АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 213/1238/14-ц 22-ц/774/2110/К/14
Справа № 213/1288/14-ц
Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/2110/К/14
суддя Соловйова Л.Я.
Категорія - 26 ( ІV )
Суддя-доповідач - Зубакова
РІШЕННЯ

Іменем України

01 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М.,
Соколан Н.О.

при секретарі - Булах К.А.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою позивача
ОСОБА_2 на рішення Інгулецького
районного суду м.Кривого Рогу від 01
вересня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до Публічного акціонерного
товариства «Інгулецький
гірничо-збагачувальний комбінат»,
третя особа Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в місті Кривому
Розі Дніпропетровської області, про
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок ушкодження
здоров'я.

Особи, які беруть участь у розгляді
справи:

представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4, -

представник відповідача Публічного
акціонерного товариства «Інгулецький
гірничо-збагачувальний комбінат» -
Соколовська Олена Анатоліївна, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року ОСОБА_2, від імені та в
інтересах якого діє представник за
довіреністю ОСОБА_4, звернувся до суду з
позовом до Публічного акціонерного
товариства «Інгулецький
гірничо-збагачувальний комбінат» (далі
- ПАТ «ІнГЗК») про відшкодування
моральної шкоди, посилаючись на
отримання ним професійного
захворювання внаслідок праці протягом
тривалого часу в шкідливих умовах на
підземних роботах. Висновком МСЕК у 2008
році йому було первинно встановлено
втрату професійної працездатності у
зв'язку з нейросенсорною
приглухуватістю першого ступеня у
розмірі 10%, повторно підтверджено 50%
втрати професійної працездатності по
ХОЗЛ та визнано інвалідом третьої
групи безстроково.

Вважаючи причиною отримання
професійного захворювання тривалу
роботу в умовах впливу шуму, що
перевищує гранично допустимий рівень,
уточнивши позовні вимоги, просив суд
стягнути з відповідача на його користь
моральну шкоду у сумі 10 000 грн. та на
відшкодування витрат на правову
допомогу 2 923,20 грн.

Ухвалою суду від 23 липня 2014 року
допущено до участі у справі ОСОБА_4 в
якості особи, що надає правову
допомогу позивачу ОСОБА_2

Ухвалою суду від 23 липня 2014 року
залучено до участі у справі в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на стороні
відповідача - Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в місті Кривому
Розі Дніпропетровської області.

Рішенням Інгулецького районного суду
м.Кривого Рогу від 01 вересня 2014 року
позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «ІнГЗК» на користь
ОСОБА_2 в рахунок відшкодування
моральної шкоди 1 000 грн. без урахування
податку з доходів фізичних осіб та 487,20
грн. на відшкодування витрат на правову
допомогу.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «ІнГЗК» на користь
держави 243,60 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі представник
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 просить
змінити рішення суду в частині розміру
стягнутих судом моральної шкоди та
витрат на правову допомогу,
посилаючись на та, що суд першої
інстанції не встановив всіх обставин,
що мають значення у справі та не дав
оцінки всім доказам у справі, наданих
сторонами на підтвердження вимог і
заперечень.

Так, суд не врахував, що ОСОБА_2 працював
на ПАТ «ІнГЗК» 30 років 2 місяці в
шкідливих умовах праці, внаслідок чого
отримав професійне захворювання і
визначений судом розмір відшкодування
завданої моральної шкоди у сумі 1 000,00
грн. є необґрунтований та
несправедливий, адже є навіть меншим
ніж розмір мінімальної заробітної
плати.

На підставі договору про надання
правової допомоги позивач ОСОБА_2 24.04.2014
року сплатив на користь юриста ОСОБА_4
за надання правової допомоги 2 923,20 грн.,
із яких: 1948,80 грн. - за складання
процесуальних документів до суду за 4
години роботи, 947,40 грн. - за участь у
судових засіданнях за дві години
роботи.

ОСОБА_4 ухвалою суду була залучена до
участі у справі та 23.07.2014 року і 01.09.2014
року протягом більш ніж трьох годин
приймала участь у судових засіданнях
як особа, яка надає правову допомогу,
однак суд стягнув на витрати на правову
допомогу лише за одну годину участі у
судовому засіданні, що є невірним.

Крім того, договір про надання правової
допомоги було укладено 24.04.2014 року та
ОСОБА_4 було витрачено 4 години роботи
на складання процесуальних документів,
чого судом взагалі не було враховано.

