АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/4961/14
Справа № 616/ 56/14-ц
Категорія: право власності
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2014 року
м. Харків

Судова колегія судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

Суддів: Малінської С.М., Швецової
Л.А.,

при секретарі: Каменській Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в приміщенні суду цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Великобурлуцького
районного суду Харківської області від
30 травня 2014 року у цивільній справі за
позовом прокурора Великобурлуцького
району Харківської області в інтересах
ОСОБА_3 до Великобурлуцької селищної
ради Великобурлуцького району
Харківської області, ОСОБА_2, третя
особа: Відділ Держземагенства у
Великобурлуцькому районі Харківської
області про визнання рішення селищної
ради та державного акту на право
власності на земельну ділянку
недійсними, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року прокурор
Великобурлуцького району Харківської
області в інтересах ОСОБА_3 звернувся
до суду із вищезазначеним позовом, в
якому вказував на те, що проведеною
перевіркою за заявою ОСОБА_3 про
порушення його прав на користування
земельною ділянкою громадського
призначення встановлено, що 11.06.2003 року
відповідач ОСОБА_2 звернувся з заявою
до Великобурлуцької селищної ради
Великобурлуцького району Харківської
області про передачу йому безкоштовно
у приватну власність земельної ділянки
загальною площею 0,16 га по АДРЕСА_1.
Відповідно, рішенням ІХ сесії XXVI
скликання Великобурлуцької селищної
ради від 15.07.2003 року ОСОБА_2 було
передано безкоштовно у приватну
власність вказану земельну ділянку та
зобов'язано останнього виготовити
технічну документацію. З метою
виготовлення технічної документації
ОСОБА_2 звернувся з замовленням до
Великобурлуцької районної філії
Харківського регіонального центру
державного земельного кадастру на
виготовлення технічної документації
зі складання державного акту на право
приватної власності на землю для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд (присадибна ділянка)
(договір №100 від 29.07.2003 року).

Рішенням ХІІ сесії XXVI скликання
Великобурлуцької селищної ради від
03.11.2003 року «Про затвердження технічної
документації зі складання державного
акту на право власності на землю
громадянину Великобурлуцької селищної
ради ОСОБА_2 для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка), що знаходяться в
межах населеного пункту на території
Великобурлуцької селищної ради» було
затверджено технічну документацію та
надано дозвіл ОСОБА_2 на виготовлення
державного акту на право власності на
землю та винесення в натурі і
закріплення меж земельної ділянки.

На даний час відповідач ОСОБА_2 має
державний акт серії ХР № 063434 від 11.04.2005
року на право власності на земельну
ділянку загальною площею 0,1483 га, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з
цільовим призначенням (використанням)
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд.
Перевіркою встановлено, що дійсно у
технічній документації на земельну
ділянку, а саме в акті встановлення та
погодження меж та передачі земельної
ділянки (абрисі) значиться і виділена
дорога - літерами від «Д» до «Г», та
частина поворотного кола і клумба, які
ввійшли в приватизацію земельної
ділянки по державному акту на право
приватної власності, виданого ОСОБА_2

При цьому, на вищезазначеній земельній
ділянці, якою володіє на праві
власності ОСОБА_2, знаходиться дорога з
твердим асфальтним покриттям, яка є
єдиним можливим способом під'їзду до
домоволодінь, що знаходяться АДРЕСА_1,
відповідно до інформації
Великобурлуцької РДА та викопіювання з
Генерального плану смт. Великий Бурлук.

Вивченням акту встановлення,
погодження меж та передачі земельної
ділянки встановлено, що в ньому не
вказано відстань між умовними
літерами, ПІБ особи яка прийняла
земельну ділянку, її підпис та дату
складання акту. Окрім цього, форма
(контур) земельної ділянки на абрисі
акту встановлення та погодження меж та
передачі земельної ділянки не
відповідає формі (контуру) в
кадастровому плані земельної ділянки,
який в свою чергу не відповідає Плану
меж земельної ділянки в державному
акті серії ХР №063434 від 11.04.2005 року.

