АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/791/2437/14
Головуючий в суді
1 інстанції: Кустов О.Ю.
Доповідач: Склярська І.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року серпня місяця 19 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі :

Головуючого: Склярської І.В.

Суддів: Цуканової І.В.

Вейтас І.В.

При секретарі: Благовещенській
О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Херсоні цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_5 на
рішення Скадовського районного суду
Херсонської області від 07 липня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання договору
купівлі-продажу частково недійсним,
визнання права власності, витребування
майна з чужого володіння, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2014 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з вказаним позовом посилаючись на
те, що вона є громадянкою Російської
Федерації, протягом тривалого часу
проживала в Тюменській області та
після досягнення пенсійного віку мала
намір повернутися до України. Між нею
та її сином ОСОБА_9 була домовленість,
що вона буде переказувати йому грошові
кошти з метою придбання на її ім'я
нерухомого майна, зокрема житлового
будинку. 21.11.2006 року для укладення
договору про придбання нерухомості,
позивачем на ім'я її сина ОСОБА_9 була
складена довіреність. 22.11.2006 року та
22.03.2007 року, ОСОБА_6 на ім'я сина - ОСОБА_9
перерахувала грошові кошти в сумі 1 220 000
російських рублів, що становило 46000
доларів США. На вказані грошові кошти
були придбані: квартира АДРЕСА_1 та
земельна ділянка, що розташована в
АДРЕСА_2 Після смерті ОСОБА_9 позивачці
стало відомо, що її син оформив спірну
земельну ділянку не на її, а на своє ім'я
та на ? частину вищезазначеної
земельної ділянки було видано
свідоцтво на право на частку у спірному
майні подружжя на ім'я відповідача
ОСОБА_3, дружини померлого, іншу її
частину успадкувала позивачка (1/8
частини) та дочка померлого відповідач
ОСОБА_5 (3/8 частин). Враховуючи те, що
земельна ділянка придбавалася за
грошові кошти позивачки, та укладаючи
договір купівлі-продажу земельної
ділянки ОСОБА_9 діяв від імені ОСОБА_6,
просила:

1) визнати частково недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки
загальною площею 0,1481 га, розташованої в
АДРЕСА_2, укладений 30.03.2007 року між
ОСОБА_7 та ОСОБА_9 та посвідченим
державним нотаріусом Скадовської
державної нотаріальної контори
ОСОБА_10, реєстровий № 1048, в частині
зазначення покупцем земельної ділянки
ОСОБА_9;

2) визнати за ОСОБА_6 право власності на
земельну ділянку загальною площею 0,1481
га, розташованої в АДРЕСА_2

3) витребувати з володіння ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 земельну
ділянку загальною площею 0,1481 га,
розташовану в АДРЕСА_2 кадастровий
номер :01:048:0002.

Рішенням Скадовського районного суду
Херсонської області від 07 липня 2014 року
позов задоволено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
яка діє в інтересах ОСОБА_5 посилаючись
на недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просять рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити в задоволені позову в
повному обсязі.

Письмові заперечення до суду
апеляційної інстанції не надходили.

Заслухавши доповідача, осіб, які
з'явилися в судове засідання,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст.303 ЦПК України, колегія
суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, з таких підстав.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з підстав законності
та обґрунтованості заявлених позовних
вимог, посилаючись на те, що дійсним
покупцем спірної земельної ділянки
виступала позивачка, оскільки саме
вона перерахувала повіреному кошти в
рахунок оплати її придбання.
Задоволення вимоги про визнання
частково недійсним договору
купівлі-продажу земельної ділянки є
підставою для задоволення вимог в
частині визнання за позивачкою права
власності на спірну земельну ділянку
та витребування її у відповідачів.

