________________________________________________________________________
_________________________________________________
Справа № 520/8497/14-ц
Провадження № 2/520/5242/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2014 року

Київський районний суд м. Одеси у
складі:

Головуючого - судді Куриленко О.М.,

за участю секретаря - Баранової Ю.О.,

розглянувши у судовому засіданні
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до Одеської міської ради про
встановлення факту належності
правовстановлюючого документу та
визначення додаткового строку для
подання заяви про прийняття спадщини
за заповітом,

ВСТАНОВИВ :

10.07.2014 року позивач звернувся до суду з
даним позовом, в якому просить суд
ухвалити рішення, яким встановити факт
належності Договору дарування 3/5
частин житлового будинку з надвірними
спорудами АДРЕСА_1 від 02 квітня 1970 року,
реєстр. № 2-3724, посвідчений державним
нотаріусом Третьої одеської державної
нотаріальної контори, ОСОБА_3 та
зареєстрований в Одеському МБТІ № 326 на
стор. 39 книга 140 від 07 квітня 1970 року
ОСОБА_4, померлій ІНФОРМАЦІЯ_3; визнати
поважною причину пропуску строку для
прийняття спадщини після смерті
ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3;
визначити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
додатковий строк, тривалістю три
календарних місяця для подання заяви
до нотаріальної контори про прийняття
спадщини за заповітом після смерті
ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3.

В обгрунтування свого позову
посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3
померла його дружина ОСОБА_4, після її
смерті відкрилась спадщина на належну
3/5 частку житлового будинку з
надвірними спорудами АДРЕСА_1.

Позивач вказує на те, що він є
спадкоємцем майна померлої дружини на
підставі заповіту, проте в договорі
дарування від 02 квітня 1970 року вказано
по батькові померлої невірно «ОСОБА_4»
замість правильного «ОСОБА_4», а від так
не відповідає її паспортним даним.

Також позивач стверджує, що звернутися
у встановлений законом строк до
нотаріальної контори він не мав
можливості, так як фактично прийняв
спадщину, проживаючи разом зі
спадкодавцем на момент її смерті, є
літньою людиною, хворіє, знаходиться у
важкому фінансовому становищі.

Все вищевказане і стало підставою для
звернення до суду з даним позовом.

Особи, що беруть участь у справі, про
час і місце судового засідання
сповіщені належним чином у порядку
ст.74,76,77 ЦПК України.

У судовому засіданні 09.10.2014 року
позивач заяву підтримав, просив її
задовольнити, посилаючись на
обставини, викладені в заяві. В останнє
судове засідання не з`явився, надав до
суду заяву, в якій просив розглянути
справу у його відсутність, посилаючись
на свій похилий вік.

Представник відповідача Одеської
міської ради у судовому засіданні
проти задоволення позову заперечував.

Суд, вислухавши позивача, представника
відповідача, дослідивши матеріали
справи та надані докази, вважає позов
підлягаючим задоволенню, виходячи з
наступного.

В судовому засіданні встановлено, що
державним нотаріусом Третьої одеської
державної нотаріальної контори ОСОБА_3
02 квітня 1970 року було посвідчено
договір дарування, згідно умов якого
ОСОБА_6 подарував, а ОСОБА_4 прийняла у
дар 3/5 частин житлового будинку з
надвірними спорудами, що знаходиться в
АДРЕСА_1, та складається в цілому з
одноповерхової кам'яної житлової
будівлі, житлова площа якої становить
47,5 кв.м. та надвірних споруд.

Однак, в Договорі міститься помилка в
написанні по-батькові обдарованої, а
саме зазначено не вірно як «ОСОБА_4»,
замість вірного українською «ОСОБА_4»,
отже, неправильне зазначення
по-батькові сталося внаслідок
невірного перекладу.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті
256 ЦПК України суд розглядає справи про
встановлення факту: належності
правовстановчих документів особі,
прізвище, ім'я, по батькові, місце і час
народження якої, що зазначені в
документі, не збігаються з ім'ям, по
батькові, прізвищем, місцем і часом
народження цієї особи, зазначеним у
свідоцтві про народження або в
паспорті.