При цьому, на кадастровому плані
вказаної земельної ділянки та на плані
меж земельної ділянки в державному
акті ХР №063434 вказана дорога з твердим
покриттям, яка є єдиним можливим
способом під'їзду до домоволодінь, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1,
включена в земельну ділянку, яку
передано на правах власності ОСОБА_2 на
підставі державного акту.

Маючи державний акт на вказану
земельну ділянку, що включає в себе
дорогу, відповідач ОСОБА_2 перешкоджає
у користуванні нею, а саме проходу та
проїзду громадянам до їх будинків,
АДРЕСА_1.

Посилаючись на вказані обставини, а
також на те, що зловживання
відповідачем ОСОБА_2 своїм правом на
землю є причиною звернення ОСОБА_3 зі
скаргою до державних органів, районний
прокурор в інтересах останнього просив
суд на підставі ст.ст. 38, 65, 71 Земельного
кодексу України та ст.ст. 5, 36-1 Закону
України «Про прокуратуру» визнати
недійсним рішення ІХ сесії XXVI
скликання Великобурлуцької селищної
ради Великобурлуцького району
Харківської області від 15.07.2003 року
«Про передачу безкоштовно у приватну
власність земельної ділянки гр.
ОСОБА_2»; визнати недійсним державний
акт на право власності на земельну
ділянку серії ХР №063434 від 11.04.2005 року,
виданий на ім'я ОСОБА_2, та виключити
його з державного реєстру, поклавши всі
судові витрати по справі на
відповідача.

У судовому засіданні прокурор
підтримав заявлені ним позовні вимоги
в повному обсязі й наполягав на їх
задоволенні.

Відповідач ОСОБА_2 проти задоволення
заявленого прокурором позову
заперечував, посилаючись на те, що
право власності на спірну земельну
ділянку він набув законно відповідно
до чинного законодавства, на даний час
він не перешкоджає та у подальшому не
буде перешкоджати сусідам
користуватись проїздом через його
двір.

Представник Великобурлуцької селищної
ради позовні вимоги прокурора не
визнав та покладався на суд при
вирішенні виниклого
цивільно-правового спору.

Рішенням Великобурлуцького районного
суду Харківської області від 30 травня
2014 року позов прокурора
Великобурлуцького району Харківської
області в інтересах ОСОБА_3 -
задоволено.

Визнано недійсним рішення дев'ятої
сесії XXIV скликання Великобурлуцької
селищної ради Великобурлуцького
району Харківської області від 15 липня
2003 року щодо передачі у власність
ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,15 га
для обслуговування житлового будинку і
господарських будівель та 0,01 га для
ведення селянського господарства по
АДРЕСА_1.

Визнано недійсним державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ХР № 063434 від 11.04.2005 року, виданий
гр. України ОСОБА_2 на підставі рішення
дев'ятої сесії XXIV скликання
Великобурлуцької селищної ради
Великобурлуцького району Харківської
області від 15 липня 2003 року на земельну
ділянку для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд площею
0,1483 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на
користь держави судові витрати по
справі у розмірі 243,60 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням
суду першої інстанції, відповідач
ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить
скасувати це судове рішення та закрити
провадження у цивільній справі.

В обґрунтування своєї скарги апелянт
посилається на неповне з'ясування
судом першої інстанції обставин, що
мають значення для справи, та порушення
судом норм матеріального й
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення
цивільно-правового спору по суті.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення районного
суду у відповідності до ст. 303 ЦПК
України в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, судова колегія
вважає, що апеляційні скарга підлягає
частковому задоволенню, а рішення суду
першої інстанції скасуванню з
ухваленням по справі нового рішення,
виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених дослідженими в судовому
засіданні доказами.

Проте, в даному випадку ухвалене судом
першої інстанції у справі рішення не
відповідає зазначеним вимогам
процесуального закону.

