УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О., суддів:
Ізмайлової Т.Л.,Кадєтової О.В.,
Мостової Г.І.,Наумчука М.І.,розглянувши
у судовому засіданні справу за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «Кей Колект» до
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про стягнення
заборгованості, за зустрічним позовом
ОСОБА_7 до товариства з обмеженою
відповідальністю «Кей Колект» про
визнання договору поруки неукладеним,
за зустрічним позовом ОСОБА_8 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Кей Колект» про
визнання договору поруки припиненим,
за касаційною скаргою ОСОБА_9, який діє
в інтересах ОСОБА_8, на рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 20 вересня 2013 року
та ухвалу Апеляційного суду Київської
області від 03 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2010 року ПАТ «УкрСиббанк»
звернулося до суду із зазначеним
позовом посилаючись на те, що 27 грудня
2007 року між Акціонерним комерційним
інноваційним банком «УкрСиббанк» та
ОСОБА_6 укладено договір про надання
споживчого кредиту № 00.
Відповідно до умов даного договору,
банк надав ОСОБА_6 кредит (грошові
кошти) в іноземній валюті у розмірі 262
430,00 доларів США, а останній
зобов'язувався повернути наданий
кредит у повному обсязі не пізніше 27
грудня 2028 року та сплатити за
користування кредитом проценти у
розмірі 12,4 % річних.

Боржник свої зобов'язання за договором
не виконав, у зв'язку із чим у нього
утворилась заборгованість, яка
складається з: кредитної
заборгованості 2 046 879,14 грн,
заборгованості по процентам - 336 535,21
грн, пені за прострочення сплати
процентів - 38 590,57 грн, пені за
прострочення сплати кредиту - 3 978,83 грн.

З метою забезпечення виконання
зобов'язання боржника за кредитним
договором між ПАТ «УкрСиббанк» та
ОСОБА_7 укладено договір поруки № 170909
від 27 грудня 2007 року. Також з метою
забезпечення виконання кредитного
договору між ПАТ «УкрСиббанк» та
ОСОБА_8 укладено договір поруки № 170659
від 27 грудня 2007 року.

Відповідно до умов договорів поруки
поручителі зобов'язались відповідати
перед Банком за виконання боржником
його зобов'язань, що виникли із
кредитного договору в повному обсязі, в
тому числі за повернення основної суми
боргу, процентів за користування
кредитним коштами, відшкодування
можливих збитків, сплату пені та інших
штрафних санкцій, передбачених
кредитним договором. Відповідальність
боржника та поручителів є солідарною.

З урахуванням викладеного позивач
просив суд солідарно стягнути з
відповідачів на його користь
заборгованість за кредитним договором
2 425 983,75 грн.

У липні 2011 року ОСОБА_8 звернувся до
суду із зустрічним позовом до ПАТ
«УкрСиббанк» про визнання договору
поруки припиненим.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 22
лютого 2008 року кредитором було внесено
зміну до істотних умов кредитного
договору, зокрема було змінено систему
нарахування відсотків за користування
кредитом на прострочену суму основного
боргу.

ОСОБА_8 зазначав, що зміни до кредитного
договору повинні бути внесені шляхом
його повідомлення в якому вказувалось,
що продовження позичальником
користування кредитом вважається
вираженням позичальником згоди
стосовно умов викладених в даному
повідомленні щодо порядку нарахування
процентів на прострочену суму
основного боргу.

Також позивач за зустрічним позовом
зазначав, що 22 лютого 2008 року ПАТ
«УкрСиббанк» було внесено істотні
зміни до кредитного договору, яким
значно збільшився обсяг його
відповідальності.

З огляду на викладене, ОСОБА_8 просив
суд визнати договір поруки № 170659 від 27
грудня 2007 року укладений між ним та ПАТ
«УкрСиббанк» припиненим.

У серпні 2011 року ОСОБА_7 звернувся до
суду із позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про
визнання договору поруки неукладеним.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що
спірний договір поруки № 170909
від 27 грудня 2007 року не має жодних ознак
індивідуалізації позивача за
зустрічним позовом, крім його імені та
ідентифікаційного номеру платника
податків. Вказаний в даному договорі
ідентифікаційний код не відповідає
імені ОСОБА_7

Позивач зазначав, що вказаний договір є
неукладений з ознак недотримання вимог
ст. 638 ЦК України, порушення вимоги щодо
належності сторін договору, у зв'язку з
відсутністю ознак ідентифікації
сторони, а також порушення належної
форми, необхідної для даного договору
щодо зазначення необхідних реквізитів.

З урахуванням наведеного ОСОБА_7 просив
суд визнати договір поруки № 170909 від 27
грудня 2007 року неукладеним.

Ухвалою Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 26
червня 2012 року у якості
правонаступника АТ «УкрСиббанк» було
залучено ТОВ «Кей-Колект» у зв'язку із
укладенням 12 грудня 2011 року між АТ
«УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект»
договору факторингу № 1 за
зобов'язаннями, які виникли у ОСОБА_6 на
підставі договору про надання
споживчого кредиту № 0 від 27
лютого 2007 року та у ОСОБА_7, ОСОБА_8 на
підставі договорів поруки від 27 грудня
2007 року.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 20
вересня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою Апеляційного суду Київської
області від 03 квітня 2014 року, позовні
вимоги ТОВ «Кей Колект» задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 на користь ТОВ «Кей-Колект» суму
боргу за договором про надання
споживчого кредиту № 00 від 27
грудня 2007 року в розмірі 2 425 983 грн 75 коп.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

В задоволенні зустрічних позовів
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відмовлено.

У касаційній скарзі заявник порушує
питання про скасування зазначених
судових рішень із ухваленням нового
рішення, яким задовольнити зустрічний
позов ОСОБА_8, мотивуючи свої вимоги
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи первісні позовні вимоги,
суд першої інстанції, з висновками
якого погодився апеляційний суд,
виходив з того, що свої зобов'язання за
кредитним договором № 00 від 27
грудня 2007 року ОСОБА_6 не виконав, з
огляду на що наявні підстави для
солідарного стягнення з відповідачів
заборгованості за вказаним договором.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних
позовів суд виходив з того, що хоча банк
і запровадив нову систему нарахування
процентів, відповідно до якої, у
випадку прострочення платежу за
кредитним договором ПАТ «УкрСиббанк» з
дати виникнення простроченої суми
основного боргу нараховує на
прострочену суму основного боргу
підвищені проценти у розмірі
збільшеної вдвічі від діючої
процентної ставки на момент виникнення
такої простроченої суми основного
боргу, проте такого способу захисту як
визнання в судовому порядку договору
поруки припиненим у разі зміни
зобов'язання без згоди поручителя,
законодавством України не передбачено.
Не передбачає такого способу й
укладений між сторонами договір
поруки.

З такими висновками судів повністю
погодитися не можна, з огляду на
наступне.

Судами встановлено, що 27 грудня 2007 року
між АКІБ «УкрСиббанк»
(правонаступником якого є ПАТ
«УкрСиббанк») та ОСОБА_6 укладено
договір про надання споживчого кредиту
№ 00.

З метою забезпечення виконання
договору про надання споживчого
кредиту № 00 від 27 грудня 2007 року
між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_8
укладено договір поруки № 170659 від 27
грудня 2007 року, також на забезпечення
вказаного кредитного договору між АКІБ
«УкрСиббанк» та ОСОБА_7 було укладено
договір поруки № 170909 від 27 грудня 2007
року.

Свої зобов'язання за вказаним
договором боржник належним чином не
виконував, з огляду на що у нього
утворилась заборгованість, яка
складається з: кредитної
заборгованості 2 046 879,14 грн,
заборгованості по процентам - 336 535,21
грн, пені за прострочення сплати
процентів - 38 590,57 грн, пені за
прострочення сплати кредиту - 3 978,83 грн.

Стаття 15 ЦК України передбачає право
кожної особи на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист
свого інтересу, який не суперечить
загальним засадам цивільного
законодавства.

Звертаючись до суду з позовом про
визнання договору поруки припиненим
позивач посилався на ч. 1 ст. 559 ЦК, а саме
на припинення поруки у зв'язку зі
зміною основного зобов'язання без його
згоди, внаслідок чого збільшився обсяг
його відповідальності.

Способи захисту цивільного права та
інтересів зазначені у ст. 16 ЦК України.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із
способів захисту цивільних прав та
інтересів є визнання права що в рівній
мірі означає як наявність права так і
його відсутність або й відсутність
обов'язків.

Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України
вбачається, що суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

Відповідно до положення ч. 1 ст. 559 ЦК
України припинення поруки у разі зміни
основного зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності, презюмується.

У цьому випадку звернення до суду з
позовом про визнання договору поруки
припиненим не є необхідним, проте такі
вимоги підлягають розгляду судом у
разі наявності відповідного спору.

Таким чином, виходячи із загальних
засад цивільного законодавства і
судочинства, права особи на захист в
суді порушених або невизнаних прав,
рівності процесуальних прав і
обов'язків сторін (ст. ст. 3, 12-15, 20 ЦК
України, ст. ст. 3 - 5, 11, 15, 31 ЦПК України),
слід дійти висновку про те, що у випадку
невизнання кредитором права
поручителя, передбаченого ч. 1
ст. 559 ЦК України на припинення
зобов'язання за договором поруки, таке
право підлягає захисту судом за
позовом поручителя шляхом визнання
його права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК
України.

Разом з тим, апеляційний суд на вказане
уваги не звернув, не врахував, що
законодавчі обмеження
матеріально-правових способів захисту
цивільного права чи інтересу
підлягають застосуванню з дотриманням
положень ст. ст. 55, 124 Конституції
України та ст. 13 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод,
відповідно до яких кожна особа має
право на ефективний засіб правового
захисту, не заборонений законом та не
перевірив доводів ОСОБА_8 щодо
наявності підстав припинення поруки.

У зв'язку з цим висновок суду
апеляційної інстанції про відмову у
задоволенні зустрічного позову з тих
підстав, що обраний ним спосіб захисту
не передбачений законом не можна
визнати обґрунтованим.

Також суд у порушення вимог ст. ст. 541, 543,
553, 554 ЦК України не звернув уваги на те,
що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 не несуть
солідарної відповідальності між собою,
так як відсутня їх спільна порука,
оскільки між банком та поручителями
укладено окремі договори поруки.

У такому випадку кредитор має право
пред'явити вимогу до кожного з
поручителів на підставі окремого
договору, відповідно до яких кожен із
поручителів відповідає перед
кредитором разом із боржником, як
солідарні боржники.

Допущені судом неправильне
застосування норм матеріального права
унеможливили встановлення фактичних
обставин справи, що мають значення для
правильного її вирішення, з огляду на
що судове рішення суду апеляційної
інстанції підлягає скасуванню на
підставі ч. 2 ст. 338 ЦПК України з
передачею справи на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_9, який діє в
інтересах ОСОБА_8, задовольнити
частково.

Ухвалу Апеляційного суду Київської
області від 03 квітня 2014 року скасувати,
а справу направити на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді:Т.Л.
Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова
М.І. Наумчук