Єдиний унікальний номер 205/1819/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 205/1819/14ц

2/205/2309/14

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Залімської Н.В.,

при секретарі Кравцову С.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні м. Дніпропетровська цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа Житлово- будівельний
кооператив № 346 про усунення перешкод в
користуванні власністю шляхом
вселення, визначення порядку
користування квартирою, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 04 березня 2014 року звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення
перешкод в користуванні власністю, та
визначення порядку користування
квартирою. В обґрунтування позовних
вимог посилався на те, що згідно
рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 09 вересня 2010 року
частково задоволені його позовні
вимоги про розподіл майна подружжя в
натурі, виплату грошової компенсації в
праві спільної сумісної власності.
Йому виділено гараж НОМЕР_1 , в
гаражному кооперативі « Южний» за
адресою м. Дніпропетровськ, вул..
Колективна 42Ю, з нього на користь
ОСОБА_2 стягнуто компенсацію за ?
частину гаражу у розмірі 11907.5 грн, з
відповідачки на його користь стягнуто
компенсацію ? частини вартості
квартири, розташованої за адресою
АДРЕСА_1 у сумі 154076.50 грн. Визнано за
ОСОБА_2 право власності на квартиру ,
розташовану за адресою АДРЕСА_1 в
цілому.

22 вересня 2010 року він отримав
виконавчий лист про стягнення з
відповідачки на його користь
компенсації вартості ? частини спірної
квартири, однак 19.12.2011 року постановою
держвиконавця повернуто виконавчий
лист, оскільки у ОСОБА_2 відсутнє
рухоме та нерухоме майно, на яке
можливо звернути стягнення. Впродовж
2012-2013 років він з відповідачкою
намагалися вирішити даний спір мирним
шляхом, проте зазначені спроби не
призвели до бажаного результату , бо
відповідачка, яка проживає у спірній
квартирі, але не є власницею
зазначеного майна, бо її право
власності не зареєстровано в Єдиному
реєстрі прав на нерухоме майно не
зацікавлена в тому, щоб зареєструвати
за собою квартиру, тому що потрібно
виплачувати компенсацію. Таким чином,
на сьогоднішній день спірна квартира
зареєстрована в цілому на нього, який
також в ній має прописку.

Квартира складається з трьох житлових
кімнат площею 17.6 кв.м., 12.4кв.м., 14.4 кв.м.,
загальна площа квартири складає 73.0
кв.м., житлова - 44.4 кв.м.

Позивач просив суд вселити його в
квартиру АДРЕСА_1, зобов'язавши
відповідачку не чинити йому перешкоди
в користуванні спірною квартирою та
надати один екземпляр ключів від
вхідних дверей; виділити йому у
користування ізольовану житлову
кімнату площею 17,6 кв.м., розташовану в
квартирі АДРЕСА_1, виділити
відповідачці у користування
ізольовану житлову кімнату площею 12.4
кв.м.14.4 кв.м., розташовану в квартирі
АДРЕСА_1, коридор, кухню, туалет та
ванну кімнату визначити в спільне
користування.

Позивач надав суду заяву, в якій просив
справу розглядати без його участі,
позовні вимоги підтримує та просить
задовольнити.

Відповідач у судове засідання не
з'явилася, про дату, час та місце
слухання справи повідомлялася
належним чином.

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився, про дату, час та
місце слухання справи повідомлявся
належним чином, про причини своєї
неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у
разі неявки в судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи в
разі якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності з ч. 1 ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

На підставі ст. 59 ЦПК України обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Підставою звернення ОСОБА_1 з позовом
до суду є захист інтересів власника,
пов'язаних із реалізацією складової
частини змісту права власності - права
користування квартирою, розташованою
за адресою: АДРЕСА_1.

Суд, вислухавши пояснення сторони,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
надані та здобуті докази, вважає, що
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню за наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що рішенням
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 09 вересня 2010 року
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено
частково. Розділено майно в натурі між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Виділено ОСОБА_1
гараж НОМЕР_1 в гаражному кооперативі «
Южний» , розташований за адресою м.
Дніпропетровськ, вул.. Колективна 42Ю,
визнано за ОСОБА_1 право власності на
гараж НОМЕР_1 в цілому, розташований в
гаражному кооперативі « Южний» за
адресою м. Дніпропетровськ, вул..
Колективна № 42Ю, стягнуто з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 компенсацію за ?
частину вартості гаража у розмірі 11907.50
грн, стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 компенсацію за ? частину
вартості квартири, розташованої за
адресою АДРЕСА_1 у розмірі 154076.50 грн,
визнано за ОСОБА_2 право власності на
квартиру в цілому , розташовану за
адресою АДРЕСА_1.

