АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № № апеляційного
провадження:22-796-7029 Головуючий у суді
першої інстанції: Колдіна О.О.
Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Семенюк Т.А. У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 травня 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючого - Семенюк Т.А.
Суддів - Кравець В.А., Музичко С.Г.
при секретарі - Круглику В.В.,
розглянувши в судовому засіданні в м.
Києві цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 4 квітня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_3 до Міністерства охорони
здоров'я України, 3-ті особи: Державний
заклад «Всеукраїнський клінічний
медико-реабілітаційний
кардіохірургічний центр Міністерства
охорони здоров'я України», ОСОБА_4 про
визнання контракту недійсним, визнання
звільнення незаконним, поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди, -
В С Т А Н О В И Л А:
Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 4 квітня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на
рішення суду, в якій просить рішення
скасувати, ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог, вважаючи,
що судом порушені норми матеріального
та процесуального права, не враховано
обставини, які мають суттєве значення
для справи.

ОСОБА_3, представник МОЗ України в
судове засідання не з'явилися, хоча
були повідомлені про час та місце
розгляду справи належним чином.
Відповідно до ст. 305 ЦПК України,
колегія суддів вважає за можливе
слухати справу у відсутність особи, яка
не з'явилася.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, доводи апеляційної
скарги, заперечення, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду та матеріали справи в межах
апеляційного оскарження, вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Судом встановлено, що позивач
звернувся до суду з позовом до
Міністерства охорони здоров'я України
про визнання недійсним контракту № 667
від 09.11.2012 р., укладеного між сторонами,
визнання незаконним наказу № 223-О від
08.11.2013 про звільнення, поновлення на
посаді головного лікаря державного
закладу «Клінічна лікарня
Міністерства охорони здоров'я» з 10.11.2013
р. на умовах трудового договору від
17.12.1997 р., стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди в
розмірі 1 грн., посилаючись в
обґрунтування своїх вимог на те, що
17.12.1997 р. він за клопотанням голови
Державного комітету нафтової, газової
та нафтопереробної промисловості
України був призначений головним
лікарем Клінічної лікарні
нафтопереробної промисловості. Згідно
наказу Міністерства охорони здоров'я
України від 17.10.2012 р. № 200-о назва
клінічної лікарні нафтопереробної
промисловості України змінилася на
державний заклад «Клінічна лікарня
Міністерства охорони здоров'я».

09.11.2012 р. між сторонами у спорі був
укладений контракт № 667, згідно якого
він був призначений на посаду
головного лікаря державного закладу
«Клінічна лікарня Міністерства
охорони здоров'я». Строк дії контракту
встановлено до 09.11.2013 р.

На підставі наказу № 223-0 від 08.11.2013 р.
він був звільнений з посади 09.11.2013 р в
зв'язку з закінченням строку дії
контракту.

Вважає, що контракт з ним був укладений
з порушенням приписів чинного
законодавства, а саме без попереднього
погодження з Київською міською
державною адміністрацією.

Крім того позивач зазначає, що
оспорюваний контракт був укладений
під погрозою звільнення з боку
керівництва Міністерства охорони
здоров'я, що підтверджується наказом
від 24.10.2012 р. № 214-о про оголошення
догани.

Укладений контракт значно погіршує
його становище щодо обмеження строку
дії трудового договору, в зв'язку з чим,
з урахування всіх обставин його
укладання, позивач просив визнати його
недійсним.

Також в зв'язку з недійсністю контракту
вважає своє звільнення підставі п.2 ст.
36 КЗпП України незаконним, що є
підставою для поновлення йог посаді за
умовами безстрокового трудового
договору, який був укладений з 17.12.1997 р.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 17.12.1997 р. за
клопотанням голови Державного
комітету нафтової, газової та
нафтопереробної промисловості України
був призначений головним лікарем
Клінічної лікарні нафтопереробної
промисловості.

Згідно наказу Міністерства охорони
здоров'я України від 17.10.2012 р. № 200-о
назва Клінічної лікарні
нафтопереробної промисловості України
змінилася на Державний заклад
«Клінічна лікарня Міністерства
охорони здоров'я».

