АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 22-ц/796/9396/2014
Головуючий у 1 інстанції: Ул»яновська
Доповідач: Поліщук Н.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2014 року Колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м.Києва в
складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М.,
Болотова Є.В.

при секретарі
Задорожному А.Г.

за участю

представника позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.Києві в залі
суду справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_3, в інтересах якого на підставі
довіреності діє ОСОБА_4, на рішення
Святошинського районного суду м.Києва
від 02 червня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_3, Приватного
акціонерного товариства «Українська
охоронно-страхова компанія» про
відшкодування шкоди,-

УСТАНОВИЛА:

В березні 2014 року ОСОБА_5
звернулась до суду з позовом, який в
ході розгляду справи неодноразово
уточнювала. У зв»язку із задоволенням
вимог відповідачем ПрАТ «Українська
охоронно-страхова компанія» зазначила
про відсутність претензій до цього
відповідача. Остаточно позивач просила
стягнути із ОСОБА_3 38281,11 грн. у рахунок
відшкодування завданої шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовує тим,
що 31 серпня 2013 року з вини ОСОБА_3 у ДТП
було пошкоджено належний їй автомобіль
«AUDI», державний реєстраційний номер
НОМЕР_1. Пошкодження є такими, що
автомобіль вважається фізично
знищеним, чим завдано збитків на суму
вартості автомобіля до ДТП - 72175,47 грн.

Цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_3 була
застрахована у ПрАТ «Українська
охоронно-страхова компанія», якою
прийнято рішення про виплату
страхового відшкодування в сумі 33894,36
грн. Страхова компанія виконала свої
зобов»язання, проте ОСОБА_3 різниця між
виплаченою страховиком сумою та
вартістю автомобіля на момент ДТП не
виплачена.

Рішенням Святошинського
районного суду м.Києва від 02 червня 2014
року позовні вимоги задоволено,
вирішено стягнути з ОСОБА_3 38281,11 грн. у
рахунок відшкодування завданої шкоди
та 382,86 грн. судового збору. Зобов»язано
позивача передати пошкоджений
автомобіль «AUDI», державний
реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3
після виплати ним відшкодування.

Не погодившись з ухваленим
рішенням, ОСОБА_3, в інтересах якого на
підставі довіреності діє ОСОБА_4,
подано апеляційну скаргу, у якій
просить рішення скасувати та ухвалити
нове про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовує
на підставі положень ст.30 Закону
України «Про обов»язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», згідно із змістом якої, якщо
транспортний засіб вважається
знищеним, його власнику
відшкодовується різниця між вартістю
транспортного засобу до та після
дорожньо-транспортної пригоди, а також
витрати на евакуацію транспортного
засобу з місця дорожньо-транспортної
пригоди. Страховик згідно із Звітом
№1392-ОСТ від 22 вересня 2013 року визначив
ринкову вартість автомобіля на момент
після ДТП у сумі 38281,11 грн.

З посиланням на зміст позовних
вимог, зазначає, що отримавши від
страховика страхову виплату та
реалізувавши залишки автомобіля,
позивач отримає повне відшкодування, а
стягнення з нього вартості залишків
автомобіля призведе до безпідставного
збагачення позивача.

В судовому засіданні
представники позивача проти доводів
апеляційної скарги заперечували,
посилаючись на законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції.

Представник ПрАТ «Українська
охоронно-страхова компанія» в судове
засідання не з»явився, подав заяву про
розгляд справи за його відсутності.

Інші учасники цивільного
процесу в судове засідання не
з»явились, про дату, час і місце
розгляду справи повідомлені належним
чином, про причини неявки суд не
повідомили.

На підставі ст.305 ЦПК України колегія
суддів ухвалила розглядати справу за
відсутності осіб, що не з»явились.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, що з»явились, розглянувши справу
в межах доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого по справі
рішення, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої
інстанції відповідає.

Судом першої інстанції
установлено, що 31 серпня 2013 року з вини
ОСОБА_3, яка установлена постановою
Святошинського районного суду м.Києва
від 01 жовтня 2013 року, у ДТП було
пошкоджено належний позивачу
автомобіль «AUDI», державний
реєстраційний номер НОМЕР_1.

На момент ДТП цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_3 була
застрахована у ПрАТ «Українська
охоронно-страхова компанія» згідно із
Полісом №АЕ/1297832. Ліміт
відповідальності за шкоду, заподіяну
майну, - 50000 грн.

Згідно із даними експертного
дослідження - Звіту №1392 з оцінки
транспортного засобу складеного 21
вересня 2013 року ФОП ОСОБА_7, вартість
відновлювального ремонту належного
позивачу автомобіля становить 128348,16
грн., проте ремонт є недоцільним з
економічної точки зору, у зв»язку із
чим вартість матеріального збитку
склала 72175,47 грн., що дорівнює вартості
автомобіля до настання ДТП.

22 вересня 2013 року ФОП ОСОБА_7
складено експертне дослідження - Звіт
№1392-ОСТ, згідно із яким установлено, що
утилізаційна вартість пошкодженого
автомобіля складає 38281,11 грн.

