Справа № 640/2013/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р АЇ Н
И

17 червня 2014 року Київський
районний суд м. Харкова у складі:

головуючого -
судді Попрас В.О.,

при секретарі -
Бутиріної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в
інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 і
ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, Служба у
справах дітей Київського району
Управління служб у справах дітей
Департаменту труда та соціальної
політики Харківської міської ради про
усунення перешкод у здійсненні права
власності та визнання осіб такими, що
втратили права користування квартирою
та зустрічним позовом ОСОБА_2, яка діє в
інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 і
ОСОБА_4, до ОСОБА_1, ОСОБА_5, Служба у
справах дітей Київського району
Управління служб у справах дітей
Департаменту труда та соціальної
політики Харківської міської ради про
вселення в жиле приміщення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулась
до суду з позовною заявою, в якій
просить усунути перешкоди у здійсненні
її права власності та визнати ОСОБА_3,
2008 р.н., та ОСОБА_4, 2011 р.н., такими, що
втратили право користування квартирою
АДРЕСА_1. В обґрунтування позовних
вимог посилається на те, що згідно
свідоцтва про право власності на житло
від 13.03.1998 р. реєстраційний номер
№2А-98-107742 вона та її син ОСОБА_5 є
власниками квартири АДРЕСА_1, в якій
постійно проживають. 18.11.2006 р. син
одружився з ОСОБА_2 Від шлюбу у них
народилися діти: ОСОБА_3, 2008 р.н., та
ОСОБА_6, 2011 р.н., які були зареєстровані в
вищевказаній спірній квартирі.
Рішенням Київського районного суду м.
Харкова від 29.10.2013 р. шлюб між ОСОБА_5 та
ОСОБА_2 був розірваний. Після
розірвання шлюбу діти залишились
проживати зі своєю матір'ю. І дійсно в
теперішній час ОСОБА_2 з дітьми
проживає в свої квартирі, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, в тому
самому під'їзді. Реєстрація онуків в
квартирі позивачки створює перешкоди у
здійсненні нею права власності, тому
вона звернулась до суду за захистом
своїх прав і посилаючись на ст.107 ЖК
України, просить визнати ОСОБА_3 та
ОСОБА_6 такими, що втратили право
користування квартирою.

Відповідачка ОСОБА_2 звернулась
із зустрічним позов, в якому просить
вселити її з малолітніми дітьми ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, в
квартиру АДРЕСА_1. В обґрунтування
позовних вимог посилається на те, що
вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_5 з
18.11.2006 р. по 29.10.2013 р. та на протязі 8 років
вони проживали в квартирі АДРЕСА_1. Від
шлюбу мають двох неповнолітніх дітей:
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_4, які були зареєстровані в
вищевказаній квартирі та проживали
разом з батьками. ОСОБА_5 подав до суду
позов про розірвання шлюбу і рішенням
суду від 29.10.2013 р. шлюб розірвано. 22.10.2013
р. мати колишнього чоловіка - ОСОБА_1
скориставшись відсутністю ОСОБА_2
винесла з квартирі особисті речі
ОСОБА_2 і дітей, змінила замки на
вхідних дверях та стала не пускати
ОСОБА_2 разом з дітьми в квартиру для
проживання. Посилаючись на ст.ст. 64, 156
ЖК України, ОСОБА_2 вважає, що діти мають
право проживати в спірній квартирі,
оскільки батько дітей ОСОБА_5 є
власником квартири та зареєстрував
дітей в своїй квартирі. ОСОБА_2 вимушена
разом з дітьми проживати в
трикімнатній квартирі за адресою:
АДРЕСА_2, в якій разом з ОСОБА_2 та її
дітьми, мешкають також її батьки,
рідний брат ОСОБА_2 з дружиною та двома
дітьми. Нормально проживати в квартирі
не можливо, в зв'язку з її
перенаселенням, враховую що малолітні
діти ОСОБА_2 потребують ретельного
догляду. На думку ОСОБА_2, вона
незаконно була викинута на вулицю
разом з малолітніми дітьми, тому
вважає, що має право разом з дітьми
проживати в квартирі АДРЕСА_1, тому
просить вселити її та дітей в квартиру.

В судовому засіданні позивачка
ОСОБА_1 та її представник позов
підтримали, просили задовольнити
позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.
Проти задоволення возову ОСОБА_2
заперечували, просили в позові ОСОБА_2
відмовити.

Представник ОСОБА_2 в судовому
засіданні позов ОСОБА_1 не визнала,
просила відмовити в його задоволенні,
зустрічний позов ОСОБА_2 підтримала і
просила його задовольнити.

Третя особа ОСОБА_5 вважав, що позов
ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а в
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2
просив відмовити.

Представник Служби у справах дітей
Київського району Управління служб у
справах дітей Департаменту труда та
соціальної політики Харківської
міської ради в судове засідання не
з'явився, про час і місце судового
засідання повідомлений у
встановленому порядку, тому
враховуючи, що в справі є достатні
матеріали про права і взаємовідносини
сторін, представник третьої особи
належним чином повідомлений про місце
і час судового засідання, суд розглядає
справу у відсутність представника
третьої особи відповідно до ст.169 ЦПК
України.

Суд, заслухавши пояснення позивачки
ОСОБА_1 та її представника,
представника відповідачки ОСОБА_2,
третю особу ОСОБА_5, дослідивши
матеріали справи, вважає, що позов
ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, а
зустрічний позов ОСОБА_2 слід
задовольнити, з наступних підстав.

Судом установлені такі факти і
відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 і ОСОБА_5 є власниками квартири
АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право
власності на житло від 13.03.1998 р.
реєстраційний номер №2А-98-107742, виданого
Харківським міським центром
приватизації державного житлового
фонду.

18.11.2006 р. ОСОБА_5 уклав шлюб з ОСОБА_2. Від
шлюбу мають двох синів: ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4

Після укладання шлюбу подружжя ОСОБА_5
та ОСОБА_2 стали проживати в квартирі
АДРЕСА_1. Їх діти ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, після народження
були зареєстровані і також проживали
разом з батьками в квартирі АДРЕСА_1.

Таким чином, у відповідності до вимог
ч.1 ст.160 СК України за згодою батьків
ОСОБА_5 та ОСОБА_2 квартира АДРЕСА_1
визначена як місце проживання їх дітей:
ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Власник квартири згідно ч.1 ст.383 ЦК
України має право використовувати
помешкання для власного проживання,
проживання членів своєї сім'ї, інших
осіб.

Згідно ст.156 Житлового кодексу України
члени сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням. За згодою власника
будинку (квартири) член його сім'ї
вправі вселяти в займане ним жиле
приміщення інших членів сім'ї. На
вселення до батьків їх неповнолітніх
дітей згоди власника не потрібно.

У відповідності до вимог ч.4 ст.156 ЖК
України до членів сім'ї власника
будинку (квартири) належать особи,
зазначені в частині другій статті 64
цього Кодексу. Припинення сімейних
відносин з власником будинку (квартири)
не позбавляє їх права користування
займаним приміщенням. У разі
відсутності угоди між власником
будинку (квартири) і колишнім членом
його сім'ї про безоплатне користування
жилим приміщенням до цих відносин
застосовуються правила, встановлені
статтею 162 цього Кодексу.

Таким чином, ОСОБА_2 - дружина власника
житла ОСОБА_5 та їх діти: ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4
вселились та проживали в спірній
квартирі на законних підставах, як
члени сім'ї власника житла, набувши
рівного з ним права користування жилою
площею. Припинення сімейних відносин з
власником квартири не позбавляє ОСОБА_2
і дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 права
користування займаним приміщенням.

Згідно статті 2 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» громадянам
України, а також іноземцям та особам
без громадянства, які на законних
підставах перебувають в Україні,
гарантуються свобода пересування та
вільний вибір місця проживання на її
території, за винятком обмежень, які
встановлені законом. Реєстрація місця
проживання чи місця перебування особи
або її відсутність не можуть бути
умовою реалізації прав і свобод,
передбачених Конституцією, законами чи
міжнародними договорами України, або
підставою для їх обмеження.

Місцем проживання особи відповідно до
статті 3 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» є
адміністративно-територіальна
одиниця, на території якої особа
проживає строком понад шість місяців
на рік.

Кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом, що передбачено статтею 33
Конституції України.

В квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_2 проживала
тривалий час на протязі семи років - з
моменту укладення шлюбу з власником
квартири ОСОБА_5 до 22.10.2013 р., а діти:
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_4, з моменту народження до
22.10.2013 р.

Таким чином, спірна квартира на протязі
тривалого часу була для ОСОБА_2 та її
дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 постійним
місцем проживання, тому вони набули
права користування спірним жилим
приміщенням.

При розгляді спорів про право
користування жилим приміщенням
необхідно брати до уваги, що стаття 33
Конституції України гарантує кожному,
хто на законних підставах перебуває на
території України, свободу пересування
та вільний вибір місця проживання. Це
означає, що наявність чи відсутність
прописки самі по собі не можуть бути
підставою для визнання права
користування жилим приміщенням за
особою, яка там проживала чи вселилась
туди як член сім'ї наймача (власника)
приміщення, або ж для відмови їй у
цьому, про що зазначається в п.15
постанови Пленуму Верховного Суду
України №9 від 01.11.1996 р. «Про
застосування Конституції України при
здійсненні правосуддя».

Згідно ст.405 ЦК України члени сім'ї
власника житла, які проживають разом з
ним, мають право на користування цим
житлом відповідно до закону. Житлове
приміщення, яке вони мають право
займати, визначається його власником.
Член сім'ї власника житла втрачає право
на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними і
власником житла або законом.

У відповідності до ст.ст.11, 60 ЦПК
України суд розглядає справу не інакше
як за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і докази
подаються сторонами і іншими особами,
які беруть участь у справі.

Позивачкою ОСОБА_1 позовних вимог про
визнання втрати права користування
жилим приміщенням та виселення з
спірної квартири відповідачки ОСОБА_2
не заявлялись, тому у відповідності до
вимог ст.ст. 11, 60 ЦПК України, судом не
вирішується це питання.

Позивачка ОСОБА_1 в обґрунтування
позовних вимог посилається на
порушення її права власності в зв'язку
із реєстрацією в спірній квартирі
малолітніх онуків та також на ст.107
Житлового кодексу України, якою
передбачено, що наймач жилого
приміщення вправі за згодою членів
сім'ї в будь-який час розірвати договір
найму. У разі вибуття наймача та членів
його сім'ї на постійне проживання до
іншого населеного пункту або в інше
жиле приміщення в тому ж населеному
пункті договір найму жилого приміщення
вважається розірваним з дня вибуття.
Якщо з жилого приміщення вибуває не вся
сім'я, то договір найму жилого
приміщення не розривається, а член
сім'ї, який вибув, втрачає право
користування цим жилим приміщенням з
дня вибуття.

Доводи ОСОБА_2 про те, що позивачка
ОСОБА_1 виставила її речі та речі дітей
з квартири, змінила замки в квартирі та
не пускала їх в квартиру з 22.10.2013 р.
після подачі ОСОБА_5 позову про
розірвання шлюбу позивачами не
спростовані, враховуючи, що в той час
між подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_5 існував
конфлікт в зв'язку із розірванням
шлюбу. Доказів того, ОСОБА_2 добровільно
звільнила квартиру АДРЕСА_1, переїхавши
жити з дітьми до своїх батьків на
постійне проживання, позивачкою ОСОБА_1
не надано, приймаючи до уваги, що за
згодою батьків ОСОБА_5 та ОСОБА_2 місцем
проживання їх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4
визначено квартиру АДРЕСА_1.

Крім того, житлові правовідносини, що
склались між сторонами, регулюються
нормами глави 6 Житлового кодексу
України «Користування жилим
приміщенням в будинках (квартира)
приватного житлового фонду», оскільки
спірна квартира приватизована і
належить на праві власності ОСОБА_1 та
ОСОБА_5.

Оскільки ОСОБА_2 разом з дітьми ОСОБА_3
та ОСОБА_4 на законних підставах
вселились та тривалий час проживали в
квартирі АДРЕСА_1, припинення сімейних
відносин з власником квартири не
позбавляє їх права користування
спірним житловим приміщенням, а тому
вони підлягають вселенню в квартиру
АДРЕСА_1.

Квартира АДРЕСА_1 є двокімнатною та
належить на праві спільної сумісної
власності двом особам: ОСОБА_1 і ОСОБА_5,
тобто позивачка ОСОБА_1 не є власником
всієї спірної квартири.

ОСОБА_2 та діти: ОСОБА_3 і ОСОБА_6
вселились та проживали в спірній
квартирі на законних підставах, як
члени сім'ї співвласника житла - ОСОБА_5
за його згодою. Співвласник житла
ОСОБА_5 з позовними вимогами до своєї
колишньої дружини та дітей не
звертається.

Враховуючи викладене, суд при ходить до
висновку, що зустрічний позов ОСОБА_2,
яка діє в інтересах неповнолітніх
ОСОБА_3 і ОСОБА_4, про їх вселення в
квартиру АДРЕСА_1 підлягає задоволенню,
а в задоволення позовних вимог ОСОБА_1
про визнання ОСОБА_3, 2008 р.н., та ОСОБА_4,
2011 р.н., такими, що втратили право
користування квартирою АДРЕСА_1 слід
відмовити.

У відповідності зі ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалене
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати, тому з
відповідачів по зустрічному позову
ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2
підлягає стягненню сплачений судовий
збір в розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 169, 212, 213, 215 ЦПК
України, ст.33 Конституції України, ст.
383,405 Цивільного кодексу України, ст.160
Сімейного кодексу України, ст.156
Житлового кодексу України, ст.ст.2, 3
Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, яка діє в інтересах
неповнолітніх ОСОБА_3 і ОСОБА_4, треті
особи: ОСОБА_5, Служба у справах дітей
Київського району Управління служб у
справах дітей Департаменту труда та
соціальної політики Харківської
міської ради про усунення перешкод у
здійсненні права власності та визнання
осіб такими, що втратили права
користування квартирою - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2, яка діє в
інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 і
ОСОБА_4, - задовольнити.

Вселити ОСОБА_2 з малолітніми дітьми
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_4, в квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_5 з кожного на
користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір
121,80 грн.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

СУДДЯ