В письмових запереченнях на апеляційну
скаргу представник відповідача ПАТ
«ІнГЗК» зазначає, що оскаржуване
судове рішення є законним та
обґрунтованим, в процесі розгляду
справи суд не порушив норм ні
матеріального, ні процесуального
права, а тому рішення суду слід
залишити без змін, відхиливши
апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4,
яка підтримала доводи апеляційної
скарги та просила її задовольнити,
представника відповідача ПАТ «ІнГЗК» -
Соколовську О.А., яка заперечувала
проти доводів апеляційної скарги та
просила її відхилити, залишивши без
змін рішення суду першої інстанції, як
законне та обґрунтоване, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах заявлених позовних вимог,
доводів апеляційної скарги і письмових
заперечень на неї, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено та вбачається з
матеріалів справи, що ОСОБА_2, працюючи
протягом 30 років 2 місяців (з 02.08.1968 року
по 31.10.1998 року) на ВАТ «ІнГЗК»,
правонаступником якого є ПАТ «ІнГЗК»,
водієм по вивозу гірничої маси із
кар'єра, підпадав під дію впливу
виробничого шуму, рівень якого
перевищував ГДР, внаслідок
конструктивних недоліків всіх марок
дизельних автомобілів по вивезенню
гірничої маси з кар'єру, у зв'язку з чим
отримав професійне захворювання з
відповідним діагнозом: нейросенсорна
приглухуватість першого ступеню ( з
легким зниженням слуху).

31.10.1998 року позивач звільнений за
власним бажанням в зв`язку з виходом на
пенсію за віком за ст. 38 КЗпП України
(а.с. 5).

Висновком МСЕК від 07.04.2008 року позивачу
первинно встановлено 10% втрати
професійної працездатності по
туговухості та визнано інвалідом ІІІ
групи з 24 березня 2008 року безстроково
(а.с. 7).

Суд, частково задовольняючи позов,
вірно встановив, що між сторонами
склалися трудові правовідносини,
оскільки професійне захворювання
отримано позивачем під час виконання
ним трудових обов'язків і пов'язане з
виробництвом, і наявності у зв'язку з
цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1
КЗпП України, для відшкодування
моральної шкоди, однак не з'ясував всіх
обставин справи, не визначився із
справедливим розміром моральної шкоди,
яка підлягає відшкодуванню на користь
позивача та не вирішив питання щодо
відшкодування понесених ОСОБА_2 витрат
на правову допомогу у відповідності до
положень Закону України «Про Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах».

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.
Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Проте зазначеним вимогам рішення суду
в повній мірі не відповідає, а тому
колегія суддів скасовує рішення суду
першої інстанції на підставі п.п. 3, 4 ч. 1
ст. 309 ЦПК України у зв'язку з
невідповідністю висновків суду
обставинам справи та неправильним
застосування норм матеріального права
і ухвалює нове рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України
передбачено відшкодування власником
або уповноваженим ним органом
моральної шкоди працівнику у разі
порушення його законних прав, що
призвело до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року № 4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» роз'яснено, що
відповідно до статті 237-1 КЗпП України
за наявності порушення прав працівника
у сфері трудових відносин, зокрема,
виконання робіт у небезпечних для
життя і здоров'я умовах, яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) покладається на власника
або уповноважений ним орган незалежно
від форми власності, виду діяльності
чи галузевої належності.

Як вбачається з акту розслідування
професійного захворювання від 05 лютого
2008 року (а.с. 11-12) причиною професійного
захворювання ОСОБА_2 є робота в умовах
виробничого шуму, рівень якого
перевищував ГДР, внаслідок
конструктивних недоліків всіх марок
дизельних автомобілів по вивезенню
гірничої маси з кар'єру, які виникли в
результаті порушення керівництвом
підприємства, де працював хворий, ст. 153
КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про
охорону праці», якими передбачений
обов'язок власника або уповноваженого
ним органу створити на робочому місці
умови праці відповідно до
нормативно-правових актів, а також
забезпечити додержання вимог
законодавства щодо прав працівників у
галузі охорони праці.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України
моральна шкода полягає у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я.

Факт заподіяння ОСОБА_2 моральної шкоди
у зв'язку з отриманим ним професійним
захворюванням встановлений в судовому
засіданні. Так, позивач час від часу
змушений проходити амбулаторний та
стаціонарний курс лікування,
переносить фізичні страждання,
позбавлений нормальних життєвих
зв'язків, що вимагає додаткових зусиль
для організації його життя.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди" № 4 від
31.03.1995 року з подальшими змінами, розмір
моральної шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховується характер отриманого
професійного захворювання, стаж роботи
позивача в умовах впливу шкідливих
факторів й на інших підприємствах,
відсоток втрати ним професійної
працездатності, стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
час та зусилля, необхідні для
відновлення попереднього стану.

Виходячи з цих обставин, колегія
суддів, беручи до уваги характер і
тривалість фізичних і моральних
страждань позивача, істотність
вимушених змін у його життєвих
стосунках, конкретні обставини по
справі, і наслідки, що наступили, вважає
необхідним визначити розмір моральної
шкоди у сумі 2 000,00 гривень.

За правилом ч.1 ст. 88 ЦПК стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог.

Як убачається з квитанції №2 від 24.04.2014
року, ОСОБА_2 сплачено ОСОБА_4, як особі
яка надає правову допомогу, за
складання процесуальних документів і
представництво його інтересів у суді 2
923,20 грн. (а.с. 49).

Відповідно до ст. 84 ЦПК України
витрати, пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката, несуть сторони.
Граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється
законом.

Визначаючи розмір судових витрат на
правову допомогу, колегія суддів
виходить з положень Закону України
«Про граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу у цивільних
та адміністративних справах» від
20.12.2011року, яким передбачено, що розмір
компенсації витрат на правову
допомогу у цивільних справах, в яких
така компенсація виплачується стороні,
на користь якої ухвалено рішення, іншою
стороною, не може перевищувати 40%
встановленої законом мінімальної
заробітної плати у місячному розмірі
за годину участі особи, яка надавала
правову допомогу, у судовому засіданні,
під вчинення окремих процесуальних дій
поза судовим засіданням та під час
ознайомлення з матеріалами справи в
суді, що визначається у відповідному
судовому рішенні.

Як вбачається з журналів судових
засідань (а.с. 59-60, 79-80), безпосередньо в
суді ОСОБА_4 затратила 3 год. 42 хвилин.

Враховуючи викладене та розмір
мінімальної заробітної плати станом на
квітень 2014 року, який складає 1218,00 грн.,
граничний розмір витрат на правову
допомогу безпосередньо в суді складає 1
802,64грн. (1 218 грн. х 40% х 3 год. 42 хв.).

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

На підставі наведеної норми права,
колегія суддів в межах позовних вимог
ОСОБА_2 та доводів його апеляційної
скарги, стягує з відповідача на користь
позивача витрати на правову допомогу
за участь представника у судових
засіданнях у розмірі 974,40 грн., тобто в
межах заявлених вимог (а.с. 48-зворот, а.с.
94).

Витрати ОСОБА_2 на складання
процесуальних документів (а саме
позовної заяви) відшкодуванню не
підлягають з огляду на те, що позовна
заява була складена та подана до суду у
березні 2014 року ОСОБА_4, яка діяла від
імені позивача ОСОБА_2 як представник
за довіреністю (а.с. 1-3, 5), а договір про
надання правової допомоги між ОСОБА_2
та ОСОБА_4 укладено в квітні 2014 року (а.с.
48).

Подана до суду в червні 2014 року
уточнена позовна заява є майже
ідентичною до позовної заяви, поданої
до суду у березні 2014 року ОСОБА_4 у
якості представника по довіреності, а
тому колегія суддів вважає, що нею не
надано доказів складання
процесуальних документів на підставі
договору про надання правової допомоги
від 24 квітня 2014 року.

З огляду на викладене, колегія суддів
ухвалює рішення про часткове
задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до
ПАТ «ІнГЗК» про стягнення моральної
шкоди та витрат на правову допомогу.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, п. п. 3,4 ч.1 ст.309,
313- 314, 316 ЦПК України, колегія судів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу позивача
ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Інгулецького районного суду
м.Кривого Рогу від 01 вересня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства «Інгулецький
гірничо-збагачувальний комбінат»,
третя особа Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в місті Кривому
Розі Дніпропетровської області, про
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок ушкодження здоров'я
- задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Інгулецький
гірничо-збагачувальний комбінат» на
користь ОСОБА_2 2 000 (дві тисячі) гривень
00 копійок на відшкодування моральної
шкоди без врахування податку з доходів
фізичних осіб.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Інгулецький
гірничо-збагачувальний комбінат» на
користь ОСОБА_2 947 (дев'ятсот сорок сім)
гривень 00 копійок на відшкодування
витрат на правову допомогу.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Інгулецький
гірничо-збагачувальний комбінат» на
користь держави судовий збір у
розмірі 365,40 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: