РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-о52230714

Провадження №

16 вересня 2014 року Приморський районний
суд міста Одеси в складі:

головуючого - судді Кічмаренко
С.М.

при секретарі Науменко А.О.

за участю адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за заявою ОСОБА_2 про
встановлення фактів, які мають
юридичне значення; зацікавлені особи:
Відділ державної реєстрації актів
цивільного стану у Приморському районі
реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції, ОСОБА_3,

УСТАНОВИВ:

Заявниця звернулася до Приморського
районного суду із даною заявою,
вказавши, що згідно запису акту
цивільного стану за 13 травня 1939 року, за
№ 1127, яка була вчинена бюро ЗАГС міста
Коломна, РСФСР, вона, ОСОБА_2 народилася
ІНФОРМАЦІЯ_1, у зазначеному місті
Коломна. Заявниця стверджує, що даний
запис акту, а рівно видане на його
підставі свідоцтво про народження за
НОМЕР_1, стосуються не її, а іншої особи,
яка померла у немовлячому віці але її
свідоцтво про народження не було здано
при похованні.

В судовому засіданні представник
заявниці пояснив, що вказані обставини
відомі заявниці з дитинства, як від її
прийомних батьків: ОСОБА_4 та ОСОБА_5,
також від інших родичів та знайомих
сім'ї.

На підтвердження заяви, заявниця
стверджує, що наприкінці 1939 року, її
прийомний батько, ОСОБА_4, знаходячись у
відпустці за місцем народження у
Могилів - Подільському районі,
Винницької області, на прохання його
родичів, сім'я ОСОБА_4, забрав її за
місцем проходження його військової
служби на Далекому Сході для
подальшого виховання як своєї покійної
дочки за документами останньої.

Заявниця стверджує, що родичі ОСОБА_4,
які переховували її, у 1938 - 1939 роках,
після знищення в ході сталінських
репресій її справжніх батьків, по
національності - євреїв, згодом також
були знищені у продовж репресій 30-х - 40-х
років.

Заявниця просить встановити в судовому
порядку факти: що померлі ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, - її прийомні батьки; її
народження у 1938 році,, в Могилів -
Подільському районі, Винницької
області, Україна, від батьків євреїв, -
приймаючи зокерма до уваги, що запис
акту цивільного стану за 13 травня 1939
року, за № 1127, який був вчинений бюро
ЗАГС міста Коломна, РСФСР, стосується
особи, яка дійсно народилася й померла
у немовлячому віці, - в неї відсутня
інша можливість встановити власне
походження.

Представник Відділу державної
реєстрації актів цивільного стану в
судове засідання не з'явився, про час і
місце розгляду справи сповіщений
належним чином.

Зацікавлена особа - ОСОБА_3,
підтримала заяву своєї матері та
пояснила, що викладені обставини
відомі з дитинства. Зважаючи на те, що
при житті діда й бабки, з боку матері,
подібні теми не обговорювалися, вона
отримувала інформацію від родичів та
знайомих матері. Незадовго до смерті її
бабка визнала викладені у заяві факти.

Суд, заслухавши пояснення заявниці,
покази свідків, вивчивши матеріали
справи, приходить до наступного.

Відповідно до п.7 ст.256 ЦПК України суд
розглядає справи про встановлення
факту народження особи в певний час у
разі неможливості реєстрації органом
державної реєстрації актів цивільного
стану факту народження. У судовому
порядку можуть бути встановлені також
інші факти, від яких залежить
виникнення, зміна або припинення
особистих чи майнових прав фізичних
осіб, якщо законом не визначено іншого
порядку їх встановлення (ч.2 ст.256 ЦПК).

Свідок ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, старша
сестра заявниці, пояснила про таке.

Від народження, до січня 1945 року,
ОСОБА_6, з батьками, проживала в РСФСР,
спочатку, у місті Коломні, а починаючи,
з осені 1939 року, на Далекому Сході, за
місцями військової служби батька. У
травні 1939 року народилася її сестра
ОСОБА_2, а у серпні 1939 року, вони разом з
немовлячою дитиною вирушили з міста
Коломни, у відпустку, в місто Бердичів,
Могилів - Подільського району,
Винницької області, на малу
батьківщину їхнього батька. Після
відпустки батько мусив їхати до місця
служби, у Владивосток, разом зі своєю
родиною. По дорозі, з Коломни до
Бердичева, їхня немовляча дитина
застудилася й померла. Її поховали на
одній із залізничних станцій, саме де,
вона точно не знає.

Свідок ОСОБА_6 також пояснила, що у
Бердичіві, в сім'ї ОСОБА_4, родичів
батька, знаходилася маленька дитина,
трохи старше за віком, покійної сестри,
також на ім'я ОСОБА_7 або ОСОБА_7. З
розмов дорослих вона одразу
здогадалася, що євреїв, батьків дитини,
зібрали й більш їх ніхто не бачив, а
родички батька переховують дитину.
Свідок стверджує, що її батько прийняв
рішення забрати дитину та виховати її
як свою рідну дочку. Свідок вважає
заявницю своєю рідною сестрою, попри
усі колишні пересуди, що зовнішність
заявниці різко відрізняється від усіх
інших їхніх родичів. За особливостями
життя у часи колишнього СРСР, а також
високого військового статусу батька,
будь-які розмови в сім'ї, з цього
приводу, заборонялися.

Свідок ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, пояснив, що
народився й проживав з сім'єю своїх
батьків до війни в місті Бердичів,
Могилів - Подільського району,
Винницької області. Їхніми сусідами
була сім'я ОСОБА_4. Наприкінці літа 1939
року до них приїхали родичі з
Підмосков'я. Він подружився з їхньою
дочкою ОСОБА_6. Бердичів - маленьке
місто, тому всі сусідські діти знали, що
ОСОБА_4 переховують у себе вдома
маленьку єврейську дівчину, а батьків
дівчини забрали вночі й більш їх ніхто
не бачив. Саму маленьку дівчинку він
бачив тільки один раз, коли вона
від'їжджала з родичами ОСОБА_4. Діти у
місті були попереджені, що говорити на
подібні теми вкрай небезпечно.

Свідок ОСОБА_8 також пояснив, що з
ОСОБА_2 познайомився вже у 1986 році, «за
часів Горбачьова». Вона розшукала його
за післявоєнним й теперішнім
помешканням, у місті Бершадь,
Винницької області. Заявниця
намагалася дізнатися прізвище своїх
справжніх батьків, але йому це
невідомо, оскільки на час викладених
подій йому було всього дев'ять років.

Відповідно до ч.2 ст.60 ЦПК України суд
вважає загальновідомими й такими, що не
потребують окремого доказування,
посилання заявниці та свідків на факти
масових репресій в Україні та Росії у
30-ті - 50-ті роки минулого століття.

З наданої копії свідоцтва про
народження вбачається, що ОСОБА_2
народилася ІНФОРМАЦІЯ_1, у місті
Коломна, про що вчинений запис акту за
№ 1127, й 13 травня 1939 року видане
свідоцтво про народження вказаної
особи за НОМЕР_1. Її батьками є: ОСОБА_4
та ОСОБА_5.

Довідкою, від 30 травня 2014 року, за № 421,
про укладання шлюбу Коломенським
міським відділом загс Московської
області, підтверджується реєстрація
шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, яка
відбулася 25 квітня 1930 року (актовий
запис № 206).

З наданих копій свідоцтв про смерть
вбачається, що ОСОБА_4 помер
ІНФОРМАЦІЯ_3, а ОСОБА_5, померла
ІНФОРМАЦІЯ_4.

Суд, дослідивши надані заявницею
докази в їхній сукупності, приходить до
висновку, що ІНФОРМАЦІЯ_1, у подружжя:
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, дійсно народилася
дочка - ОСОБА_2, яка померла в дорозі у
немовлячому віці. За свідоцтвом про
народження, без відповідної
реєстрації, батьки прийняли й виховали
заявницю, яка згодом отримала паспорт
на їхнє прізвище. Суд задовольняє
заяву, беручі до уваги, що інша
можливість їхнього підтвердження
фактів у заявника відсутня.

На підставі викладеного, керуючись ст.
3-8, 10-14, 27, 31, 60, 88, 202, 208, 209, 212-216, 218, 256 - 259
ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_2 - задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5, - є
прийомними батьками ОСОБА_2, до шлюбу,
ОСОБА_2.

Встановити факт народження ОСОБА_2, до
шлюбу, ОСОБА_2, в Могилів - Подільському
районі, Винницької області, Україна, у
1938 році, від батьків євреїв.

Відповідно до ч.2 ст. 259 ЦПК України,
рішення суду про встановлення факту,
який підлягає реєстрації в органах
державної реєстрації актів цивільного
стану або нотаріальному посвідченню,
не замінює собою документів, що
видаються цими органами, а є тільки
підставою для одержання зазначених
документів.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів із дня
проголошення рішення в Апеляційний суд
Одеської області через суд першої
інстанції.

Суддя:
С.М. Кічмаренко

16.09.2014