09.11.2012 р. між сторонами у спорі був
укладений контракт № 667, на підставі
заяви ОСОБА_3, згідно з яким з позивачем
був переукладений трудовий договір на
умовах контракту. Строк дії контракту
встановлено до 09.11.2013 р.

На підставі наказу № 223-О від 08.11.2013 р.
ОСОБА_3 звільнено з посади з 09.11.2013 р. у
зв'язку з закінченням строку дії
контракту.

Відповідно до наказу Міністерства
охорони здоров'я України від 17.12.2013 року
№ 262-о назву Державного закладу
«Клінічна лікарня Міністерства
охорони здоров'я України» була змінена
на Державний заклад «Всеукраїнський
клінічний медико-реабілітаційний
кардіохірургічний центр Міністерства
охорони здоров'я України» та
затверджено нову редакцію Статуту.

Статтею 21 КЗпП України передбачено, що
особливою формою трудового договору є
контракт, в якому строк його дії, права,
обов'язки і відповідальність сторін (в
тому числі матеріальна), умови
матеріального забезпечення і
організації праці працівника, умови
розірвання договору, в тому числі
дострокового, можуть встановлюватися
угодою сторін. Сфера застосування
контракту визначаєте законами України.

Законом України «Про внесення змін до
Основ законодавства України про
охорону здоров'я щодо удосконалення
надання медичної допомоги» від 7 липня
2011 року, який набрав чинності з 01.01.2012 р.,
встановлено, що призначення на посаду
та звільнення з посади керівника
закладу охорони здоров'я здійснюються
відповідно до законодавства.

Керівники державних, комунальних
закладів охорони здоров'я
призначаються на посаду шляхом
укладення з ними контракту.

Порядок укладання контракту з
керівниками підприємств, що
перебувають у державній власності, на
час набрання чинності Законом України
від 07.07.2011 р., регулювався Положенням
про порядок укладання контракту з
керівником підприємства, що є у
державній власності, при прийманні на
роботу, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України № 203 від
19.03.1993 року.

Пунктом 3 Положення про порядок
укладання контракту з керівником
підприємства, що є у державній
власності, при прийманні на роботу
передбачено, що контракти з
керівниками підприємств, що є у
державній власності, укладаються
міністерствами, іншими підвідомчими
Кабінету Міністрів України органами
виконавчої влади, у віданні яких
перебувають ці підприємства, за
погодженням з Кабінетом Міністрів
України, Радою міністрів Автономної
Республіки Крим, місцевою державною
адміністрацією відповідно до
номенклатурних груп, до яких вони
належать за показниками, затвердженими
згідно з додатком № 2 цієї постанови.

Положення Основ законодавства України
про охорону здоров'я, на час укладання
контракту з позивачем, не містять
вимог щодо укладання контрактів з
керівниками державних закладів
охорони здоров'я за попереднім
погодження з органами державної
виконавчої влади.

Відповідно до Статуту Державного
закладу «Клінічна лікарня
Міністерства охорони здоров'я України»
в редакції від 17.10.2012 р. керівництво
діяльності закладом здійснює головний
лікар, який призначається на посаду та
звільняється з посади наказом
Уповноваженого органу управління, на
умовах контракту. Строк найму, права,
обов'язки і відповідальність
керівника, умови його матеріального
забезпечення інші умови та особливості
трудових відносин, визначається
контрактом.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 був
призначений на посаду головного лікаря
17.12.1997 року.

Відповідно до заяви ОСОБА_3 від 06.11.2012 р.,
поданої на ім'я Міністра охорони
здоров'я України, він просив
переукласти з ним трудовий договір на
умовах контракту.

На підставі даної заяви та укладеного
контракту між сторонами за № 667
Міністерством охорони здоров'я України
09.11.2012 р. був виданий наказ № 245-о про
переукладання трудового договору з
ОСОБА_3 - головним лікарем Державного
закладу «Клінічна лікарня
Міністерства охорони здоров'я України»
на умовах контракту.

