Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/2071/14
Головуючий у 1 інстанції Щаслива О.В.
Суддя-доповідач Дзярук М.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.,

Суддів: Дзярука М.П.,

Трофимової Д.А.,

При секретарі Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне
рішення Шевченківського районного
суду м.Запоріжжя від 10 січня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
стягнення грошових коштів із
спадкоємця боржника, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення
грошових коштів із спадкоємця
боржника.

В позові зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер його батько ОСОБА_5 Він є
спадкоємцем за заповітом ОСОБА_5. У
встановлений законом строк він подав
до нотаріальної контори заяву про
прийняття спадщини, з аналогічною
заявою звернулася до нотаріуса і
ОСОБА_3, яка доводилась дружиною
спадкодавцеві і на час відкриття
спадщини мала право на обов'язкову
частку у спадщині.

У серпні 2009 року він передав в борг
ОСОБА_5 40000 євро, які той зобов'язався
повернути до 18 серпня 2014 року. Він як
кредитор спадкодавця у встановлені
законом строки подав до нотаріальної
контори претензію до спадкоємців
боржника. Частка ОСОБА_3 в праві на
спадщину становить 1/6 частину від
спадкової маси, виходячи з того, що на
час відкриття спадщини у ОСОБА_5 було
три спадкоємця за законом: дружина і
двоє повнолітніх дітей ОСОБА_6, ОСОБА_7

Посилаючись на те, що спадкоємці
спадкують обов'язки спадкодавця в тій
самій частці, що і права, просив суд
стягнути з ОСОБА_3 на його користь 64658
гри. 07 коп.. які еквівалентні 6666, 67 євро,
і становлять 1/6 частину заборгованості
за договором позики (40000 евро : 6).

Заочним рішенням Шевченківського
районного суду м.Запоріжжя від 10 січня
2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 як спадкоємця
боржника на користь ОСОБА_4 64658 гривень
07 копійок, а також 646 гривень 59 копійок
судового збору.

Ухвалою Шевченківського районного
суду м.Заопріжжя від 17 березня 2014 року
заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного
рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу,
в якій посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким у задоволені позову
відмовити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК суд
апеляційної інстанції відхиляє скаргу,
якщо встановлює, що суд першої
інстанції постановив рішення з
додержанням вимог матеріального та
процесуального права.

Із матеріалів справи видно, що позивач
надав суду розписку від 18.08.2009р., із якої
слідує, що ОСОБА_5 взяв у борг у ОСОБА_4
гроші - 40 000 євро до 18.08.2014 року (а.с.10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, позику не
повернув (а.с.3).

Позивач ОСОБА_4 є спадкоємцем після
померлого за заповітом (а.с. 8).

Відповідач ОСОБА_3 як дружина померлого
є спадкоємцем після померлого на
обов»язкову частку як непрацездатна
особа.

У своїх поясненнях відповідач та її
представник зосередили увагу на тому,
що розписка на яку посилається заявник,
видана на підтвердження факту
отримання грошей не могла бути
складена та підписана померлим.

Проте, погодитись з такими аргументами
не можна.

За ч.I ст.1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Відповідно до вимог ст.1047 ЦК України
договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа, - незалежно від суми.

Суд наголошує, що письмова форма
договору позики внаслідок його
реального характеру є доказом не лише
факту укладення договору, але й факту
передачі грошової суми позичальнику.

На підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання позикодавцю визначеної
грошової суми або визначеної кількості
речей.

Статтею 202 ЦК України окреслено, що
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Правочини
можуть бути односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори).

З точки зору ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім
правочином, а також він є одностороннім
договором, оскільки після укладення
цього договору всі обов'язки за
договором позики, у тому числі
повернення предмета позики або рівної
кількості речей того ж роду та такої ж
якості, несе позичальник, а
позикодавець набуває за цим договором
тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в
борг грошових коштів є документом, який
видається боржником кредитору за
договором позики, підтверджуючи як
його укладення, так і умови договору, а
також засвідчуючи отримання боржником
від кредитора грошової суми про яку
йдеться в розписці або речей.

В такому разі, у відповідності до
вимоги названого закону померлий видав
позивачеві розписку про позичені
гроші. Така форма може бути надана
договору за бажанням сторін.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини справи, на які вона
посилається (ст.10 п.3 ЦПК).

У матеріалах справи міститься письмова
розписка із змісту якої достеменно
видно, що померлий отримав від позивача
позику - 40 000 євро та зобов'язався
повернути позичені гроші до 18.08.2014 року.
Сума грошових коштів у розписці
зазначена як цифрами так і прописом з
зазначенням валюти - євро. Угода
посвідчена підписом (а.с.10).

