Єдиний унікальний номер 259/2703/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/2520/2014
Головуючий в 1 інстанції Гаврилов В.А.
Доповідач Пономарьова О.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого судді
Пономарьової О.М.,

суддів
Соломахи Л.І., Биліни Т.І.,

при секретарі
Степаненко В.Б.,

за участю

позивачів
ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника позивача
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
за позовом ОСОБА_4, правонаступниками
якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_2, до
Куйбишевської районної у м. Донецьку
ради, третя особа комунальне
підприємство «Керуюча компанія
Куйбишевського району міста Донецька»
про визнання за набувальною давністю
права власності на квартиру з
апеляційною скаргою позивача ОСОБА_4 на
рішення Куйбишевського районного суду
м. Донецька від 04 грудня 2013 року,-

в с т а н о в и в:

Рішенням Куйбишевського районного
суду м. Донецька від 04 грудня 2013 року
відмовлено в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_4 до Куйбишевської районної
у м. Донецьку ради, третя особа
Комунальне підприємство «Керуюча
компанія Куйбишевського району м.
Донецька» про визнання права власності
за набувальною давністю на квартиру.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просив рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення його позовних
вимог. Апелянт зазначав, що висновки
суду не відповідають фактичним
обставинам, а факт його відкритого,
безперервного та добросовісного
володіння спірною квартирою
підтверджений наданими доказами:
актами та довідками.

19 березня 2014 року відкрито апеляційне
провадження за апеляційною скаргою
позивача ОСОБА_4 і під час розгляду
справи в апеляційному суд встановлено,
що позивач ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.
Оскільки спірні правовідносини
допускають правонаступництво, ухвалою
апеляційного суду Донецької області
від 1 квітня 2014 року провадження у
справі зупинено до 10 липня 2014 року для
визначення кола правонаступників.

Ухвалою апеляційного суду Донецької
області від 19 серпня 2014 року до участі в
справі як правонаступники позивача
ОСОБА_4 притягнуті його сини - ОСОБА_1 та
ОСОБА_2.

В судовому засіданні апеляційного суду
позивач ОСОБА_1, його представник
ОСОБА_3 та позивач ОСОБА_2 підтримали
апеляційну скаргу та просили її
задовольнити.

Представник відповідача Куйбишевської
районної у м. Донецьку ради та третьої
особи комунального підприємства
«Керуюча компанія Куйбишевського
району міста Донецька» в судове
засідання апеляційної інстанції не
з'явилися, про час та місце судового
розгляду повідомлені належним чином,
причини неявки суду не повідомили і
відповідно до частини 2 ст. 77 ЦПК
України вважається, що вони не
з'явилися у судове засідання без
поважних причин.

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК
України неявка сторін або інших осіб,
які беруть участь у справі, належним
чином повідомлених про час і місце
розгляду справи, не перешкоджає
розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення
позивачів, представника позивача
ОСОБА_1 - ОСОБА_3, дослідивши матеріали
цивільної справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції.

Перевіряючи справу в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, апеляційний
суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України
особа, яка добросовісно заволоділа
чужим майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом.

Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України,
обставинами, які мають значення для
справи та які повинен довести саме
позивач (ч. 1 ст. 60 ЦПК України), є:
законний об'єкт володіння,
добросовісність володіння,
відкритість володіння, давність
володіння та його безперервність
(строк володіння).

Зокрема, володілець за давністю є
незаконним володільцем, про що
зазначено в ч. 1 ст. 344 ЦК України (особа
заволоділа чужим майном). Право
власності на стороні володільця за
давністю виникає поза волею та
незалежно від волі колишнього
власника. При цьому добросовісне
володіння означає, що особа не знала і
не повинна була знати, що володіє річчю
незаконно. Позивач, як незаконний
володілець, протягом всього часу
володіння майном повинен бути
впевнений, що на це майно не
претендують інші особи, і він отримав
це майно з підстав, достатніх для того,
щоб мати право власності на нього.

Згідно з пунктом 8 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК правила статті
344 ЦК про набувальну давність
поширюються на випадки, коли володіння
майном почалося за три роки до набрання
чинності ЦК. Таким чином, граничний час,
з якого потрібно починати відлік
набувальної давності на чуже майно, 01
січня 2001 року.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_4в квітні 2013 року звернувся до
суду з позовом про визнання за
набувальною давністю права власності
на квартиру АДРЕСА_1, в яку він з родиною
вселився в 1992 році, коли працював
дільничим інспектором Куйбишевського
райвіділу міліції м. Донецька, за усною
домовленістю між начальником
райвідділу та голови виконкому. В
квартирі він зробив ремонт, привів її в
придатний для проживання стан,
оплачував комунальні послуги, тобто
відкрито володів нею понад 21 рік, але в
квартирі ніхто не зареєстрований і
офіційні документи про його вселення
відсутні.

Судом першої інстанції встановлено, що
квартира АДРЕСА_1 є комунальною
власністю. Позивач без ордеру та
будь-яких законних підстав в 1992 році
вселився в зазначену квартиру та
мешкав там разом з сім'єю.

Відповідно до ст. 18 ЖК України
управління житловим фондом
здійснюється власником або
уповноваженим ним органом в межах,
визначених власником.

Статтею 58 ЖК України передбачено, що на
підставі рішення про надання жилого
приміщення в будинку державного або
громадського житлового фонду
виконавчий комітет районної, міської,
районної в місті, селищної, сільської
ради народних депутатів видає
громадянинові ордер, який є єдиною
підставою для вселення в надане жиле
приміщення.

Встановивши, що позивач вселився в
спірну квартиру без наявності ордеру
та будь-яких інших законних підстав,
суд обгрунтовано дійшов висновку про
відмову в задоволенні позовних вимог
про визнання за набувальною давністю
права власності на квартиру.

Суд правильно зробив висновок, що
користування квартирою з 1992 року,
оплата рахунків за надання комунальних
послуг, проведення ремонту квартири не
свідчать про набуття права власності
на спірне майно.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи за життя позивач
питання про визнання за ним та членами
його родини права користування житлом
в спірній квартирі не вирішував,
зареєстрований в спірній кварирі ніхто
не був.

Крім того, при вирішенні питання про
право власності в силу набувальної
давності, задоволення вимог про
визнання за володільцем права
власності на нерухоме майно на
підставі статті 334 ЦК можливе лише за
наявності необхідних умов:
добросовісності заволодіння,
відкритості, безперервності,
безтитульності володіння; за
набувальною давністю може бути набуто
право власності на нерухоме майно, яке
не має власника, або власник якого
невідомий, або власник відмовився від
права власності на належне йому
нерухоме майно та майно, що придбане
добросовісним набувачем і у
витребуванні якого його власнику було
відмовлено.

Проте, в судовому засіданні
встановлено, що спірна квартира є
комунальною власністю.

Апеляційний суд вважає, що судом першої
інстанції правильно встановлені
правовідносини, що склалися між
сторонами і їм надана належна правова
оцінка, в судовому рішенні повно
відображені обставини, що мають
значення для справи, висновки суду про
встановлені обставини і правові
наслідки є вичерпними, відповідають
дійсності і підтверджуються
достовірними доказами, дослідженими в
судовому засіданні.

Апеляційний суд визнає, що наведені в
апеляційній скарзі доводи є
необґрунтованими і не належать до тих
підстав, із якими процесуальне
законодавство пов'язує можливість
прийняття рішення щодо скасування або
зміни оскаржуваного рішення.

Згідно із статтею 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційним судом не
встановлено порушень судом першої
інстанції при розгляді справи вимог
матеріального чи процесуального
законів або неправильної оцінки
досліджених по справі доказів, то
підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування судового рішення
апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу позивача
ОСОБА_4, правонаступниками якого є
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Куйбишевського
районного суду м. Донецька від 04 грудня
2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
О.М. Пономарьова

Судді
Л.І. Соломаха

Т.І. Биліна