У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,суддів:
Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Мостової
Г.І., Остапчука Д.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Державного
підприємства «Хотинське лісове
господарство» про відшкодування
витрат на придбання пально-мастильних
матеріалів, за касаційною скаргою
ОСОБА_6, ОСОБА_7 на рішення апеляційного
суду Чернівецької області від 30 квітня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з указаним позовом, в якому просив
стягнути з Державного підприємства
«Хотинське лісове господарство» (далі
- ДП «Хотинське лісове господарство»)
на його користь понесені витрати на
придбання пально-мастильних
матеріалів для службового
автотранспорту відповідача на
загальну суму 10 967 грн.

В обґрунтування вимог позивач
посилався на те, що, працюючи
директором ДП «Хотинське лісове
господарство», він з метою
використання службового автомобіля
марки «Волга 3310», купляв бензин за
власні кошти, оскільки отримати кошти
від підприємства для вказаних цілей
було не можливо за їх відсутності.

Після звільнення з посади директора ДП
«Хотинське лісове господарство» кошти
на придбання бензину, що
використовувалися на заправку
службового автомобіля, йому не
повернуто.

Комісією з трудових спорів ДП
«Хотинське лісове господарство» заяву
ОСОБА_6 про повернення коштів на
придбання бензину залишено без
розгляду через пропущення строків
звернення.

У червні 2013 року ОСОБА_7 також звернувся
до суду з позовом. В якому просив
стягнути з ДП «Хотинське лісове
господарство» на його користь понесені
ним витрати на придбання
пально-мастильних матеріалів для
службового автотранспорту відповідача
на загальну суму 27 824 грн 74 коп.

В обґрунтування вимог ОСОБА_7 посилався
на те, що, працюючи лісничим
Колінківського лісництва ДП
«Хотинське лісове господарства», з
метою використання службового
автотранспорту та тракторів купляв
бензин та солярку за власні кошти,
оскільки отримати кошти від
підприємства для вказаних цілей було
неможливо за їх відсутності.

Після звільнення із займаної посади ДП
«Хотинське лісове господарство» кошти
на придбання бензину та солярки, що
використовувалися на заправку
службового автотранспорту та
тракторів, позивачу не повернуто.

Комісією з трудових спорів ДП
«Хотинське лісове господарство» заяву
ОСОБА_7 про повернення коштів на
придбання бензину залишено без
розгляду через пропуск строків такого
звернення.

Ухвалою Хотинського районного суду
Чернівецької області від 21 червня 2013
року позовні вимоги ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до
ДП «Хотинське лісове господарство» про
відшкодування витрат на придбання
пально-мастильних матеріалах об'єднано
в одне провадження.

Рішенням Хотинського районного суду
Чернівецької області від 02 грудня 2013
року позов задоволено.

Стягнуто з ДП «Хотинське лісове
господарство» на користь ОСОБА_6 10 957
грн та на користь ОСОБА_7 27 824 грн 74 коп.

Рішенням апеляційного суду
Чернівецької області від 30 квітня 2014
року рішення Хотинського районного
суду Чернівецької області від 21 червня
2013 року скасовано та ухвалено нове
рішення, яким у позові ОСОБА_6 та ОСОБА_7
до ДП «Хотинське лісове господарство»
про стягнення грошових коштів
відмовлено. Вирішено питання про
стягнення судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 та ОСОБА_7
порушують питання про скасування
рішення суду апеляційної інстанції із
залишенням у силі рішення суду першої
інстанції, мотивуючи свою вимогу
порушенням судом апеляційної
інстанції норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню
з огляду на наступне.

Судами встановлено, що з травня по
серпень 2012 року ОСОБА_6 працював
директором ДП «Хотинське лісове
господарство».

22 серпня 2012 року ОСОБА_6 був звільнений
з посади директора підприємства за
угодою сторін.

ОСОБА_7 з травня 2011 року по жовтень 2012
року працював лісничим Колінківського
лісництва ДП «Хотинське лісове
господарство».

19 листопада 2012 року ОСОБА_7 звільнений з
посади лісничого за угодою сторін.

Актом службового розслідування від 15
лютого 2013 року, аудиторським висновком
від 25 березня 2013 року, довідкою,
складеною за результатами перевірки
господарської діяльності ДП
«Хотинське лісове господарство» від 16
квітня 2014 року, підтверджено, що
позивачі у 2012 році за власні кошти
купували пально-мастильні матеріали та
запасні частини для ДП «Хотинське
лісове господарство».

ОСОБА_6 в період з червня по серпень 2012
року за власні кошти придбав на АЗС
Чернівецької області бензин для
автотранспорту ДП «Хотинське лісове
господарство» на загальну суму 10 967 грн.

ОСОБА_7 в період з червня по серпень 2012
року за власні кошти придбав
пально-мастильні матеріали та запасні
частини для Колінківського лісництва
ДП «Хотинське лісове господарство» на
загальну суму 27 824 грн 74 коп.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що між сторонами виник трудовий спір
щодо виплати працівникові при
звільненні всіх сум, що належать йому
від підприємства, вважав, що позовні
вимоги є обґрунтованими, однак
позивачі пропустили тримісячний строк,
передбачений ст. 233 КЗпП України, на
звернення до суду за вирішенням
трудового спору без поважних на те
причин.

Суд апеляційної інстанції правильно
виходив з того, що правовідносини між
підприємством та працівником у разі,
коли працівник придбав товари (роботи,
послуги) для виробничих (господарських)
потреб підприємства за рахунок власних
коштів, мають характер трудових, між
сторонами у справі виник трудовий спір
щодо виплати працівникові при
звільненні всіх сум, що належать йому
від підприємства, та, встановивши, що в
день звільнення позивачів з роботи
відповідач в порушення ч. 1 ст. 116 КЗпП
України не виплатив всі суми, що
належать позивачам від підприємства,
про порушення свого права ОСОБА_6
дізнався в день звільнення, а саме: 22
серпня 2012 року, а ОСОБА_7 - 19
листопада 2012 року (з позовом до суду
позивачі звернулися 03 червня 2013 року),
дійшов обґрунтованого висновку про
пропуск тримісячного строку,
передбаченого ст. 233 КЗпП України, для
звернення до суду за вирішенням
трудового спору без поважних на те
причин.

Доводи касаційної скарги висновків
суду не спростовують та зводяться до
переоцінки доказів, що не відповідає
вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд
касаційної інстанції позбавлений
можливості встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Встановлено і це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
рішення ухвалене з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводи скарги про неправильне
застосування судом апеляційної
інстанції норм процесуального права
безпідставні.

Враховуючи наведене, колегія суддів
дійшла висновку про необхідність
відхилення касаційної скарги і
залишення рішення суду апеляційної
інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7
відхилити.

Рішення апеляційного суду
Чернівецької області від 30 квітня 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л.
Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова
Д.О. Остапчук