У відповідності до п.12 Постанови
Пленуму Верховного Суду України №5 від
31.03.1995 року (із змінами, внесеними
згідно з Постановою Пленуму Верховного
Суду України №15 від 25.05.1998 року) „Про
судову практику в справах про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення" суд може встановлювати факти
належності особі документів, які не
відносяться до таких, що посвідчують
особу.

Як вбачається з матеріалів справи, 17
квітня 1973 року ОСОБА_4 зареєструвала
шлюб з ОСОБА_8, та після реєстрації
шлюбу змінила прізвище на «ОСОБА_4»,
вказане підтверджується Свідоцтвом
про укладення шлюбу Серії НОМЕР_1.

У судовому засіданні позивач пояснив,
що він, ОСОБА_1, та ОСОБА_4 тривалий час
проживали разом однією сім'єю, вели
спільне господарство, мали спільний
бюджет, були пов'язані спільним побутом
та між ними були спільні права та
обов'язки як чоловіка та дружини.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 померла, про, що
Відділом державної реєстрації актів
цивільного стану у місті Одесі
реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції складено
відповідний актовий запис за № 5001.

За життя, а саме 21 червня 2008 року,
ОСОБА_4 склала заповіт, яким усе її
майно, де б воно не знаходилось, та з
чого б воно не складалось, і взагалі все
те, що на день її смерті буде належать
їй, та на що вона за законом матиме
право, заповіла ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Зазначений правочин посвідчений
державним нотаріусом Третьої одеської
державної нотаріальної контори Агопян
В.О. та зареєстрований в реєстрі за № 1 -
666.

Відповідно до ст. 1216, 1217 та 1220 ЦК України
спадкування є перехід прав та
обов'язків від фізичної особи, яка
померла (спадкодавця) до інших осіб
(спадкоємців) та здійснюється за
заповітом, або за законом та
відкривається внаслідок смерті цієї
особи.

Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на
спадкування мають особи, визначені у
заповіті.

Статтею 1233 ЦК України визначено, що
заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї смерті.
Право на заповіт має фізична особа з
повною цивільною дієздатністю. Право
на заповіт здійснюється особисто.
Вчинення заповіту через представника
не допускається (ст. 1234 ЦК України).

У судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_4 на підставі ст. 1234 ЦК України
використала своє право на заповіт і
згідно ст. 1235 ЦК України призначила
спадкоємцем свого майна ОСОБА_1.

Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для
прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається
з часу відкриття спадщини.

Проте 25.06.2014 року позивач звернувся до
Третьої одеської державної
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини та видачу
свідоцтва про право власності на майно
в порядку спадкування за заповітом
після смерті ОСОБА_4.

Однак, постановою державного нотаріуса
від 25 червня 2014 року, позивачу було
відмовлено у вчиненні нотаріально дії,
так як він пропустив строк для
звернення та рекомендовано звернутися
до суду для поновлення строку для
прийняття спадщин.

Відповідно до ст. 1272 ЦК України, якщо
спадкоємець протягом встановленого
строку, не подав заяву про прийняття
спадщини, він вважається таким, що не
прийняв її. За позовом спадкоємця, який
пропустив строк для прийняття спадщини
з поважної причини, суд може визначити
йому додатковий строк, достатній для
подання ним заяви про прийняття
спадщини.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму
Верховного суду України № 7 від 30.05.2008
р., «Про судову практику у справах про
спадкування»», особа, яка не прийняла
спадщину в установлений законом строк,
може звернутися до суду з позовною
заявою про визначення додаткового
строку для прийняття спадщини
відповідно до частини третьої статті
1272 ЦК України. Суди відкривають
провадження в такій справі у разі
відсутності письмової згоди
спадкоємців, які прийняли спадщину, а
також за відсутності інших
спадкоємців, які могли б дати письмову
згоду на подання заяви до нотаріальної
контори про прийняття спадщини.
Відповідачами у такій справі є
спадкоємці, які прийняли спадщину. При
відсутності інших спадкоємців за
заповітом і за законом, усунення їх від
права на спадкування, неприйняття ними
спадщини, а також відмови від її
прийняття відповідачами є
територіальні громади в особі
відповідних органів місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини.

