У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Закропивного О.В., Лесько А.О., Луспеника
Д.Д.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, треті особи: товариство з
обмеженою відповідальністю
«Тернопільське міське бюро технічної
інвентаризації», Тернопільська міська
рада, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про поділ
майна подружжя, припинення частки у
спільному майні, скасування реєстрації
права власності на нерухоме майно за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
апеляційного суду Тернопільської
області від 10 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ОСОБА_4 звернулася
до суду із указаним позовом, у якому
просила виділити їй у приватну
власність 87,11 частин квартири АДРЕСА_1,
що відповідає сумі коштів в розмірі 175
531 грн, які сплачені особисто нею, а
ОСОБА_5 виділити 12,89 частин квартири, що
відповідає 25 963 грн 50 коп., які слід
вважати його особистою приватною
власністю. Зважаючи на те, що частка
ОСОБА_5 у спірній квартирі є незначною
та не може бути виділена в натурі, вона
просила припинити право власності
ОСОБА_5 на належну йому частку у
квартирі, вказавши, що на депозитний
рахунок суду нею сплачено кошти в сумі
25 963 грн 50 коп. як грошова компенсація
ОСОБА_5 за припинення його права
власності на належну йому частку у
квартирі. Як наслідок припинення права
власності ОСОБА_5 на частку у
квартирі, просила скасувати реєстрацію
права спільної сумісної власності
сторін на спірну квартиру. А також
просила провести реальний поділ
автомобілів, які були придбані під час
шлюбу, залишивши у її власності
автомобіль марки Citroen Berlingo, а решту
автомобілів залишити у власності
ОСОБА_5, стягнувши з нього на її користь
88 тис. грн.

В обґрунтування позову зазначала, що у
2005 році вона вступила у дольову участь
в ТОВ «Технотерн-плюс» на будівництво
трикімнатної квартири АДРЕСА_1,
вартістю 201 495 грн. В період з 22 липня 2005
року по 30 вересня 2005 року вона внесла в
касу підприємства на будівництво
квартири особисті кошти в сумі 149 568 грн.
14 жовтня 2005 року вона
зареєструвала шлюб з ОСОБА_5, який
15 червня 2012 року рішенням
Тернопільського міськрайонного суду
розірвано. Перебуваючи у шлюбі в період
із 27 квітня 2006 року по 27
червня 2006 року вона внесла кошти в
рахунок сплати за дольову участь у
будівництві квартири в сумі 51 927 грн. На
даний час будівництво квартири
закінчено та на ім'я сторін у справі 16
липня 2008 року видано свідоцтво про
право власності на зазначену квартиру,
згідно якого ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є
співвласниками цієї квартири без
визначення часток. Також вона
вказувала, що кошти які сплачені за
квартиру до реєстрації шлюбу, належать
їй на праві особистої приватної
власності. Кошти, які сплачені в період
зареєстрованого шлюбу, а саме 51 927 грн
підлягають поділу між сторонами в
рівних частинах, а саме по 25 963 грн 50 коп.
за кожним, оскільки є спільною сумісною
власністю подружжя, в загальному
особисто ОСОБА_4 сплачено коштів в
рахунок оплати дольової участі у
будівництві квартири на суму 175 531 грн 50
коп., а ОСОБА_5 25 963 грн 50 коп.
Також вказувала, що під час шлюбу ними
було придбано автомобілі: марки Volkswagen
LT, 2004 року випуску, державний номерний
знак НОМЕР_1, марки Mercedes-Benz, 1979 року
випуску, державний номерний знак
НОМЕР_2, марки Citroen Berlingo, 2005 року випуску,
державний номерний знак НОМЕР_3 та
марки Renault Mascott, 2001 року випуску,
державний номерний знак НОМЕР_4. На
підставі викладеного, звернулася до
суду.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 9 грудня 2013 року позов
ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано за
ОСОБА_4 право приватної власності на 87,11
частки квартири АДРЕСА_1. Визнано за
ОСОБА_5 право приватної власності на
12,89 частки квартири АДРЕСА_1. В
порядку поділу спільного майна
подружжя визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5,
зокрема за кожним із них, право
приватної власності на Ѕ частину:
автомобіля марки Citroen Berlingo, 2005 року
випуску, державний номерний знак
НОМЕР_3 та автомобіля марки Renault Mascott, 2001
року випуску, державний номерний знак
НОМЕР_4, та залишено вказані автомобілі
у спільній частковій власності ОСОБА_4
та ОСОБА_5 У задоволенні решти позову
ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено питання
про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Тернопільської області від 10 квітня

2014 року рішення місцевого суду в
частині поділу квартири АДРЕСА_1
скасовано та ухвалено в цій частині
нове рішення, яким у задоволенні позову
ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення місцевого суду.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
судове рішення апеляційної інстанції
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Зокрема, суд апеляційної інстанції,
перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення місцевого
суду, на підставі належним чином
оцінених доказів, поданих сторонами
(ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного
висновку про те, що позов ОСОБА_4
підлягає частковому задоволенню,
керуючись при цьому нормами ст. ст. 331, 365
ЦК України, ст. 70 СК України.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу і залишити
оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду
Тернопільської області від 10 квітня

2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
О.В. Закропивний

А.О. Лесько

Д.Д. Луспеник