Листом від 13 листопада 2013 року
страховик повідомив потерпілу особу
про прийняття рішення щодо виплати
страхового відшкодування в сумі 33894,36
грн., яке було виконано до ухвалення
рішення судом першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
повним відшкодуванням шкоди згідно із
ст.1194 ЦК України, яка завдана позивачу,
є виплата вартості автомобіля до ДТП.
Оскільки страховиком здійснено
страхове відшкодування в межах
встановлених ст.30 Закону України «Про
обов»язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», то обов»язок сплати різниці
покладається на заподіювача шкоди.

З такими висновками колегія
суддів погоджується, оскільки вони
ґрунтуються на матеріалах справи,
відповідають вимогам закону та
доводами апеляційної скарги не
спростовуються.

За правилами частин 1 та 2 ст.1166 ЦК
України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди звільняється
від її відшкодування, якщо доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ст.1194 ЦК України особа,
яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Відповідно до ст.1 (п.1.8) Закону України
«Про обов»язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобі» страховий поліс - єдина форма
внутрішнього договору страхування, яка
посвідчує укладення такого договору.

Відповідно до ст.3 Закону України
«Про обов»язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» обов»язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
здійснюється з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров»ю та/або майну потерпілих
унаслідок ДТП, та захисту майнових
інтересів страхувальників. Тобто,
виходячи із суті такого страхування,
закон має на меті захист не лише прав
потерпілих на відшкодування шкоди, а й
захист інтересів страхувальника -
заподіювача шкоди.

Відповідно до ст.9 цього Закону
страхова сума - це грошова сума, у межах
якої страховик зобов'язаний здійснити
виплату страхового відшкодування
відповідно до умов договору
страхування (п.9.1), розмір страхової
суми за шкоду, заподіяну майну
потерпілих, становить 50 тисяч гривень
на одного потерпілого (п.9.2), страхові
виплати за договорами обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності обмежуються
страховими сумами, які діяли на дату
укладення договору та зазначені в
договорі страхування (п.9.4).

Відповідно до ст.22 цього Закону (п.22.1) у
разі настання страхового випадку
страховик у межах страхових сум,
зазначених у страховому полісі,
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст.28 цього Закону шкода,
заподіяна в результаті
дорожньо-транспортної пригоди майну
потерпілого, - це шкода, пов'язана з
пошкодженням чи фізичним знищенням
транспортного засобу.

Відповідно до ст.30 цього Закону
транспортний засіб вважається фізично
знищеним, якщо його ремонт є технічно
неможливим чи економічно
необґрунтованим. Ремонт вважається
економічно необґрунтованим, якщо
передбачені згідно з аварійним
сертифікатом (рапортом), звітом (актом)
чи висновком про оцінку, виконаним
аварійним комісаром, оцінювачем або
експертом відповідно до законодавства,
витрати на відновлювальний ремонт
транспортного засобу перевищують
вартість транспортного засобу до
дорожньо-транспортної пригоди. Якщо
транспортний засіб вважається
знищеним, його власнику
відшкодовується різниця між вартістю
транспортного засобу до та після
дорожньо-транспортної пригоди, а також
витрати на евакуацію транспортного
засобу з місця дорожньо-транспортної
пригоди.

При цьому, згідно із ст.1194 ЦК України та
із закріпленими у ст.ст. 22, 1166, 1187 ЦК
України принципами обов»язкової
відповідальності за спричинену шкоду,
на заподіювача також покладається
обов»язок взяти участь у відшкодуванні
шкоди потерпілому у разі недостатньої
страхової виплати, якщо законом не
передбачено інше, або про інше не
домовилися потерпілий та заподіювач.

Відповідальність є наслідком
вини та означає засноване на законі
зобов»язання фізичної або юридичної
особи відшкодувати завдані збитки
іншій фізичній або юридичній особі
згідно із певними правовими принципами
та правилами.

Доводи апеляційної скарги в
частині безпідставного збагачення
позивача за рахунок отримання суми
відшкодування з ОСОБА_3 при отриманому
позивачем страховому відшкодуванні та
можливістю реалізувати залишки
автомобіля, колегія суддів відхиляє як
необґрунтовані, оскільки при ухваленні
рішення судом зобов»язано позивача
передати пошкоджений автомобіль
ОСОБА_3 після виплати ним
відшкодування.

Обґрунтованих доводів, які б
спростовували висновки суду першої
інтонації, апеляційна скарга не
містить.

Порушень норм процесуального
права, які призвели б до ухвалення
неправильного вирішення справи,
колегією суддів не установлено.

Відповідно до ст.. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного,
колегія суддів дійшла висновку про
відхилення апеляційної скарги та
залишення без змін рішення суду першої
інстанції.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну ОСОБА_3, в інтересах
якого на підставі довіреності діє
ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Святошинського
районного суду м.Києва від 02 червня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена у касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя
Н.В. Поліщук

Судді
І.М. Білич

Є.В. Болотов