Визначаючи спадкоємцеві додатковий
строк для подання заяви про прийняття
спадщини, суд не повинен вирішувати
питання про визнання за ним права на
спадщину. Спадкоємець після
визначення йому додаткового строку для
прийняття спадщини має право прийняти
спадщину в порядку, установленому
статтею 1269 ЦК України, звернувшись в
нотаріальну контору, після чого
вважається таким, що прийняв спадщину.

Вирішуючи питання про визначення особі
додаткового строку, суд досліджує
поважність причини пропуску строку для
прийняття спадщини. При цьому
необхідно виходити з того, що поважними
є причини, пов'язані з об'єктивними,
непереборними, істотними труднощами
для спадкоємця на вчинення цих дій.

У резолютивній частині рішення суд
повинен вказати відповідно певний
період часу з моменту набрання судовим
рішенням законної сили, протягом якого
спадкоємець може подати заяву про
прийняття спадщини, а не конкретну
календарну дату, до якої спадкоємець
може подати заяву про прийняття
спадщини. Додатковий строк, достатній
для подання заяви про прийняття
спадщини, не може перевищувати
шестимісячного строку, встановленого
статтею 1270 ЦК України для прийняття
спадщини.

Суд, розглянувши справу, вважає
поважною причину пропуску позивачем
строку для прийняття спадщини за
законом після смерті ОСОБА_4, так як
позивач постійно проживав за адресою
реєстрації ОСОБА_4 з 1988 року та у
відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України
вважається таким, що прийняв спадщину,
так як протягом строку, встановленою
статтею 1270 цього Кодексу, не заявив про
відмову від неї. Зазначене
підтверджується довідкою про склад
сім`ї та реєстрацію, виданою органом
самоорганізації населення комітет
мікрорайону «Тульський» 11 жовтня 2014
року.

Вирішуючи питання по суті, суд бере до
уваги, що позивач є літньою людиною (80
років!), отримує невелику пенсію, яку
вимушений витрачати на ліки та оплату
комунальних послуг, є єдиним
спадкоємцем померлої та не має іншого
способу захистити свої права
спадкоємця.

Розглянувши спір всебічно, повно та
об'єктивно та з обліком викладеного,
суд вважає за можливе продовжити
позивачу термін на прийняття спадщини
за законом на три місяці.

Визначений строк, на думку суду, буде
достатнім для подання позивачем заяви
про прийняття спадщини у встановленому
законом порядку.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених вимог, а тому
додатковий строк, достатній для
подання позивачем заяви про прийняття
спадщини слід встановити у продовж
трьох місяців після набрання рішення
законної сили.

На підставі викладеного і керуючись ст.
ст. 1216, 1220, 1221-1223, 1261, ч.3 1272 ЦК України, ст.
ст. 7, 8, 10, 11, 15, 130, 209, 212, 213, 214, 215, 223 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до Одеської міської ради
про встановлення факту належності
правовстановлюючого документу та
визнання додаткового строку для
подання заяви про прийняття спадщини
за заповітом - задовольнити.

Встановити факт належності Договору
дарування 3/5 частин житлового будинку з
надвірними спорудами АДРЕСА_1 від 02
квітня 1970 року, реєстр. № 2-3724,
посвідчений державним нотаріусом
Третьої одеської державної
нотаріальної контори, ОСОБА_3 та
зареєстрований в Одеському МБТІ №326 на
стор. 39 книга 140 від 07 квітня 1970 року
ОСОБА_4, померлоійІНФОРМАЦІЯ_3.

Визнати поважною причину пропуску
строку для прийняття спадщини після
смерті ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3.

Визначити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1
додатковий строк тривалістю три
календарних місяця для подання до
нотаріальної контори заяви про
прийняття спадщини за заповітом після
смерті ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської області
шляхом подання до Київського районного
суду м. Одеси апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя
Куриленко О. М.