Враховуючи положення Конституції
України щодо дії законів в часі, зміни
до Основ законодавства України про
охорону здоров'я щодо контрактної
форми трудових відносин з керівниками
державних закладів охорони здоров'я,
які набрали чинності з 01.01.2012 р., є
обов'язковими лише для осіб, які
призначались на посади після 01.01.2012 р.

Укладання контрактів з керівниками
державних закладів охорони здоров'я,
які були призначені на ці посади до
набрання чинності зазначених змін,
відбувалося лише за згодою сторін.

Позивач висловив таку згоду, подавши
відповідну заяву на адресу Міністра
охорони здоров'я України.

Відмовляючи у задоволенні позову в
частині визнання трудового контракту
недійсним, суд першої інстанції
виходив з того, що в даному випадку
змінилась лише форма трудового
договору, яка регулює трудові
правовідносини між сторонами у даному
спорі, питання щодо призначення ОСОБА_3
на посаду головного лікаря не
вирішувалось, а тому погодження
зазначених змін форми трудового
договору з місцевими державними
адміністраціями чинним законодавством
не вимагалося.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції в цій
частині.

Також колегія суддів не може
погодитись з доводами апеляційної
скарги, що даний контракт позивача
примусили укласти під загрозою
звільнення, що підтверджується наказом
відповідача № 214-о від 24.10.2012 р. про
оголошення догани, оскільки судом
першої інстанції ці доводи позивача
перевірялись, та суд дійшов
обґрунтованого висновку, що наявність
догани, яка була застосована до
позивача, як дисциплінарне стягнення
за результатами проведення
комплексної комісії перевірки
Міністерства охорони здоров'я України
діяльності Клінічної лікарні
нафтопереробної промисловості
України, яку він очолював, не може
свідчити про застосування примусу до
нього для укладання контракту.

Відмовляючи у задоволенні позову в
частині визнання звільнення
незаконним, поновлення на роботі та
стягнення середнього заробітку час
вимушеного прогулу, суд першої
інстанції виходив з того, що судом не
встановлено порушення будь-яких прав
позивача при його звільненні.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_3 звільнено з посади на підставі
п. 2 ст. 36 КЗпП України за закінченням
строку контракту.

Відповідно до п.2 ст. 36 КЗпП України
підставами припинення трудового
договору є закінчення строку трудового
договору.

Згідно з п. 7.1. контракту, він діє з
09.11.2012 р. до 09.11.2013 р.

Пунктом 6.2.1 контракту № 667 від 09.11.2012 р.
встановлено, що він припиняється після
закінчення терміну його дії.

Відповідно до положень підпункту 5
пункту 2 Указу Президента України від
24.05.2013 року № 307/2013 «Про заходи щодо
забезпечення здійснення місцевими
державними адміністраціями виконавчої
влади на відповідній території»
міністри, інші керівники центральних
органів виконавчої влади зобов'язані
здійснювати погодження призначення на
посади, звільнення з посад стосовно
керівників у територіальних органах
центральних органів виконавчої влади,
що утворені в містах обласного
значення та як міжрегіональні
(повноваження яких поширюються на
декілька
адміністративно-територіальних
одиниць) територіальні органи, з
головами обласних державних
адміністрацій.

Міністерством охорони здоров'я України
листом від 30.10.2013 № 11.01-28/1258/33561 та
Виконавчим комітетом Київської
міської ради (Київської міської
державної адміністрації) листом від
07.11.2013 № 001-1852 погоджено звільнення з
посади головного лікаря Державного
закладу «Клінічна лікарня
Міністерства охорони здоров'я України»
ОСОБА_3

08.11.2013 р. Міністерством охорони здоров'я
України був виданий наказ № 223-о про
звільнення ОСОБА_3 з 09.11.2013 р. в зв'язку з
закінченням терміну дії контракту.

Будь-яких порушень прав позивача при
звільнені судом не встановлено.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду також не спростовують
та не дають підстав вважати, що судом
допущені порушення норми
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду постановлене з
дотриманням норм діючого
законодавства, висновки суду
обґрунтовані, відповідають обставинам
справи, колегія суддів не вбачає
підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 4 квітня 2014 року залишити
без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту її
проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді