АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7054/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Янжула О. С. Доповідач - Варенко О.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - судді Варенко О.П.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Кондратенко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу

за апеляційною скаргою Державного
підприємства «Придніпровська
залізниця»

на рішення Марганецького міського суду
Дніпропетровської області від 02 липня
2014 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
Державного підприємства
«Придніпровська залізниця», ОСОБА_3,
ПАТ «СГ«ТАС» про стягнення моральної
шкоди,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з вищевказаним позовом,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що в
результаті аварії, яка сталася 12 жовтня
2010 року на залізничному переїзді в
с.Городище, в районі м.Марганець
загинула її мати ОСОБА_4. Оскільки
вказана аварія сталася внаслідок
взаємодії джерел підвищеної небезпеки,
власниками яких є відповідачі, просила
суд стягнути з останніх на свою користь
суму завданої їй моральної шкоди у
розмірі 200 000 грн.

Рішенням Марганецького міського суду
Дніпропетровської області від 02 липня
2014 року позов ОСОБА_2 задоволено
частково. Стягнуто солідарно з
Державного підприємства
«Придніпровська залізниця» та ОСОБА_3
на користь ОСОБА_2 в відшкодування
моральної шкоди 100 000 грн.

Стягнуто з ПАТ «СГ «ТАС» на користь
ОСОБА_2 2550 грн.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати по
справі.

В апеляційній скарзі Державне
підприємство «Придніпровська
залізниця», посилаючись на порушення
судом норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права, просить рішення
суду скасувати в частині задоволених
позовних вимог до Державного
підприємства «Придніпровська
залізниця» та ухвалити нове рішення,
яким в задоволені позовних вимог до
Державного підприємства
«Придніпровська залізниця» відмовити
в повному обсязі.

Вислухавши представника Державного
підприємства «Придніпровська
залізниця» - Любченко Ю.К., перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених вимог, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Судом встановлено, що 12 жовтня 2010 року
на залізничному переїзді в с.Городище,
в районі м.Марганець сталася
дорожньо-транспортна пригода, що
підтверджується актом розслідування
причин та обставин
дорожньо-транспортної пригоди, що
сталася 12 жовтня 2010 року на
залізничному переїзді 115 км + 566 м
перегону Нікополь-Марганець
Криворізької дирекції залізничних
перевезень Придніпровської залізниці
від 12-13 жовтня 2010 року, відповідно до
якого в результаті зіткнення
електровоза ВЛ-8 № 1583 з рейсовим
автобусом БАЗ-А079 «Еталон» загинуло 43
особи та 10 осіб травмовано.

В результаті вказаного зіткнення
загинула мати позивача - ОСОБА_4, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серія НОМЕР_2 від 14 жовтня 2010 року (а.с.7).

Крім того встановлено, що відповідно до
акту розслідування автобус БАЗ-А079
«Еталон», держаний номер НОМЕР_1,
належить ПП «ОСОБА_3», перевізник ПП
«Ремсервіс», ліцензія на перевезення
НОМЕР_3, дійсна до 29 листопада 2014 року,
видана на фізичну особу ОСОБА_3 Автобус
здійснював рейс за маршрутом «Б» у
місті Марганець.

Електровоз ВЛ-8 № 1583 приписаний до
Криворізького локомотивного депо
Придніпровської залізниці.

Згідно Полісу ВЕ 0789663 обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів від 19 листопада
2009 року з АТ «СГ «ТАС» ОСОБА_3
застрахував цивільну відповідальність
за шкоду, завдану третім особам під час
ДТП. Строк дії з 20 листопада 2009 року до 19
листопада 2010 року, забезпечений
транспортний засіб - автобус БАЗ А 079-04,
номерний знак НОМЕР_1 (а.с.13).

Згідно з зазначеним полісом АТ «СГ
«ТАС» несе відповідальність за шкоду,
заподіяну життю, здоров'ю, майну
потерпілих внаслідок експлуатації
забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1187
ЦК України, джерелом підвищеної
небезпеки є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо - і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Згідно із частиною 2 статті 1188 ЦК
України, якщо внаслідок взаємодії
джерел підвищеної небезпеки було
завдано шкоди іншим особам, особи, які
спільно завдали шкоди, зобов'язані її
відшкодувати незалежно від їхньої
вини.

Відповідно до частини 1 статті 1190
ЦК України особи, спільними діями або
бездіяльністю яких було завдано шкоди,
несуть солідарну відповідальність
перед потерпілим.

Крім того, пунктом 8 постанови
пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013
року «Про деякі питання застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки» судам роз'яснено, що особи,
які спільно завдали шкоди, тобто
завдали неподільної шкоди
взаємопов'язаними, сукупними діями, або
діями з єдністю наміру, несуть
солідарну відповідальність перед
потерпілими (статті 543, 1190 ЦК). У такому
самому порядку відповідають особи, які
здійснюють діяльність, що є джерелом
підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки іншим особам.
Спір про відшкодування шкоди, завданої
при цьому самим джерелам підвищеної
небезпеки кожним із їх володільців
перед іншим із них, вирішується за
правилами статті 1188 ЦК, а саме: шкода,
завдана одному з володільців із вини
іншого, відшкодовується винним; не
відшкодовується шкода, завдана
володільцю лише з його вини; за
наявності вини всіх володільців розмір
відшкодування визначається судом у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення
(тобто залежно від ступеня вини
кожного); у разі відсутності вини
володільців у взаємному завданні шкоди
жоден із них не має права на
відшкодування.

Суди мають розрізняти випадки,
коли внаслідок взаємодії кількох
джерел підвищеної небезпеки шкоди
завдано самим володільцям цих джерел,
від випадків, коли шкоди завдано іншим
особам (наприклад пасажирам,
пішоходам). У цьому випадку особи, які
спільно завдали шкоди, зобов'язані її
відшкодувати незалежно від їхньої вини
(частина 2 ст. 1188 ЦК). При цьому
солідарний боржник, який відшкодував
спільно завдану шкоду, має право
вимагати з кожного з інших завдавачів
шкоди частку виплаченого потерпілому
відшкодування. Оскільки боржник, який
виконав солідарне зобов'язання, має
право зворотної вимоги, тобто стає
кредитором за регресним зобов'язанням
до інших боржників, розподіл
відповідальності солідарних боржників
один перед одним (визначення часток) за
регресним зобов'язанням здійснюється
на загальних підставах за правилами
статті 1191 ЦК, тобто у розмірі, що
відповідає ступеню вини кожного з
боржників.

Отже, оскільки внаслідок зіткнення
двох транспортних засобів - джерел
підвищеної небезпеки (автобуса та
поїзда) загинула мати позивача, яка
була пасажиром автобуса, то володільці
цих джерел підвищеної небезпеки несуть
солідарну відповідальність перед
позивачем.

Виходячи із встановлених фактів, суд
першої інстанції, з урахуванням вимог
розумності та справедливості,
обґрунтовано частково задовольнив
позовні вимоги позивача та стягнув у
солідарному порядку з Державного
підприємства «Придніпровська
залізниця» та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
в рахунок відшкодування моральної
шкоди 100 000 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що
між діями водія автобусу БАЗ-А079 ОСОБА_6
(володільцем якого є ОСОБА_3) та
локомотивної бригади, яка керувала
електровозом ВЛ-8 № 1583 відсутні сукупні
дії у заподіянні шкоди, що виключає
солідарне зобов'язання щодо
відшкодування шкоди, не можуть бути
прийняті до уваги, оскільки зводяться
тільки до особистого тлумачення
апелянтом норм права, без
обґрунтування незаконності рішення
суду щодо встановлених ним обставин у
справі.

Також необгрунтованим є посилання в
апеляційній скарзі на відсутність
підстав для відшкодування позивачу
моральної шкоди, оскільки про
спричинення їй такої шкоди свідчить
сам факт смерті її матері в результаті
дорожньо-транспортної пригоди, через
що вона зазнала душевних переживань.
Щодо розміру моральної шкоди, то вона
визначена судом з врахуванням вимог
розумності та справедливості.

Порушень матеріального чи
процесуального права, які могли б
призвести до скасування рішення суду
першої інстанції, судом апеляційної
інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів

у х в
а л и л а:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Придніпровська
залізниця» - відхилити.

Рішення Марганецького міського суду
Дніпропетровської області від 02 липня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий:
О.П.Варенко

Судді:
В.С.Городнича

О.В.Лаченкова