Справа № 428/5819/14-ц
Провадження № 22ц/782/154/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі :

головуючого: Гаврилюка В.К.

суддів: Орлова І.В., Заіки В.В.

при секретарі : Веселові С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1, ОСОБА_2 ОСОБА_3

на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03 квітня 2015 року

за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та виселення,-

ВСТАНОВИЛА :

У вересні 2014 року позивач звернувся із зазначеним позовом до суду, посилаючись на те, що позивачі є наймачами житлового приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, яке належить до комунального житлового фонду, перебуває на балансі КП «Житлосервіс «Ритм» і не приватизоване. У даному житловому приміщенні також зареєстровані відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_5. Однак з 2007р. за вищевказаною адресою відповідачі не мешкають за місцем реєстрації, не приймають участі у сплаті комунальних послуг, у звязку з чим виникла заборгованість по сплаті за комунальні послуги. Оскільки відповідачі не мешкають за місцем реєстрації більше півроку без поважних причин, позивачі були вимушені звернутись до суду з позовом і просили визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В уточненій позовній заяві позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 вказали , що вищевказана квартира належить до комунального житлового фонду та перебуває на балансі КП «Житлосервіс «Ритм» і не приватизована. Відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з 2007р. не проживали у спірному приміщенні, однак з моменту подачі позовної заяви до суду відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_5 вселилися до квартири та поміняли в ній замки на вхідних дверях, чим перешкоджають позивачам користуватися квартирою. Враховуючи той факт, що відповідачі не мешкали у спірному житловому приміщенні більше шести місяців, то позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 були вимушені звернутись до суду і просили позбавити ОСОБА_6 та ОСОБА_5 права користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 та виселити їх. В уточненій позовній заяві ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили позбавити відповідача ОСОБА_5 права користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1; позбавити відповідача ОСОБА_6 права користування житловим приміщення , розташованим за адресою: АДРЕСА_1; виселити відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з житлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням суду першої інстанції позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати рішення суду, як незаконне та необґрунтоване, постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, зазначає, що судом неповно встановлені обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому просить ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали вимоги, викладені в апеляційній скарзі та просили їх задовольнити.

Відповідачі вимоги апеляційної скарги не визнали, просили залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, яки беруть участь у справі, розглянувши справу у межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України законним і обґрунтованим є рішення, коли суд виконав всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

На підставі ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи обєктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на основу своїх вимог або заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом відповідно до довідки №3390 від 29.09.2014р., виданої КП «ЄРЦ м. Сєвєродонецька», ОСОБА_1, 1962р.н. мешкає за адресою: АДРЕСА_1 та має наступний склад сімї: ОСОБА_5, 1961 р.н. - колишній чоловік, ОСОБА_2, 1990р.н. - донька, ОСОБА_6, 1982р.н. - син. Відповідно до копії Акту від 29.09.2014р., виданого КП «ЄРЦ м. Сєвєродонецька», встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 крім ОСОБА_1 та ОСОБА_2 фактично ніхто не мешкає у період з 06.2007р. по теперішній час. Відповідно до копії Ордеру №3214, виданого 21.09.1984р. Виконкомом Сєвєродонецької міської ради, ОСОБА_7 та його родині із трьох осіб (ОСОБА_1 - дружина, ОСОБА_4 - син) надано право на зайняття 2-х кімнатної квартири площею 27,7кв.м. у квартирі АДРЕСА_1. Відповідно до копії Акту від 18.11.2014р., виданого КП «ЄРЦ м. Сєвєродонецька», встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 крім ОСОБА_5 та ОСОБА_4 фактично ніхто не мешкає у період з 04.2014р. по теперішній час.

Згідно копії виписки з медичної карти стаціонарного хворого на злоякісне утворення від 30.05.2014р., ОСОБА_8, 1929р.н., була госпіталізована з 28.04.2014р. по 30.05.2014р.. Відповідно до копії посвідчення серії НОМЕР_1, виданого Сєвєродонецьким УПтаСЗН, ОСОБА_5 є інвалідом 3 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни.