Проте, до такого висновку суд прийшов,
допустивши порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Так судом встановлено, що відповідно до
довіреності від 21.11.2006 року,
посвідченої ОСОБА_11 нотаріусом
Сургутського району
Ханти-Мансійського автономного округу
- Югри Тюменської області Російської
Федерації, ОСОБА_6 уповноважила ОСОБА_9
придбавати на її ім'я на умовах за своїм
розсудом будь-яке нерухоме майно, яке
розташоване на території України та
здійснювати інші дії пов'язані з
придбанням такого майна (а.с.16)

З виписки по рахунку НОМЕР_1 відкритого
на ім'я ОСОБА_9 вбачається, що останній
отримав в дарунок від ОСОБА_6 22.11.2006
року - 1 000 000 російських рублів; 28.03.2007
року - 220 000 російських рублів (а.с.77).

30.03.2007 року між ОСОБА_7 (продавець) та
ОСОБА_9 (покупець) був укладений договір
купівлі-продажу (далі - Договір), за
умовами якого ОСОБА_7 продала, а ОСОБА_9
купив належну продавцеві на праві
приватної власності земельну ділянку
розміром в цілому 0,1481 га в межах згідно
з планом, передану для індивідуального
житлового будівництва, розташовану в
АДРЕСА_2 Продавець придбав вказану
земельну ділянку за 58351 грн. (а.с.6)

На підставі зазначеного договору,
27.02.2008 року ОСОБА_9 було видано
державний акт на право власності на
земельну ділянку Серії ЯЕ № 934093 (а.с.8)

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_9 помер (а.с.15). В
коло спадкоємців входить мати - ОСОБА_6,
позивачка по справі (а.с.11).

З свідоцтва про право власності від
18.09.2013 року, посвідченого державним
нотаріусом Третьої Херсонської
державної нотаріальної контори
Збутевич О.В., вбачається, що ОСОБА_3
набула право власності на ? частину у
спільному сумісному майні подружжя,
зокрема ? частину спірної земельної
ділянки. Право власності зареєстроване
у Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно витяг № 9562618 від 18.09.2013
року (а.с.9-10).

З свідоцтва про право на спадщину за
законом від 18.09.2013 року, посвідченого
державним нотаріусом Третьої
Херсонської державної нотаріальної
контори Збутевич О.В., вбачається, що
ОСОБА_5, як дочка померлого ОСОБА_9,
отримала право власності на 3/4 частин
спірної земельної ділянки (а.с.11). Також
з вказаного свідоцтва вбачається, що
спадкоємцем на ? частку у спадщини, яка
складається з земельної ділянки, є
ОСОБА_6 та свідоцтво на ? частку ще не
видано (а.с.11).

Правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Правочини
можуть бути односторонніми та дво - чи
багатосторонніми (ч. ч. 1, 2 ст. 202 ЦК
України).

Статтею 655 ЦК України передбачено, що
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно ст. 217 ЦК України, недійсність
окремої частини правочину не має
наслідком недійсності інших його
частин і правочину в цілому, якщо можна
припустити, що правочин був би вчинений
і без включення до нього недійсної
частини.

Питання визнання частини договору
недійсним вирішується за загальними
правилами визнання угод недійсними.

Разом з тим, позивачка не визначила
підставу визнання недійсним договору
купівлі-продажу в частині, суд першої
інстанції зазначене не усунув.

Як зазначила представник позивачки в
судовому засіданні суду апеляційної
інстанції, оскільки відповідно до ч.1
ст. 203 ЦК України, зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам, тому
оспорювана частина правочину щодо
покупця, є недійсною.

При цьому представник позивачки
посилалася на положення ч.1 ст. 655 ЦК
України, за якою особа, яка приймає або
зобов'язується прийняти майно (товар) і
сплатити за нього певну грошову суму є
покупцем. Оскільки син придбав
земельну ділянку як повірений
позивачки за кошти останньої і в її
інтересах, то оспорюваний договір в
частині покупця є недійсним.

Інших підстав визнання недійсним
договору купівлі-продажу в частині
зазначення покупцем ОСОБА_9 позивачка
та її представники не зазначили.

Крім того, позивачка та її представники
посилаються на норми ст. 392 ЦК України
на обґрунтування наявності права
власності на земельну ділянку.

