Ухвала

іменем україни

13 серпня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Амеліна В.І.,
Євтушенко О.І.,

Іваненко Ю.Г.,
Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Кей-Колект» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості,

за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 22 серпня 2013
року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 4 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Кей-Колект» (далі -
ТОВ «Кей-Колект») звернулося до суду з
позовом до

ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог
зазначало, що 26 травня 2006 року між АКІБ
«УкрСиббанк», правонаступником якого є
ТОВ «Кей-Колект» та ОСОБА_3 було
укладено договір № 0 про надання
споживчого кредиту, відповідно до умов
якого останній було надано кредит у
розмірі 150 000 дол. США зі сплатою 11,8 %
річних за користування та терміном
повернення до 26 травня 2027 року.

12 грудня 2011 року між Акціонерним
товариством «УкрСиббанк» (далі - АТ
«УкрСиббанк») та ТОВ «Кей-Колект»
укладено договір факторингу № 1,
відповідно до якого право вимоги за
зобовʼ?язаннями, які виникли у ОСОБА_3
за кредитним договором № 0, АТ
«УкрСиббанк» відступило ТОВ
«Кей-Колект».

Посилаючись на те, що відповідач
неналежним чином виконувала обовʼ?язки
за кредитним договором № 0, у
звʼ?язку із чим станом на

4 грудня 2012 року утворилась
заборгованість в розмірі 176 539,65 дол.
США, що згідно з курсом валют
Національного банку України із
співвідношенням за

1 дол. США - 7,993 грн становить 1 411 081 грн 42
коп., з яких: кредитна заборгованість у
розмірі 127 417,86 дол. США, що згідно з
курсом валют Національного банку
України із співвідношенням за 1 дол. США
- 7,993 грн, становить 1 018 450 грн 95 коп.,
заборгованість по процентам у розмірі

49 121,79 дол. США, що згідно з курсом валют
Національного банку України із
співвідношенням за 1 дол. США - 7,993 грн,
становить 392 630 грн 47 коп. Тому позивач
просив стягнути заборгованість, яка
утворилась за неналежне виконання умов
кредитного договору.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 22 серпня 2013 року
позовні вимоги ТОВ «Кей-Колект» до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ТОВ «Кей-Колект»
заборгованість в розмірі 1 414 300 грн 42
коп.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 4
грудня 2013 року рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 22 серпня 2013
року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати оскаржувані судові рішення
та ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог, мотивуючи свої вимоги
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що відповідачка зобовʼ?язання за
кредитним договором не виконує, та,
ураховуючи відступлення права вимоги
за договором факторингу, право вимоги
за зобовʼ?язанням ОСОБА_3 належить ТОВ
«Кей-Колект».

Проте з такими висновками судів
погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор
у зобов᾽?язанні може бути замінений
іншою особою внаслідок передання ним
своїх прав іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до
нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов᾽?язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено за договором або законом.

Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна
кредитора у зобов'язанні здійснюється
без згоди боржника, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Якщо боржник не був письмово
повідомлений про заміну кредитора у
зобов'язанні, новий кредитор несе ризик
настання несприятливих для нього
наслідків. У цьому разі виконання
боржником свого обов'язку первісному
кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст. 517 ЦК України
первісний кредитор у зобов'язанні
повинен передати новому кредиторові
документи, які засвідчують права, що
передаються, та інформацію, яка є
важливою для їх здійснення. Боржник має
право не виконувати свого обов'язку
новому кредиторові до надання
боржникові доказів переходу до нового
кредитора прав у зобов'язанні.

Наявне в матеріалах справи
повідомлення банку про відступлення
прав вимоги заборгованості за
кредитним договором (а. с. 56) не містить
інформації про укладення між АТ
«УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект»
договору факторингу та даних про
отримання відповідачем повідомлення
про заміну кредитора, а тому висновок
судів про те, що боржника про заміну
кредитора в зобов'язанні було
повідомлено належним чином, є
передчасним та таким, що не ґрунтується
на вимогах закону.

Вказана обставина має значення для
вирішення справи, оскільки між
правовими інститутами відступлення
права вимоги (цесії) та факторингом є
відмінності.

Так, цесія це сам факт заміни особи в
зобов'язанні, що складається в силу
укладення відповідної угоди
купівлі-продажу, міни чи дарування
прав, що випливають із зобов'язання.

За договором факторингу (фінансування
під відступлення права грошової
вимоги) одна сторона (фактор) передає
або зобов'язується передати грошові
кошти в розпорядження другої сторони
(клієнта) за плату (у будь-який
передбачений договором спосіб), а
клієнт відступає або зобов'язується
відступити факторові своє право
грошової вимоги до третьої особи
(боржника) (ст. 1077 ЦК України).

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 1082 ЦК України
боржник має право вимагати від фактора
надання йому в розумний строк доказів
того, що відступлення права грошової
вимоги факторові справді мало місце.
Якщо фактор не виконає цього обов'язку,
боржник має право здійснити платіж
клієнтові на виконання свого обов'язку
перед ним.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
до фінансових послуг належить операції
з факторингу.

Статтею 21 вказаного Закону
встановлено, що державне регулювання
ринків фінансових послуг здійснюється
щодо ринків фінансових послуг -
Національною комісією, що здійснює
державне регулювання у сфері ринків
фінансових послуг (Нацкомфінпослуг).

Згідно з п. 13 Положення про Національну
комісію, що здійснює державне
регулювання у сфері ринків фінансових
послуг, затвердженого Указом
Президента України від 23 листопада 2011
року № 1070/2011, Нацкомфінпослуг у межах
своїх повноважень на основі та на
виконання Конституції та законів
України, актів і доручень Президента
України, актів Кабінету Міністрів
України видає розпорядження,
організовує і контролює їх виконання.

У порушення вказаних вимог закону суд
першої інстанції не перевірив
наявність у фактора прав на придбання
права відступної вимоги до фізичних
осіб не суб'єктів господарювання та не
звернув уваги на те, чи укладено між
позивачем та банком відповідний
договір факторингу, чи дотримані
вимоги закону при укладенні цього
договору.

Апеляційний суд, перевіряючи
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, на вказані
порушення уваги не звернув, в порушення
ст. 303 ЦПК України залишив рішення суду
першої інстанції без змін.

За таких обставин рішення суду першої
інстанції та ухвала апеляційного суду
підлягають скасуванню з підстав,
передбачених ч. 2

ст. 338 ЦПК України, з направленням
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 342, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 22 серпня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 4 грудня
2013 року скасувати, а справу направити
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик Судді:В.І.
Амелін О.І. Євтушенко Ю.Г. Іваненко
О.М. Ситнік