Відповідно до копії довідки №446 від 11.11.2014р., виданої КП «ЄРЦ», за адресою вул. Федоренка, 47/30 боргу по квартплаті не має станом на 01.12.2014р.. Відповідно до копії повідомлення №79 від 02.10.2014р. УЖКГ СМР, квартира за адресою: АДРЕСА_1 станом на 30.09.2014р. не приватизована.

Згідно копії Висновку Сєвєродонецького МВ ГУМВС України у Луганській області від 29.09.2014р., проведеною перевіркою було встановлено, що 29.09.2014р. до ЧЧ Сєвєродонецького МВ ГУМВС надійшло повідомлення від ОСОБА_1, яка мешкає: АДРЕСА_1 про те, що за її місцем мешкання колишній чоловік - ОСОБА_5, який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 змінив замки. На місці події будь-яких порушень не виявлено. Громадянка ОСОБА_1 до міліції звернулась для інформації, претензій ні до кого не має.

Згідно копії висновку Сєвєродонецького МВ ГУМВС України у Луганській області від 15.11.2014р., 11.11.2014р. до Сєвєродонецького МВ ГУМВС звернулася ОСОБА_2 з заявою про те, що батько з братом не пускають її в квартиру за адресою: АДРЕСА_1. В ході перевірки було встановлено, що мешканці даної квартири змінили замки. Також було встановлено, що з приводу розподілу даної квартири між власниками в Сєвєродонецькому міському суді знаходиться позовна заява, остаточне рішення не прийнято.

Відповідно до ч. ст.71, 72 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 12.04.1985р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Коли відсутній повернувся на жилу площу за згодою членів сім'ї, його не можна вважати таким, що втратив право на жилу площу. Якщо ж він вселився в жиле приміщення всупереч волі членів сім'ї і був відсутнім понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилу площу. Коли в жилому приміщенні не залишалися члени сім'ї особи, яка була відсутня, його повернення в це приміщення до часу розгляду спору в суді є істотною обставиною, але вона не може бути безспірною підставою до відмови в позові, а повинна оцінюватись у сукупності з іншими обставинами.

Проаналізувавши обставини справи та дослідивши докази, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з 2008р. відповідач ОСОБА_6 не мешкав у спірному житловому приміщенні через перешкоди, які йому чинила позивачка ОСОБА_1, не впустивши його до даної квартири після звільнення з місць позбавлення волі. Відповідач ОСОБА_5 з 2008р. працював вахтовим методом, а тому був відсутнім у спірному житловому приміщенні, періодично зявляючись у ньому. З цього часу також позивачка ОСОБА_2 уклавши шлюб зі своїм чоловіком деякий час мешкала у спірному житловому приміщенні разом зі своїм чоловіком та дитиною, а тому спільне проживання позивачок ОСОБА_1, ОСОБА_2 та відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_5 не могло бути можливим. Крім того, з пояснень сторін та свідків встановлено, що у позивачок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є місця мешкання, які були отримані у спадок. З позовом про вселення, позивачі до суду не зверталися. З весни 2014р. дане житлове приміщення взагалі здавалось в оренду стороннім людям позивачками ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Враховуючи все вищевикладене, а також те, що у спірному житловому приміщенні дійсно мешкають відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_5, які справно платять за комунальні послуги, що документально підтверджено в матеріалах справи, а позивачки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мешкають у інших житлових приміщеннях, отриманих у спадок, то обставини, викладені в обґрунтування позовних вимог не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, а тому позов не підлягає задоволенню.

Суд дав належну оцінку вказаним обставинам і дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Зважаючи на викладене, доводи апелянта про незаконність та необґрунтованість рішення суду слід вважати такими, що не заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду відповідає вимогам закону, порушень процесуального законодавства при розгляді справи та прийнятті рішення не встановлено, тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1, ОСОБА_2 ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно та може бути оскаржена протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий :

Судді :