Задовольняючи заявлені прокурором
вимоги та визнаючи недійсними рішення
дев'ятої сесії XXIV скликання
Великобурлуцької селищної ради
Великобурлуцького району Харківської
області від 15 липня 2003 року щодо
передачі у власність відповідачу
ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,15 га
для обслуговування житлового будинку і
господарських будівель та 0,01 га для
ведення селянського господарства по
АДРЕСА_1, а також державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ХР
№ 063434 від 11.04.2005 року, виданий гр.
України ОСОБА_2 на підставі рішення
дев'ятої сесії XXIV скликання
Великобурлуцької селищної ради
Великобурлуцького району Харківської
області від 15 липня 2003 року на земельну
ділянку для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд площею
0,1483 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1,
суд першої інстанції виходив із того,
що відповідач ОСОБА_2 набув право
власності на вказану присадибну
земельну ділянку з порушенням вимог
земельного законодавства, у тому числі
й п. «а» ч. 3 ст. 83 ЗК України, позаяк на
цій земельній ділянці знаходиться
дорога з твердим асфальтовим
покриттям, яка належить до земель
комунальної власності.

Однак, із такими висновками районного
суду судова колегія погодитися не може,
оскільки ці висновки суперечать
матеріалам цивільної справи та не
ґрунтуються на законі.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

У випадках, встановлених законом, до
суду можуть звертатися органи та особи,
яким надано право захищати права,
свободи та інтереси інших осіб, або
державні чи суспільні інтереси.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України
одним із способів захисту цивільних
прав або інтересів є визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Суд визнає незаконним та скасовує акт
індивідуальної дії, виданий органом
державної влади, органом Автономної
Республіки Крим або органу місцевого
самоврядування, він суперечить актам
цивільного законодавства і порушує
цивільні права або інтереси (ч. 1 ст. 21 ЦК
України).

За змістом ст. 316 ЦК України правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Власникові належать право володіння,
користування та розпорядження своїм
майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Згідно ст.ст. 321, 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом.

Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Особа може бути позбавлена права
власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу
України в редакції, що діяла на час
виникнення спірних правовідносин
(далі: ЗК України), який безпосередньо
регулює земельні відносини,
передбачалось, що громадяни та
юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом.

Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Безоплатна передача земельних ділянок
у власність громадян зокрема
провадиться у разі:

- приватизації земельних ділянок, які
перебувають у користуванні громадян;

- одержання земельних ділянок із земель
державної і комунальної власності в
межах, норм безоплатної приватизації,
визначених цим Кодексом.

Згідно ст. 118 ЗК України громадянин,
зацікавлений у приватизації земельної
ділянки, яка перебуває у його
користуванні, подає заяву до
відповідної районної, Київської чи
Севастопольської міської державної
адміністрації або сільської, селищної,
міської ради за місцезнаходженням
земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади та
органів місцевого самоврядування щодо
приватизації земельних ділянок
приймається у місячний строк на
підставі технічних матеріалів та
документів, що підтверджують розмір
земельної ділянки.

Громадяни, зацікавлені в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
заяву до відповідної районної,
Київської чи Севастопольської міської
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки. У
заяві зазначаються бажані розміри та
мета її використання.

Відповідна місцева державна
адміністрація або сільська, селищна,
міська рада розглядає заяву і в разі
згоди на передачу земельної ділянки у
власність надає дозвіл на розробку
проекту її відведення.

Проект відведення земельної ділянки
розробляється за замовленням громадян
організаціями, які мають відповідні
дозволи (ліцензії) на виконання цих
видів робіт, у строки, що обумовлюються
угодою сторін.

Проект відведення земельної ділянки
погоджується з органом по земельних
ресурсах, природоохоронним і
санітарно-епідеміологічним органами,
органом архітектури та подається на
розгляд відповідної місцевої
адміністрації або органу місцевого
самоврядування.

Районна, Київська чи Севастопольська
міська державна адміністрація або
сільська, селищна, міська рада у
місячний строк розглядає проект
відведення та приймає рішення про
передачу земельної ділянки у
власність.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право
власності та право постійного
користування на земельну ділянку
виникає після одержання її власником
або користувачем документа, що
посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної реєстрації.

Статтею 126 ЗК України, в редакції, що
діяла на час виникнення спірних
правовідносин, передбачалось, що право
власності на земельну ділянку
посвідчується відповідним державним
актом.

Як вбачається з матеріалів цивільної
справи, відповідач ОСОБА_2 є власником 12
частини житлового будинку (квартира №
1) з відповідними надвірними будівлями
та спорудами, розташованого по АДРЕСА_1

Позивач ОСОБА_3 є власником іншої 12
частини вказаного житлового будинку
(квартира № 2) з відповідними
надвірними будівлями та спорудами.