22 вересня 2010 року Ленінським районним
судом м. Дніпропетровська видано
виконавчий лист № 2-13/2010 р. про
стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
компенсації вартості ? частини
квартири , розташованої за адресою
АДРЕСА_1 на суму 154076.50 грн.

Постановою держвиконавця Ленінського
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції від 28 грудня 2012
року виконавчий лист № 2-13 , виданий
22.09.2010 року повернуто стягувачу.

Квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 (а.с.
45-48).

У вищезазначеній квартирі ОСОБА_1
зареєстрований , що підтверджується
довідкою № 8 від 26.02.2014 року, виданою ЖБК
346 (а.с. 7).

На теперішній час ОСОБА_1 не має змоги
користуватись належною йому квартирою
АДРЕСА_1, оскільки відповідач чинить
йому перешкоди в користуванні нею.

У відповідності з технічним паспортом
КП «ДМБТІ» від 01 грудня 2006 року
квартира АДРЕСА_1 є трикімнатною та
складається з приміщень: 1 - коридор,
площею 9.3 кв.м., 2 - комора , площею 0.6 кв.м.
3- ванна, площею 2,7 кв.м., 4 - туалет,
площею 1,0 кв.м., 5 - кухня , площею 8.3 кв.м.,
6- житлова, площею 12.4 кв.м. , 7- комора
площею 0,7 кв.м., 8 - житлова кімната
,площею 14.4 кв.м., 9 - житлова кімната ,
площею 17.6 кв.м., І - лоджія , площею 2.4
кв.м., ІІ - балкон, площею 3.6 кв.м.
Загальна площа квартири - 73.0 кв.м.,
житлова - 44.4 кв.м. (а.с.8-10).

Відповідно до ст. 41 Конституції України
право власності є непорушним. Кожен має
право володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю.

За змістом права власності,
визначеного ч. 1 ст. 317 ЦК України, право
власності - це право володіння,
користування і розпорядження майном.

Частиною 2 статті 317 ЦК України
передбачено, що на зміст права
власності не впливають місце
проживання власника та
місцезнаходження майна.

На підставі ч. 1 ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

У відповідності з ч. 3 ст. 319 ЦК України
усім власникам забезпечуються рівні
умови здійснення своїх прав.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 є власником
квартири АДРЕСА_1, однак не в змозі нею
користуватись, суд вважає за можливе
вселити ОСОБА_1 у вищезазначену
кватиру, зобов'язавши ОСОБА_2 не чинити
перешкоди в користуванні квартирою та
надати один екземпляр ключів.

Згідно ст. 47 ЖК України норма жилої
площі встановлюється в розмірі 13,65 кв.м.
на одну особу.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 ЖК України член
сім'ї наймача вправі вимагати, за
згодою інших членів сім'ї, які
проживають разом з ним, укладення з ним
окремого договору найму, якщо жилу
площу, що припадає на нього, може бути
виділено у вигляді приміщення, яке
відповідає ст. 63 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 63 ЖК України
предметом договору найму жилого
приміщення в будинках державного і
громадського житлового фонду є окрема
квартира або інше ізольоване жиле
приміщення, що складається з однієї чи
кількох кімнат, а також одноквартирний
житловий будинок.

Відповідно до ч. 2 ст. 63 ЖК України не
можуть бути самостійним предметом
договору найму: жиле приміщення, яке
хоч і є ізольованим, проте за розміром
менше від встановленого для надання
одній особі, частина кімнати або
кімната, зв'язана з іншою кімнатою
спільним входом, а також підсобні
приміщення (кухня, коридор, комора
тощо).

Позивачем на надано довідку, в якій
зазначено хто крім нього
зареєстрований в спірній квартирі
|позовниця,позивачка|що, на думку суду,
порушує права відповідача на житло,
закріплене ст. 47 ЖК України.|в разі|

Таким чином, розглядаючи даний спір в
межах заявлених вимог, оцінюючи
здобуті по справі докази щодо їх
належності, допустимості,
достовірності, а також достатності та
взаємності зв'язку у сукупності, суд
першої інстанції дійшов до висновку, що
позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають
частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 41 Конституції України, ст. ст. 15-16, 317,
319, 321, 391 Цивільного кодексу України, ст.
ст. 47, 63, 104 Житлового кодексу України,
ст. ст. 10-11, 59-60, ч. 2 ст. 197, ст. ст. 212, 213-215
Цивільно-процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити
частково.

Вселити ОСОБА_1 в кватиру АДРЕСА_1,
зобов'язавши ОСОБА_2 не чинити
перешкоди в користуванні квартирою та
надати один екземпляр ключів від
вхідних дверей.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Дніпропетровської
області через Ленінський районний суд
м. Дніпропетровська шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Суддя
Н.В. Залімська