За клопотанням відповідача, суд
призначав у справі судову
почеркознавчу експертизу. Згідно
висновку експерта №415 від 21.10.2013р.
підпис на розписці від 18.08.2009р., яка
починається словами: «Я, ОСОБА_5» та
закінчується словами «…погасить долг
18 августа 2009 года» від імені ОСОБА_5,
виконаний ймовірно ОСОБА_5.

Отже, на момент ухвалення рішення у
справі, дані щодо боргової суми
розписки та дійсність боргової
розписки не спростовані.

У ст.625 ЦК визначено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу.

Статті 1216, 1218 ЦК України передбачають,
що спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців). До складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Право пред'явлення кредитором
спадкодавця вимог до спадкоємців
передбачено ст.1281 ЦК України.

Відповідно до положень частини 1 статті
1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані
задовольнити вимоги кредитора
повністю, але в межах вартості майна,
одержаного у спадщину. Кожен із
спадкоємців зобов'язаний задовольнити
вимоги кредитора особисто, у розмірі,
який відповідає його частці у спадщині.

Матеріали справи містять
інформацію про те, що померлий володів
на праві власності домоволодінням за
адресою: АДРЕСА_1, сторони оцінку
спадкового майна на час розгляду
справи в суді першої інстанції не
провели, однак і не надали доказів того,
що вартість нерухомого майна є меншою
за вимоги кредитора.

Апеляційний суд у відповідності
до вимог ст.ст. 10, 303 ЦПК України та з
метою сприяння всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи роз'яснив
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, щодо надання
оцінки вартості оспорюваного
спадкового майна. Яка була надана
суду.

Колегія суддів критично
відноситься до доказів оцінки майна в
розмірі 66661 грн, надану представником
відповідача та не бере їх до уваги,
оскільки вона не відповідає реальній
ринковій вартості майна в даному
населеному пункті та є явно занижена.
І навпаки бере до уваги оцінку майна
в розмірі 390200 грн, наданих
представником позивача, яка була
визначена на час відкриття спадщини
та відповідає ринковій вартості.

За положеннями ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень

Відповідно до положень частини 1,2
статті 533 ЦК України грошове
зобов'язання має бути виконане у
гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено
грошовий еквівалент в іноземній
валюті, сума, що підлягає сплаті у
гривнях, визначається за офіційним
курсом відповідної валюти на день
платежу.

З огляду на те, що обов»язкова частка
спадкоємця ОСОБА_3 дорівнює 1/6 частці
спадкового майна, то з неї на користь
ОСОБА_4 підлягає стягненню борг
спадкодавця ОСОБА_5 за договором позики
в сумі по 64 658,07 грн., еквівалентній 6 666,67
євро по курсу 969,8706 грн. за 100 євро.

Доводи апелянта про те, що вона не
прийняла спадщину та не отримала
свідоцтво про право на спадщину за
законом є необґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її.

Доказів того, що відповідач не прийняла
спадщину в передбачений законом
термін, не подавши заяву до
нотаріальної контори про прийняття
спадщини або про відмову від спадщини,
суду не надано.

Пленум Верховного Суду України в
п.27 постанови №7 від 30 травня 2011р. «Про
судову практику у справах про
спадкування» роз'яснив, що отримання
спадкоємцем, який прийняв спадщину,
свідоцтва про право на спадщину
відповідно до статті 1296 ЦК України є
правом, а не обов'язком спадкоємця.
Відсутність у спадкоємця свідоцтва про
право на спадщину не може бути
підставою для відмови у відкритті
провадження у справі.

Якщо спадкоємець прийняв спадщину
стосовно нерухомого майна, але
зволікає з виконанням обов'язку,
передбаченого статтею 1297 ЦК України,
зокрема з метою ухилення від погашення
боргів спадкодавця, кредитор має право
звернутися до нього з вимогою про
погашення заборгованості спадкодавця,
розмір якої може бути визначений за
правилами статті 625 цього Кодексу.

Невиконання спадкоємцем вимог закону
щодо оформлення та реєстрації
спадкового майна не може бути
підставою для відмови у задоволенні
позову в межах вартості майна,
одержаного у спадщину.

Враховуючи все вищевикладене, колегія
суддів, розглянувши скаргу в межах
позовних вимог та доводів апеляційної
скарги вважає, що суд першої
інстанції порушень матеріального та
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, рішення суду
відповідає фактичним обставинам
справи, а наведені в апеляційній скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують.

За таких обставин,
апеляційну скаргу необхідно
відхилити, а рішення суду залишити без
змін.

Керуючись ст.ст.
303,304,307,308, 313-315,317,319 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Заочне рішення Шевченківського
районного суду м.Запоріжжя від 10 січня
2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: