АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/6790/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/3041/14
Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н.
Доповідач Мартєв С. Ю.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2014 року м. ПолтаваАпеляційний
суд Полтавської області в складі:

головуючого - МАРТЄВА С.Ю.,

суддів - КУЗНЄЦОВОЇ О.Ю., ЧІЧІЛЯ В.А.,

за участю секретаря - ГНАТЮК О.С.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні провадження за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на
рішення Октябрського районного суду м.
Полтави від 12 серпня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення
розміру аліментів, звільнення від
сплати заборгованості по аліментам, та
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про стягнення неустойки (пені) по
виплаті аліментів та додаткових витрат
на утримання дитини.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь
судді-доповідача,-

В С Т А Н О В И В :

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом, у якому зазначав, що на
підставі рішення Октябрського
районного суду м. Полтави від 15 жовтня
2010 року з нього на користь ОСОБА_3
стягуються аліменти на утримання
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4
частини всіх видів заробітку, але не
менше 30% прожиткового мінімуму на
дитину відповідного віку, починаючи з
30.08.10 року і до досягнення повноліття.

Позивач у грудні 2010 року звернувся до
бухгалтерії ПАТ «Завод
«Лтава» з заявою про добровільне
відрахування аліментів із заробітної
плати.

Разом з тим, виконавче провадження про
стягнення з нього аліментів відкрито
лише 14.10.13 року, через що утворилась
заборгованість по їх сплаті.

Вважає, що розмір аліментів підлягає
зменшенню, а від сплати заборгованості
його слід звільнити, з тих підстав, що
із вересня 2011 року проживає
однією сім'єю без реєстрації шлюбу з
ОСОБА_5, з якою має спільну дитину,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Крім того, позивачу встановлено 3 групу
інвалідності, у зв'язку з чим, він
потребує придбання ліків, а ОСОБА_5 не
працевлаштована, оскільки здійснює
догляд за дитиною.

Просив зменшити розмір аліментів з 1/4
частини всіх видів заробітку (доходу)
до 30% прожиткового мінімуму на дитину
відповідного віку та звільнити від
сплати заборгованості, що виникла у
період з 30.08.10 року по 14.10.13 року.

Відповідачка ОСОБА_3 звернулась до суду
зі зустрічною позовною заявою, у якій
просила стягнути з ОСОБА_2
неустойку (пеню) у розмірі 1% від суми
несплачених аліментів за 2013 рік за
кожен день прострочення, яка становить
7 862,54 грн. та стягнути на її користь 1/2
понесених нею додаткових витрат на
розвиток дитини, що становить 3 300,00 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_2
умисно ухиляється від сплати аліментів
протягом 3 років, свою доньку належним
чином матеріально не утримує, у зв'язку
з чим, вона змушена нести всі необхідні
витрати для забезпечення виховання,
утримання та догляду за дитиною.

Рішенням Октябрського районного суду
м. Полтави від 12 серпня 2014
року позов ОСОБА_2 задоволено частково,
зменшено розмір аліментів, які
стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
на утримання доньки ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі рішення
Октябрського районного суду м.
Полтави від 15 жовтня 2010 року з 1/4
частини всіх видів заробітку
до 1/6 частини всіх видів заробітку
(доходу), але не менше 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи
з 16.05.14 року та продовжувати до
досягнення дитиною повноліття.

У решті позовних вимог ОСОБА_2
відмовлено.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
судовий збір в сумі 121,80 грн.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено,
стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
неустойку (пеню) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за 2013 рік за кожен день
прострочення, яка становить 7 862,54 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
понесені нею додаткові витрати на
розвиток дитини, що становлять 3300,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
судовий збір в сумі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі порушено питання
про скасування рішення з підстав
неправильного застосування норм
матеріального та процесуального права
й постановлення нового рішення, яким
задовольнити позовні вимог первинного
позову у повному обсязі, а у
задоволенні зустрічного позову -
відмовити.

Апеляційний суд, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
місцевого суду у межах заявлених вимог
та доводів апеляційної скарги, вважає,
що остання задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційної
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Місцевим судом встановлено, що на
підставі рішення Октябрського
районного суду м. Полтави від 15 жовтня
2010 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
стягуються аліменти на утримання
доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4
частини всіх видів заробітку (доходу),
але не менше 30% прожиткового мінімуму
для дитини відповідного віку щомісяця,
починаючи з 30.08.10 року і до досягнення
дитиною повноліття.

Відповідно до ч. І ст. 182 СК України, при
визначенні розміру аліментів суд
враховує: 1) стан здоров'я та
матеріальне становище дитини; 2) стан
здоров'я та матеріальне становище
платника аліментів; 3)
наявність у платника аліментів інших
дітей, непрацездатних чоловіка,
дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші
обставини, що мають істотне значення
для справи.

Згідно із ч. 1 ст. 192 СК України розмір
аліментів, визначений за рішенням суду
або домовленістю між батьками, може
бути згодом зменшено або збільшено за
рішенням суду за позовом платника або
одержувача аліментів у разі зміни
матеріального або сімейного стану,
погіршення або поліпшення здоров'я
когось із них.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 15 травня 2006
року №3 «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справи щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»
роз'яснено, що розмір аліментів,
визначений судовим рішенням або за
домовленістю між батьками, суд може
змінити за позовом платника або
одержувача аліментів у зв'язку зі
зміною матеріального чи сімейного
стану, погіршення чи поліпшення
здоров'я когось із них.

Із справи вбачається, що ОСОБА_2 є
батьком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 13),
матір'ю якого є ОСОБА_5

Встановивши, що у платника аліментів
змінився сімейний стан у зв'язку з
народженням дитини, місцевий суд
дійшов обґрунтованого висновку щодо
наявності підстав, передбачених ч. 1 ст.
192 СК України, для часткового
задоволення позовних вимог ОСОБА_2 щодо
зменшення розміру аліментів, що
стягуються на користь ОСОБА_3 на
утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до 1/6
частини всіх видів заробітку (доходу),
але не менше 30% прожиткового мінімуму
для дитини відповідного віку щомісяця.

Щодо відмови судом першої інстанції у
задоволенні позовних вимог щодо
звільнення від сплати заборгованості
по аліментам з 30.08.10 року по 14.10.13 року,
слід зазначити наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 187 СК України один із
батьків може подати заяву за місцем
роботи, місцем виплати пенсії,
стипендії про відрахування аліментів
на дитину з його заробітної плати,
пенсії, стипендії у розмірі та на строк,
який визначений у цій заяві.

За положеннями ст. 194 СК України
аліменти можуть бути стягнуті за
виконавчим листом за минулий час, але
не більш як за три роки, що передували
пред'явленню виконавчого листа до
виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 197 цього Кодексу
суд може звільнити платника аліментів
від сплати заборгованості, якщо буде
встановлено, що вона виникла внаслідок
непред'явлення без поважної причини
виконавчого листа до виконання особою,
на користь якої присуджено аліменти.

Указані норми матеріального права
визначають порядок стягнення
аліментів за виконавчим листом за
минулий час та заборгованості за
аліментами, що утворилася при їх
відрахуванні за заявою платника,
поданою відповідно до ст. 187 СК України.

Із справи вбачається, що позивач ОСОБА_2
скористався наданим йому ст. 187 СК
України правом на подання заяви за
місцем роботи для відрахування з
заробітної плати аліментів на користь
ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_4 та
бухгалтерією працедавця ПАТ «Завод
«Лтава» здійснювалось відповідне
утримання аліментів протягом періоду з
грудня 2010 року по лютий 2014 року (а.с. 15-19).

Між тим, ОСОБА_2 не заперечується, що на
момент ухвалення рішення Октябрського
районного суду м. Полтави від
15 жовтня 2010 року йому також
виплачувалося пенсія по інвалідності
та заяви за місцем виплати пенсії ним
не подавалося.

З урахуванням цього, апеляційний суд
погоджується з висновком місцевого
суду, що позивач ОСОБА_2 був обізнаний
про існування рішення Октябрського
районного суду м. Полтави від 15 жовтня
2010 року та необхідність проводити
сплату аліментів на утримання доньки з
частки всіх видів заробітку (доходу),
включаючи пенсію по інвалідності,
проте цього обов'язку у повному обсязі
не виконував, у результаті чого з
частини отриманого останнім доходу
утримання аліментів не проводилося.

Таким чином, виникнення заборгованість
по сплаті аліментів пов'язане як з
тривалим неподанням ОСОБА_3
виконавчого листа до виконавчої
служби, так і діями ОСОБА_2 щодо
приховання джерел своїх доходів для
зменшення розміру стягуваних на
підставі рішення суду аліментів.

Тому, у даному випадку підстав,
передбачених ч. 3 ст. 197 СК України, для
звільнення платника аліментів від
сплати заборгованості не вбачається.

Між тим, за відсутністю спору щодо
розмір заборгованості по сплаті
аліментів, задоволення місцевим судом
вимог зустрічного позову щодо
стягнення неустойки (пені) у розмірі
одного відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення у
межах одного року їх нарахування,
відповідає положенням ч. 1 ст. 196 СК
України та обставинам справи.

При обрахунку пені суд першої
інстанції, урахувавши правову позицію
Верховного Суду України, висловлену у
постанові від 11 вересня 2013
року у справі 6-81цс13, вірно виходив із
суми несплачених аліментів за кожен
місяць окремо від дня порушення
платником аліментів свого обов'язку
щодо їх сплати до дня ухвалення судом
рішення про стягнення пені.

У свою чергу, понесені ОСОБА_3 додаткові
витрати на розвиток здібностей дитини,
пов'язані з придбанням цифрового
піаніно «Casio» та оплати навчання ОСОБА_4
у музичній школі, охоплюються змістом
ч. 2 ст. 185 СК України, тому стягнення з
батька їх 1/2 частини
відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги ґрунтується
на відсутності у діях ОСОБА_2 умислу на
ухилення від виконання обов'язку щодо
сплати аліментів, що було спростовано
встановленими судом першої інстанції
обставинами у справі, які знайшли
належну правову оцінку суду.

Між тим, місцевим судом зроблено
невірний висновок щодо застосування
положення ч. 3 ст. 197 СК України лише у
випадку, коли судом встановлено
пропуску строку пред'явлення
виконавчого листа до виконання, на що
посилається апелянт у обґрунтуваннях
скарги.

Проте, дані висновки суду не призвели
до неправильного вирішення справи,
тому правильне по суті і справедливе
рішення суду не можу бути скасоване з
одних лише формальних міркувань.

Решта доводів апеляційної скарги є
несуттєвими та не спростовують
висновків суду.

За таких обставин, апеляційний суд
вважає, що підстави для зміни чи
скасування рішення місцевого суду
відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307-308, 314, 316, 317, 319
ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м.
Полтави від 12 серпня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий у справі:
С.Ю. МАРТЄВ

Судді :
О.Ю. КУЗНЄЦОВА

В.А. ЧІЧІЛЬ

З оригіналом згідно:

суддя
С.Ю. МАРТЄВ