11 червня 2003 року відповідач ОСОБА_2
звернувся до Великобурлуцької
селищної ради Великобурлуцького
району Харківської області з заявою
про безоплатну передачу йому у
власність земельної ділянки площею 0,15
га. для обслуговування житлового
будинку і господарських будівель по
АДРЕСА_1 та 0,01 га. для ведення
особистого селянського господарства
за тією ж адресою (а.с. 9).

Рішенням дев'ятої сесії XXIV скликання
Великобурлуцької селищної ради
Великобурлуцького району Харківської
області від 15 липня 2003 року № 40
вищевказану заяву ОСОБА_2 було
задоволено.

Вирішено передати гр. ОСОБА_2
безкоштовно у приватну власність
земельну ділянку площею 0,15 га. для
обслуговування житлового будинку і
господарських будівель та 0,01 га для
ведення селянського господарства по
АДРЕСА_1.

Цим же рішенням селищної ради
зобов'язано гр. ОСОБА_2 виготовити
необхідну технічну документацію на
земельну ділянку в районному відділі
земельних ресурсів (а.с. 10).

Проте, зазначене рішення селищної ради
було реалізовано лише частково, а саме
виключно що стосується виготовлення
необхідної технічної документації на
земельну ділянку, розташовану по
АДРЕСА_1, для подальшої її приватизації,
зі складанням відповідного акту
встановлення та погодження меж з
суміжними землевласниками та
землекористувачами, підписаного в тому
числі й позивачем ОСОБА_3 без будь-яких
претензій чи заперечень (а.с. 20-21, 26-32).

У подальшому рішенням дванадцятої
сесії XXIV скликання Великобурлуцької
селищної ради Великобурлуцького
району Харківської області від 03
листопада 2003 року № 9 відповідно до
ст.ст. 12, 186 ЗК України було затверджено
технічну документацію зі складання
державного акту на право власності на
землю, надано у приватну власність гр.
ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1483 га.
для будівництва і обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд (присадибну земельну ділянку)
по АДРЕСА_1 та дозволено виготовити
державний акт на право власності на
землю з винесенням в натурі та
закріпленням меж земельної ділянки
згідно проекту (а.с. 33).

На підставі зазначеного рішення
Великобурлуцької селищної ради
Великобурлуцького району Харківської
області від 03 листопада 2003 року № 9, яке
до цього часу ні ким не оскаржене,
незаконним в установленому законом
порядку не визнане та не скасоване, а не
рішення Великобурлуцької селищної
ради Великобурлуцького району
Харківської області від 15 липня 2003 року
№ 40, як про те безпідставно зазначив
суд першої інстанції в ухваленому по
справі рішенні, 11 квітня 2005 року
відповідачу ОСОБА_2 було видано
державний акт серії ХР № 063434 на право
власності на земельну ділянку площею
0,1483 га. у межах згідно з планом,
розташовану в АДРЕСА_1 з цільовим
призначенням цієї земельної ділянки
для будівництва і обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд, який зареєстрований в книзі
записів реєстрації державних актів на
право власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 1429 (а.с. 34).

З матеріалів цивільної справи також
вбачається, що частина переданої у
власність відповідача ОСОБА_2
земельної ділянки охоплює існуючу
дорогу з твердим покриттям, яка є
єдиним сполученням належної позивачу
ОСОБА_3 частини житлового будинку
(квартира № 2) з вулицею Леніна та
проїздом з цієї вулиці до подвір'я
позивача, розташованого в глибині
житлового кварталу.

Однак, згідно повідомлення філії
«Великобурлуцький райавтодор» ДП
«Харківський облавтодор» інформація
про те, хто здійснював будівництво
вказаної дороги, підстави та дату
проведення будівельних робіт та їх
мету, в філії «Великобурлуцький
райавтодор» ДП «Харківський
облавтодор» відсутня (а.с. 38).

Крім того, згідно повідомлення
Великобурлуцької селищної ради
Великобурлуцького району Харківської
області з'їзд з асфальтовим покриттям,
що веде з АДРЕСА_1 цього ж населеного
пункту на балансі Великобурлуцької
селищної ради ніколи не обліковувався
і не обліковується. Інформація про те,
хто здійснив будівництво даного з'їзду
і на якій підставі, у Великобурлуцькій
селищній раді відсутня (а.с. 241).

За таких обставин, враховуючи наведене
вище, судова колегія приходить до
висновку, що суд першої інстанції,
приймаючи рішення у справі,
безпідставно задовольнив позов
прокурора Великобурлуцького району
Харківської області, заявлений в
інтересах гр-на ОСОБА_3, визнавши
недійсним рішення дев'ятої сесії XXIV
скликання Великобурлуцької селищної
ради Великобурлуцького району
Харківської області від 15 липня 2003 року
№ 40 про безоплатну передачу у приватну
власність відповідачу ОСОБА_2
земельної ділянки площею 0,15 га. для
обслуговування житлового будинку і
господарських будівель та 0,01 га для
ведення селянського господарства по
АДРЕСА_1, оскільки вказане рішення
селищної ради в зазначеній частині
фактично реалізовано не було та
будь-чиїх прав або інтересів не
порушує, а крім того такого способу
захисту цивільних прав чи інтересів як
визнання рішення органу місцевого
самоврядування - правового акту
індивідуальної дії недійсним діючим
законодавством взагалі не передбачено.

Безпідставно суд першої інстанції
визнав недійсним і правовстановлюючий
документ - державний акт серії ХР № 063434
від 11.04.2005 року на право власності на
земельну ділянку площею 0,1483 га. для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, розташовану за
адресою: АДРЕСА_1, у дійсності виданий
відповідачу ОСОБА_2 на підставі чинного
рішення дванадцятої сесії XXIV скликання
Великобурлуцької селищної ради
Великобурлуцького району Харківської
області від 03 листопада 2003 року № 9, яке
до цього часу ніким не оскаржене та в
установленому порядку незаконним не
визнане й не скасоване.

Таким чином, з урахуванням наведеного
рішення Великобурлуцького районного
суду Харківської області від 30 травня
2014 року, ухвалене по справі, не може
бути визнане законним, обґрунтованим, а
тим паче справедливим, у зв'язку з чим
судова колегія вважає за необхідне
скасувати це судове рішення та
ухвалити по справі нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позову
прокурора Великобурлуцького району
Харківської області, заявленого в
інтересах гр-на ОСОБА_3, за його
безпідставністю.

При цьому судова колегія вважає
доцільним також зазначити, що існуюча
проблема, а саме: наявність на
території приватизованої відповідачем
ОСОБА_2 присадибної земельної ділянки
так званої дороги, яка є єдиним
можливим способом під'їзду до
домоволодіння позивача ОСОБА_3,
розташованого по АДРЕСА_1, може бути
вирішена шляхом встановлення
земельного сервітуту, тобто права
користування ОСОБА_3 частиною чужої
земельної ділянки для проходу, проїзду
до власної садиби відповідно до ст.ст.
401-404 ЦК України та ст.ст. 98-100 ЗК України,
а не шляхом позбавлення відповідача
ОСОБА_2 права на земельну ділянку,
безоплатно передану йому у власність.

Таким чином, на підставі викладеного та
керуючись ст.ст. 16, 21, 316, 321, 328 ЦК України,
ст.ст. 116, 118, 125, 126 ЗК України, ст. ст. 1, 3, 4,
303, 304, 307, 309, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України,
судова колегія, -|

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Великобурлуцького районного
суду Харківської області від 30 травня
2014 року - скасувати.

У задоволенні позову прокурора
Великобурлуцького району Харківської
області в інтересах ОСОБА_3 до
Великобурлуцької селищної ради
Великобурлуцького району Харківської
області, ОСОБА_2 про визнання
недійсними рішення дев'ятої сесії XXIV
скликання Великобурлуцької селищної
ради Великобурлуцького району
Харківської області від 15 липня 2003 року
№ 40 та державного акту серії ХР № 063434
від 11.04.2005 року на право власності на
земельну ділянку, виданого на ім'я
ОСОБА_2, - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
чинності негайно, але може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів із дня
його проголошення.

Головуючий:

Судді: