22-ц/775/300/2014(м)
Головуючий у 1-ій інстанції
Суддя - доповідач Ткаченко
Р і ш е н н я

Іменем України

19 лютого 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області в
складі:

Головуючого -
Песоцької Л.І.,

суддів -
Ткаченко Т.Б., Мальцевої Є.Є.,

при секретарі -
Бєльченко Б.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Маріуполі справу за
позовом публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
за апеляційними скаргами публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» та представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Орджонікідзевського районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
27 грудня 2013 року,

Встановила :

У листопаді 2013 року публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» (далі ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» або Банк) звернулось з
позовом до ОСОБА_2, просило стягнути з
відповідача заборгованість за
кредитним договором у сумі 16980 грн.05
коп., яка складається з заборгованості
за кредитом 3194 грн.60 коп.,
заборгованості по відсотках за
користування кредитом 12500 грн.69 коп.,
штрафів в сумі 500 грн. - фіксована
частина та 784 грн.76 коп. - процентна
складова. Судові витрати 229 грн.40 коп.
покласти на відповідача.

Посилалось на те, що відповідно до умов
укладеного між Банком і відповідачем 16
жовтня 2006 року договору відповідач
отримав кредит в сумі 5000 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 30%
річних на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки.

Відповідач не виконував належним чином
умови договору, внаслідок чого має
зазначену заборгованість.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду міста Маріуполя
Донецької області від 27 грудня 2013 року
позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
договором кредиту задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» заборгованість за
кредитним договором б/н від 16 жовтня 2006
року в розмірі: заборгованість за
кредитом в сумі 3194,6 грн.,
заборгованість за відсотками в сумі
5745,04 грн., пеню за порушення строків
погашення відсотків в сумі 500 грн.,
штраф процентну складову 446,99 грн.,
витрати по сплаті судового збору 229,4
грн. В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду і
посилаючись в апеляційній скарзі на
порушення норм матеріального і
процесуального права, недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, Банк просить
рішення скасувати, ухвалити нове
рішення, яким задовольнити їх вимоги в
повному обсязі.

Зокрема зазначає, що суд першої
інстанції не звернув увагу на те, що
відповідно до п.9.12 Умов та правил
надання банківських послуг договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна зі сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
Договору, він автоматично лонгується
на такий же термін. Відповідачем до
Банку не надано письмової заяви про
закриття картрахунку, у зв'язку з чим
строк дії картки відповідача було
продовжено на такий же строк, тому Банк
звернувся до суду в межах строку
позовної давності.

Судом також не враховано, що відповідач
по сьогоднішній день користується
грошима Банку, тому термін дії договору
не припиняється і правовідносини між
сторонами продовжуються.

З рішенням суду також не згодний
представник відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_3, який посилаючись в апеляційній
скарзі на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
не відповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким у
задоволенні позовних вимог ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» відмовити.

Вказує, що суд у порушення ст.61
Конституції України застосував до
відповідача подвійну відповідальність
за одне і теж правопорушення, дійшовши
необґрунтованого висновку, що за
порушення зобов'язань перед Банком
відповідач несе відповідальність та з
нього підлягає стягненню штраф в
розмірі 500 грн. і пеня 446,6 грн.

Також судом не вірно застосовано
положення ст.88 ЦПК України та
безпідставно стягнуто з відповідача
повну суму судових витрат, понесених
Банком, незважаючи на те, що позовні
вимоги останнього задоволено частково.

Крім того, судом не звернуто увагу на
те, що строк звернення позивача до суду
за захистом своїх прав про стягнення
неустойки закінчився у квітні 2008 року,
а тіла кредиту та відсотків - у квітні
2010 року, тому у задоволенні позову
необхідно відмовити згідно положень ч.4
ст.267 ЦК України.

У порушення вимог ст.ст.213, 214 ЦПК
України судом не наведено у рішенні
розрахунку, відповідно до якого з
відповідача стягнуто завищений розмір
заборгованості, відсотків за
користування позикою та пені.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України
апеляційний суд розглядає справу у
відсутності позивача, відповідача, які
належним чином повідомлені про час і
місце судового розгляду справи. З
заявою про відкладення розгляду справи
до суду не звернулись. Позивач
звернувся з заявою про розгляд справи
без участі їх представника.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення представника відповідача -
ОСОБА_3, який просив його апеляційну
скаргу, в інтересах ОСОБА_2,
задовольнити, рішення скасувати та
ухвалити нове рішення, яким відмовити
позивачу у задоволенні позову, а
апеляційну скаргу Банку відхилити,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга Банку підлягає відхиленню,
апеляційна скарга представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення, згідно ст. 214
ЦПК України, суд вирішує такі питання:
чи мали місце обставини, якими
ґрунтувалися вимоги і заперечення, та
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (порушення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин; чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити; як
розділити між сторонами судові витрати
та інше.

Зазначеним вимогам закону рішення суду
не відповідає.

Частково задовольняючи позовні вимоги
Банку, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідач ОСОБА_2 повинен
нести відповідальність перед ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» за невиконане
зобов'язання по кредитному договору
від 16 жовтня 2006 року. Оскільки останній
платіж за кредитним договором було
проведено 16 березня 2007 року, інших
платежів щодо погашення тіла кредиту
та відсотків відповідачем зроблено не
було, кредитний договір на день
розгляду справи є дійсним, строк дії до
16 жовтня 2014 року, тому до позовних вимог
Банку можливо застосувати строки
позовної давності, стягнувши
заборгованість за кредитним договором
в межах строку позовної давності в
період з листопада 2010 року по 29
листопада 2013 року в розмірі
заборгованості за кредитом в сумі 3194,6
грн., заборгованості за відсотками в
сумі 5745,04 грн., фіксованої частини
штрафу в сумі 500 грн. та процентної
складової штрафу в сумі 784,76 грн.

Але з таким висновком погодитися не
можна з наступних підстав.

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутністю таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно зі ст.627, ст.6 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначені умов договору
з урахуванням вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.628, ст.629 ЦК України
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені між ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства. Договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідні для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнута згода.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства.

Судом встановлено і це підтверджується
матеріалами справи, що 16 жовтня 2006 року
між закритим акціонерним товариством
комерційний банк «ПриватБанк»,
правонаступником якого є ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено
договір, який складається з заяви на
встановлення кредитного ліміту на
платіжну картку та Умов надання
банківських послуг, відповідно до
якого останньому надано кредит в сумі
5000 грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 30,00% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом (а.с.7-15).

Відповідач підтвердив свою згоду на те,
що заява підписана разом з Умовами
надання банківських послуг, Правилами
користування платіжною карткою
складає між ним та банком договір.

Із Заяви про відкриття рахунку
вбачається, що ОСОБА_2 був ознайомлений
з Умовами і Правилами надання
банківських послуг та Тарифами банку, з
якими погодився та засвідчив особистим
підписом. В цій же Заяві визначено, що
погашення заборгованості за кредитом
може проводитися шляхом внесення
коштів на картку клієнтом або шляхом
списання коштів з дебетової картки.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до розрахунку позивача у
зв'язку з порушенням виконання умов
кредитного договору станом на 03
листопада 2013 року, сума заборгованості
за кредитним договором ОСОБА_2
становить 16980 грн. 05 коп., яка
складається з заборгованості за
кредитом 3194 грн.60 коп., заборгованості
по відсотках за користування кредитом
12500 грн.69 коп., штрафів в сумі 500 грн. -
фіксована частина та 784 грн.76 коп. -
процентна складова. Останній платіж за
кредитним договором було проведено 16
березня 2007 року (а.с.5-6).

Таким чином висновок суду про
неналежне виконання ОСОБА_2 кредитного
зобов'язання та існування
заборгованості є вірним.

Проте, як вбачається з матеріалів
справи представник відповідача подав
до суду першої інстанції заяву про
застування строку позовної давності
(а.с. 41).

Згідно ст.256 ЦК України позовна
давність - це строк, в межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч.4 ст. 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено, що
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 259 ЦК України позовна
давність, встановлена законом, може
бути збільшена за домовленістю сторін.
Договір про збільшення позовної
даності укладається в письмовій формі.

Згідно Умов і правил надання
банківських послуг визначено, що
картковий рахунок відкривається на
невизначений строк (п.9.3. Умов).

Відповідно до п.9.12 Умов та Правил, які
разом з заявою позичальника, Пам'яткою
клієнта і Тарифами складає договір про
надання банківських послуг, договір
діє протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього строку
ні одна із сторін не проінформує іншу
сторону про припинення дії договору,
він автоматично лонгується на той же
строк (а.с. 9-15).

Карткою має право користуватися лише
її держатель, строк дії картки вказаний
на її лицьовій стороні (місяць, рік),
картка є дійсною до останнього
календарного дня вказаного місяця (п.
3.1.1. розділу 3 Правил користування
карткою).

Порядок погашення боргових зобов'язань
визначено в розділі 5 Правил,
відповідно до якого строк погашення
процентів по Кредиту - щомісячно за
попередній місяць, по Кредиту
(кредитний ліміт, кредитна лінія) по
платіжним карткам проводиться в
повному об'ємі не пізніше останнього
дня місяця, вказаного на платіжній
картці (а.с.14).

В разі порушення Клієнтом строків
платежів по будь-якому з грошових
зобов'язань, передбачених даним
договором більш ніж на 120 днів, Клієнт
зобов'язаний сплатити банку штраф в
розмірі 500 грн. + 5% від суми позову
(розділ 8 п.8.6. Умов) (а.с.12).

Як вбачається з заяви позичальника, яка
разом з Умовами і Правилами надання
банківських послуг, а також тарифами
банку складають укладений між
сторонами договір про надання
банківських послуг, сторони
домовились, що процентна ставка по
кредитному ліміту складає 2,5% в місяць
на залишок заборгованості, строк дії
карти - серпень 2008 року (а.с.8).

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_2 здійснював зняття коштів
шляхом оплати за товар 23 і 25 жовтня 2006
року, а 16 березня 2006 року на погашення
кредиту вніс 500 грн. З зазначеного часу
ніякі операції з кредитними коштами не
здійснював, проценти та Кредит не
повертав, що підтверджується випискою
з особистого рахунку та розрахунком
Банку (а.с. 5-6, 38 - 40).

Отже, згідно з умовами кредитного
договору ОСОБА_2 зобов'язаний
здійснювати повернення кредиту
щомісячними платежами та щомісячно
сплачувати проценти за користування
кредитом, а також встановлено
відповідальність за порушення їх
сплати, а також визначено останній
строк погашення Кредиту у повному
обсязі - не пізніше останнього дня
місяця, зазначеного в платіжній картці,
тобто серпень 2008 року.

З огляду на вищезазначене, оскільки
сторонами відповідно до п.9.12
передбачалась пролонгація договору,
але і було визначено остаточний строк
повернення Кредиту (серпень 2008 року),
початок позовної давності для
стягнення заборгованості за цим
договором необхідно обчислювати саме з
цієї дати.

Матеріалами справи підтверджується, що
Банк звернувся з даним позовом до
відповідача 08 листопада 2013 року (а.с.2 -
4), представник позивача наполягав на
застосуванні строку позовної давності,
а тому позивач пропустив строк
звернення до суду за захистом порушено
права.

У зв'язку з чим у задоволенні позову
Банку до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
необхідно відмовити.

Доводи апеляційної скарги Банку щодо
дії картрахунку, оскільки не одна із
сторін не проінформувала про його
закриття, являються неспроможними,
враховуючи наступне.

Відповідно до п. 3.1.3. розділу ІІ Умов та
правил (Правила користування платіжною
картою) передбачено, що після
закінчення строку дії відповідна карта
продовжується Банком на новий строк
(шляхом надання Клієнту Карти з новим
строком дії), якщо раніше (до початку
місяця закінчення строку дії) не
надійшла письмова заява Держателя про
закриття Картрахунку. І при виконанні
інших умов продовження, передбачених
Договором.

Замовлені Клієнтом Карти, у тому числі
продовжені з новим строком дії, але не
отримані , зберігаються у Банку для
видачі Клієнту: цільові - 3 місяці;
корпоративні, особисті платіжні по
дебіторської, кредитної і дебітові -
кредитним схемам - 6 місяців ( п. 3.1.5 Умов
та Правил).

Даних про те, що відповідач отримував
іншу карту на новий строк, матеріали
справи не містять, і позивач про ці
обставини не заявляє.

При таких обставинах, рішення суду
першої інстанції не може бути визнано
законним і обґрунтованим, а тому на
підставі ст.309 ЦПК України, воно
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні позову Банку.

Отже, апеляційна скарга Банку підлягає
відхиленню, а апеляційна скарга
представника відповідача підлягає
задоволенню.

При подачі апеляційної скарги
позивачем понесені витрати по оплаті
судового збору - 121 грн.80 коп. (а.с.68).

Оскільки апеляційна скарга
представника відповідача підлягає
задоволенню, відповідно до положень
ст.88 ЦПК України, відповідачу
підлягають відшкодуванню зазначені
витрати.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів,

В и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» відхилити.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду міста Маріуполя Донецької області
від 27 грудня 2013 року скасувати.

У задоволенні позову публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором від 16 жовтня 2006 року
відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПРИВАТБАНК» (код платника 14360570) на
користь ОСОБА_2 у відшкодування витрат
по сплаті судового збору 121 гривня 80
копійок.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий :
Л.І. Песоцька

Судді :
Т.Б.Ткаченко

Є.Є.Мальцева