Разом з тим, колегія суддів , вважає, що
доводи в обґрунтування вимог належними
і допустимими доказами не
підтверджені. Надана довіреність від
21.11.2006року та перерахування коштів в
березні 2007 року не є свідченнями того,
що ця земельна ділянка сином позивачки
мала бути оформлена на її ім'я.
Волевиявлення ОСОБА_9 на покупку
земельної ділянки для матері -
позивачки по справі, не доведено.
Позивачка, як мати, посилаючись на
довірливі стосунки з сином, не зазначає
дійсні причини того, чому останній не
оформив на неї цю земельну ділянку і
таких перешкод в оформленні сином на
неї судом не встановлено. Матеріали
справи також не містять доказів, що
саме ці грошові кошти, які пересилалися
позивачкою сину в якості дарунку,
відповідно до фінансових документів,
були передані ОСОБА_9 продавцю в
рахунок оплати за земельну ділянку.

Позивач не заперечила, що земельну
ділянку від сина не приймала, як того
вимагає норма ст. 655 ЦК України,
дозволу на будівництво на вказаній
земельній ділянці не отримувала,
навпаки допомагала синові у
самовільному будівництві на вказаній
земельній ділянці та як спадкоємець
померлого прийняла спадщину.

Враховуючи, що для визнання покупцем
нерухомого майна, особи, яка вважає
себе покупцем, необхідна наявність
доведеності одночасно двох умов:
придбання нерухомості за її кошти та
для неї, що позивачкою не доведено,
колегія суддів приходить до висновку,
що суд першої інстанції помилково
дійшов до висновку, що дійсним покупцем
спірної земельної ділянки виступала
позивачка та вважав можливим визнати
частково недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки.

Оскільки відповідно до ч.5 ст.203 ЦК
України, правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним, а
позивачка належними та допустимими
доказами не довела підстави визнання
частково недійсним договору
купівлі-продажу земельної ділянки в
частині зазначення покупцем земельної
ділянки ОСОБА_9, колегія суддів вважає,
що суд першої інстанції безпідставно
задовольнив позовні вимоги.

Крім того, суд першої інстанції
помилково застосував до спірних
правовідносин ст. 392 ЦК України,
оскільки позивачка не є власником
майна, що є необхідною умовою за
положеннями вказаної норми права. Вона
бажає стати власником майна на
підставі рішення суду.

Оскільки вимога про витребування
майна залежить від вирішення позовних
вимог про визнання права власності на
земельну ділянку, підстав для
встановлення якого, колегією суддів не
встановлено, про що зазначено вище, то
вимога про витребування майна
задоволенню не підлягає.

Виходячи з викладеного, колегія суддів
вважає доводи апеляційної скарги про
відсутність підстав та недоведеність
обставин для визнання частково
недійсним договору купівлі-продажу
земельної ділянки, такими що
ґрунтуються на нормах матеріального та
процесуального права.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги
про неправильне застосування судом
ч.2,3 ст. 81 ЗК України є
необґрунтованими, оскільки відповідно
до вказаної норми закону, в редакції
чинній на час виникнення
правовідносин, іноземні громадяни
можуть набувати право власності на
земельні ділянки
несільськогосподарського призначення
в межах населених пунктів, на яких
відсутні об'єкти нерухомого майна, крім
земель сільськогосподарського
призначення, а тому до уваги колегією
суддів не приймаються.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
висновки суду не відповідають
встановленим обставинам справи і
суперечать нормам цивільного
законодавства, що регулюють спірні
правовідносини, а тому ухвалене судом
рішення підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволенні позову за
необґрунтованістю.

На підставі викладеного, ч.1,5 ст. 203,
ст.217, 655 ЦК України, ст. 303, ,ч.1 п.2 ст.307, ч.1
п.2,3,4 ст. 309, ст.316 ЦК України, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4, яка
діє в інтересах ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Скадовського районного суду
Херсонської області від 07 липня 2014 року
скасувати та ухвалити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
ОСОБА_3, ОСОБА_5 відмовити.

Рішення набирає законної сили з дня
його проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:

Судді: