Справа № 138/446/14-ц Провадження №
22-ц/772/1768/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Цибульський О. Є.Категорія:
54Доповідач: Сало Т. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" червня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області в складі:

головуючого Сала Т.Б.,

суддів Денишенко Т.О., Войтко Ю.Б.

при секретарі Торбасюк О.І.

за участю представника відповідача
Трачук А.В., позивача ОСОБА_3 та його
представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Державного вищого навчального закладу
"Могилів-Подільський
монтажно-економічний коледж" на
рішення Могилів-Подільського
міськрайонного суду Вінницької
області від 24 квітня 2014 року ухваленого
у справі за позовом ОСОБА_3 до
Державного вищого навчального закладу
"Могилів-Подільський
монтажно-економічний коледж" про
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди, -

встановила:

В лютому 2014 року ОСОБА_3 звернувся в суд
із вказаним позовом в якому, з
врахуванням уточнених позовних вимог,
просив:

- визнати незаконним та скасувати Наказ
ДВНЗ "Могилів-Подільський
монтажно-економічний коледж" №20 від
11.02.2014 р. про звільнення ОСОБА_3 з роботи;

- поновити його на посаді заступника
директора з навчальної роботи ДВНЗ
"Могилів-Подільський
монтажно-економічний коледж";

- поновити його на посаді викладача
спец. дисциплін ДВНЗ
"Могилів-Подільський
монтажно-економічний коледж";

- стягнути з відповідача на його
користь середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 11.02.2014 року до дня
поновлення на роботі;

- стягнути з відповідача на його
користь моральну шкоду у сумі 20 000 грн..

Вимоги позову мотивовані тим, що
наказом ДВНЗ "Могилів-Подільський
монтажно-економічний коледж" № 20 від
11.02.2014 р. його звільнено з роботи з
формулюванням: «за одноразове грубе
порушення трудових обов'язків». Факт
одноразового грубого порушення
трудового законодавства, покладений в
основу його звільнення і зазначений в
актах №№1- 4 від 10.02.2014 року, як підстава
наказу про звільнення. Позивач
зазначає, що він неодноразово усно і
письмово звертався до відповідача з
проханням надати йому копії актів або
ознайомити з їх змістом, однак його
звернення залишені без задоволення та
без відповіді.

ОСОБА_3 вважає своє звільнення
незаконним, безпідставним та таким, що
відбулось з порушенням законодавства
про працю.

Рішенням Могилів-Подільського
міськрайонного суду Вінницької
області від 24 квітня 2014 року позов
задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ
ДВНЗ «Могилів-Подільський
монтажно-економічний коледж» №20 від
11.02.2014 року про звільнення ОСОБА_3,
заступника директора з навчальної
роботи за ч. 1 ст. 41, п. 7 ч. 1 ст. 43-1 КЗпП
України за одноразове грубе порушення
трудових обов'язків.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді заступника
директора з навчальної роботи ДВНЗ
«Могилів-Подільський
монтажно-економічний коледж».

Стягнуто з ДВНЗ «Могилів-Подільський
монтажно-економічний коледж» на
користь позивача заробітну плату за
час вимушеного прогулу в сумі 12079 грн. 35
коп.

Стягнуто з ДВНЗ «Могилів-Подільський
монтажно-економічний коледж» на
користь позивача моральну шкоду в сумі
2000 грн.; витрати на правову допомогу та
витрати, що пов'язані з явкою
представника до суду в сумі 5896 грн. 55
коп., з яких 5500 грн. - витрати на правову
допомогу, 396,55 грн. - витрати, що
пов'язані з явкою представника до
суду.

Рішення допущено до негайного
виконання в частині поновлення на
роботі та стягнення заробітної плати
за час вимушеного прогулу в межах суми
платежу за один місяць.

В задоволенні решти вимог позову
відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням ДВНЗ
«Могилів-Подільський
монтажно-економічний коледж» подав
апеляційну скаргу в якій просить
рішення скасувати, ухвалити нове
рішення, яким в задоволені позовних
вимог відмовити. При цьому скаржник
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Також, апелянт зазначає, що суд не надав
належної правової оцінки встановленим
обставинам, що мають значення для
справи та ухвалив рішення, яке не
відповідає дійсним обставинам справи.
Зокрема, судом враховані показання
свідків з боку позивача, які є також
порушниками трудової дисципліни, та не
взяті до уваги свідчення інших свідків,
які безпосередньо були свідками
обставин.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Судом першої інстанції встановлено, що
31.03.2008 року навчальний заклад
перейменовано у Державний вищий
навчальний заклад
«Могилів-Подільський
монтажно-економічний коледж».

Згідно наказу «Могилів-Подільського
монтажного технікуму» № 124 від 01.07.2010
року позивача переведено на посаду
заступника директора з навчальної
роботи, що підтверджується записами в
трудовій книжці та копіями деяких
наказів (а. с. 4-5, 108, 109, 110).

В навчальному закладі існують Правила
внутрішнього розпорядку для
працівників коледжу.

Права та обов'язки працівників коледжу
визначаються посадовими інструкціями
(а. с. 129-138).

Згідно наказу № 20 від 11.02.2014 року ОСОБА_3
був звільнений із посади заступника
директора з навчальної роботи за
одноразове грубе порушення трудових
обов'язків, у відповідності до ч. 1 ст. 41,
п. 7 ч. 1 ст. 43-1 КЗпП України. Підстава
видачі наказу - Акти №1, №2, №3, №4
складені 10.02.2014 р..

Трудову книжку після звільнення
позивачем отримано 14.02.2014 року, що
підтверджується довідкою ДВНЗ
«Могилів-Подільський
монтажно-економічний коледж» № 73 від
14.02.2014 року (а. с. 7).

Задовольняючи вимоги позивача, суд
першої інстанції прийшов до висновку,
що при звільненні позивача були
допущені порушення вимог трудового
законодавства. Зокрема, запис про
звільнення в трудовій книжці позивача
не відповідає тексту наказу про
звільнення позивача з роботи. Наказ про
звільнення не містить чітко
сформульованого одноразового грубого
порушення конкретних трудових
обов'язків. Представниками відповідача
в судовому засіданні не надано доказів
про те, що діями позивача при
обставинах викладених у згаданих Актах
заподіяно чи могло бути заподіяно
шкоду, що є основною умовою для
звільнення позивача. Обставини
викладені в Актах спростовуються
показаннями свідків. Порушення, яке
зазначено в Актах має триваючий
характер, а не одноразовий, що є
важливим елементом при застосуванні ч.
1 ст. 41 КЗпП України.

При вирішенні даного спору суд першої
інстанції керувався нормами КЗпП
України, а саме п. 1 ч. 1 ст. 41, ст. 149.

Колегія суддів дослідивши матеріали
справи прийшла до висновку що суд
першої інстанції вірно встановив
обставини у справі та правильно
застосував вказані норми права.

Однак, колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції в
частині того, що запис при звільненні в
трудовій книжці не відповідає тексту
наказу про звільнення позивача з
роботи, так як цей висновок
спростовується змістом самих записів,
як в трудовій книжці, так і в тексті
наказу про звільнення.

Твердження апелянта, що обставини
викладені в зазначених Актах є грубим
порушенням є безпідставними.

Так, пунктом 1 статті 41 КЗпП передбачено
звільнення з ініціативи роботодавця
керівників певних категорій за
одноразове грубе порушення трудових
обов'язків.

За змістом ч. 2 п. 27 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
1992 року N 9 "Про практику розгляду судами
трудових спорів", вирішуючи питання про
те, чи є порушення трудових обов'язків
грубим, суд повинен виходити з
характеру проступку, обставин, за яких
його вчинено, яку завдано ним (могло
бути завдано) шкоду.

З цією метою, відповідно до ч. 1 ст. 149
КЗпП України до застосування
дисциплінарного стягнення власник або
уповноважений ним орган повинен
зажадати від порушника трудової
дисципліни письмових пояснень.

Метою отримання власником або
уповноваженим ним органом письмових
пояснень порушника трудової
дисципліни є з'ясування обставин, за
яких вчинено проступок для врахування
цього поряд з іншими обставинами при
обранні виду стягнення.

Колегією суддів встановлено, що
відповідач не відбирав пояснення у
позивача, оскільки в справі відсутні
докази того, що йому пропонували їх
надати. Акти, в яких зазначено, що
ОСОБА_3 відмовився від надання
пояснень, суд не бере до уваги, оскільки
всі чотири акти складені в один день та
одними і тими ж посадовими особами, які
будучи допитаними в судовому
засіданні, не підтвердили того, що
ОСОБА_3 пропонували надати пояснення.
Також, в актах не зазначено часу їх
складання. Дані акти не підтверджують
факту пропозиції з боку керівника
коледжу надати пояснення позивачем.

Суд бере до уваги, що зазначені акти
складені 10.11.2014 року, а на наступний
день ОСОБА_3 вже був звільнений з
займаної посади. Більша частина фактів
викладених у зазначених Атах, були
спростовані показаннями свідків.
Вказані акти ОСОБА_3 були направлені
лише 26.02.2014 року. Дані акти складені
особами, які не уповноважені були їх
складати (відповідно до своїх
посадових обов'язків).

Дані обставини ставлять під сумнів
об'єктивність та правдивість складених
актів.

Аналізуючи зміст п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП
України та п. 22 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
1992 року N 9 "Про практику розгляду судами
трудових спорів", можна дійти висновку,
що у справах про поновлення на роботі
осіб, звільнених на підставі п. 1 ст. 41
КЗпП України, необхідно з'ясовувати, чи
мало місце порушення працівником своїх
трудових обов'язків, перевіривши коло
цих обов'язків та визначивши, які саме
обов'язки з їх числа порушено
працівником; у чому конкретно
проявилось порушення, що стало
приводом до звільнення; чи могло воно
бути підставою для розірвання
трудового договору на підставах,
визначених законом, та чи додержані
власником або уповноваженим ним
органом передбачені ст.ст. 1471, 148, 149 КЗпП
України правила і порядок застосування
дисциплінарних стягнень.

Трудові обов'язки визначаються в
посадовій інструкції, положені,
статуті, трудовому договорі (контракті)
тощо.

Проаналізувавши посадову інструкцію
заступника директора з навчальної
роботи колегія суддів вважає, що
обставини, викладені в Актах не входять
до кола обов'язків ОСОБА_3

При обранні виду стягнення власник або
уповноважений ним орган повинен
врахувати ступінь тяжкості вчиненого
проступку і заподіяну ним шкоду,
обставини, за яких вчинено проступок, і
попередню роботу працівника (ч. 3 ст. 149
КЗпП).

Колегія суддів погоджується з
висновком суду, що відповідач не довів
при розгляді даної справи що діями
ОСОБА_3 заподіяно (чи можливе
заподіяння) шкоду Коледжу, в тому числі
навчальному чи виховному процесу.

Під час розгляду апеляційної скарги,
представник відповідача зазначила, що
внаслідок відсутності ОСОБА_3 на
робочому місці, було зірвано роботу
циклових комісій, в яких останній
повинен був бути присутній. На даних
циклових комісіях повинні були
вирішуватись питання з приводу видачі
дипломів студентів. Однак, колегія
суддів критично ставиться до даних
тверджень, оскільки зазначені
обставини не підтвердженні жодним
доказом.

Також, суд першої інстанції вірно
дійшов висновку, що даний наказ не
містить чіткого формулювання
одноразового грубого порушення
конкретних трудових обов'язків
позивача та на якій посаді.

Як вважає Судова палата у цивільних
справах Верховного Суду України
(ухвала від 18.11.2004 р.), виходячи зі змісту
п. 1 ст. 41 КЗпП підставою для звільнення
керівника за цією нормою є вчинення ним
одноразового грубого порушення
трудових обов'язків, а не тривале,
зокрема, неналежне керівництво роботою
установи, ослаблення контролю за
роботою підлеглих тощо.

Отже, не може слугувати підставою для
звільнення за п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України
не довготривала відсутність
заступника директора з навчальної
роботи на робочому місці декілька
разів протягом дня, і дані обставини не
є одноразовим грубим порушенням
трудових обов'язків, яке може бути
підставою для розірвання трудового
договору згідно зі згаданою нормою.

Розірвання трудового договору на
підставах, зазначених у п. 1 ст. 41 КЗпП,
передбачає визначення кола порушень
трудових обов'язків, під які підпадають
такі порушення, у яких ознакою грубості
характеризуються усі факти, що
характеризують їх склад - це і характер
дії або бездіяльності працівника, й
істотність наслідків порушення
трудових обов'язків, і особливості
причинного зв'язку між порушенням і
його наслідками, і форми вини.

При звільненні ОСОБА_3 жодної складової
п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України не існувало.

Аналіз обставин справи дає суду
апеляційної інстанції підстави
вважати, що звільнення позивача з
посади заступника директора з
навчальної роботи відбулося з
порушенням норм трудового
законодавства.

Апеляційна скарга розглядалась в межах
її доводів, а тому законність та
правильність рішення суду першої
інстанції в інший частині не
перевірялась.

Підстав, які були б підставою для
обов'язкового скасування рішення суду
першої інстанції як в цілому, так і в
частині апеляційним судом не
встановлено.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують рішення суду першої
інстанції та не дають підстав для його
скасування.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст. ст. 303, 308, 313, 315 ЦПК України, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Державного вищого
навчального закладу
"Могилів-Подільський
монтажно-економічний коледж"
відхилити.

Рішення Могилів-Подільського
міськрайонного суду Вінницької
області від 24 квітня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:
/підпис/
Т.Б. Сало

Судді:
/підписи/
Т.О. Денишенко

Ю.Б.
Войтко

Згідно з оригіналом: