АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у 1-й інстанції: Галаган В.І.
Доповідач Кравець В.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

Головуючої - Кравець
В.А.,

Суддів - Семенюк
Т.А., Музичко С.Г.,

при секретарі - Круглику
В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
ухвалу Дніпровського районного суду м.
Києва від 17 липня 2014 року у справі за
заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи:
Київська міська рада, Головне
управління юстиції в м. Києві про
встановлення факту постійного
проживання, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду із заявою про встановлення факту,
що має юридичне значення, а саме,
просила встановити факт її постійного
проживання із спадкодавцем (батьком)
ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 на час
відкриття спадщини - 08.10.2012 р.

В мотивування вимог посилалася на те,
що вона не може отримати спадщину від
померлого батька, оскільки пропустила
строк для звернення до нотаріуса із
відповідною заявою.

Ухвалою Дніпровського районного суду
м. Києва від 17 липня 2014 року - заяву
залишено без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою суду,
заявниця подала апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати ухвалу та
направити справу для продовження її
розгляду, посилаючись на
невідповідність ухвали нормам
процесуального права.

Вказує на те, що з листопада 2011 року по
день смерті її батько постійно
проживав у її власній квартирі АДРЕСА_1
(за якою і було зареєстроване його
місце проживання), що підтверджується
довідкою ЖРЕО № 417 від 20.12.2013 № 2572, а
також в судовому засіданні підтвердять
свідки (сусіди), що вона постійно
купувала йому ліки, одяг, продукти
харчування та надавала всю необхідну
допомогу.

Крім того, наявність постанови
нотаріуса про відмову у вчинені
нотаріальних дій в даній справі не
означає те, що існує спір про право щодо
предмета заяви встановлення факту
постійного проживання зі спадкодавцем
на час відкриття спадщини, а є лише
підставою для звернення до суду із
вказаною заявою про встановлення
даного факту.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А.,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість постановленої ухвали,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав:

Залишаючи заяву без задоволення,
суд виходив з наявності у справі спору
про право, який належить розглядати в
порядку позовного провадження.

Проте, з таким висновокм суду
погодитись неможливо з огляду на
наступне:

Відповідно до 4 ст. 256 ЦПК України суддя
відмовляє у відкритті провадження у
справі, якщо з заяви про встановлення
факту, що має юридичне значення,
вбачається спір про право, a якщо спір
про право буде виявлений під час
розгляду справи, - залишає заяву без
розгляду.

Спір про право пов'язаний виключно з
порушенням або оспорюванням
суб'єктивного права, тобто коли
відсутнє порушення права, то не може
бути також і спору про право цивільне.
Звернення особи за судовим захистом у
такому випадку зумовлюється
неможливістю здійснити своє право
через неможливість його довести
відповідному органу (РАЦСу, нотаріусу
та ін.) або громадянам та на підставі її
впевненості в існуванні права.
Характерним для справ окремого
провадження є положення, коли
звернення особи до суду зумовлюється
неможливістю здійснити своє право
через недоведеність певної юридичної
обставини, з існуванням якої закон
надає особі відповідні права. Якщо у
справі беруть участь заінтересовані
особи, які позитивно ставляться до
встановлення даного факту у суді, спір
про право не може виникнути.

Колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що із заяви про встановлення факту, що
має юридичне значення, вбачається спір
про право, оскільки метою встановлення
факту постійного проживання зі
спадкодавцем на час відкриття спадщини
є оформлення права на спадщину.

Згідно частини третьої статті 1268 ЦК
України спадкоємець, який постійно
проживав із спадкодавцем на час
відкриття спадщини, вважається таким,
що прийняв спадщину, якщо протягом
строку, встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Заявниця вказує, що є єдиним
спадкоємцем (перша черга спадкування
по закону) майна спадкодавця, з яким
постійно проживала на час відкриття
спадщини, фактично прийняла спадкове
майно і ним користується, інші
спадкоємці відсутні, спору між
спадкоємцями немає, не зачіпаються
права та обов'язки інших осіб.

Суд не взяв до уваги те, що спір про
право пов'язаний виключно з порушенням
або оспорюванням суб'єктивного права,
проте, з наведеного вище не вбачається
наявності спору про право, а обставини,
на яких базується заява судом ретельно
не перевірені.

Враховуючи те, що ухвалу постановлено з
порушенням норм процесуального
права, колегія суддів приходить до
висновку про наявність підстав до її
скасування та направлення справи для
продовження розгляду до суду першої
інстанції

Керуючись ст.ст. 311, 315 ЦПК України,
колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м.
Києва від 17 липня 2014 року - скасувати

і направити справу для продовження
розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
до цього суду.

Головуючий
Судді