Справа № 191/2849/14-ц
Провадження № 2/191/1240/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2014 року
м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Бондаренко Г.В.,

при секретарі - Лободі Т.О.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Синельникове
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Друга
Синельниківська державна нотаріальна
контора - про визначення додаткового
строку для прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною
заявою до відповідачів про визначення
додаткового строку для прийняття
спадщини, обґрунтовуючи свої вимоги
тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла його
мати ОСОБА_5. Після смерті ОСОБА_5
залишилося спадкове майно у вигляді
будинку АДРЕСА_1 а також пайова земля.
Заповіт ОСОБА_5 не залишила.
Спадкоємцями першої черги за законом є
відповідач - син померлої та його брати,
відповідачі по справі.

03 червня 2014 року позивач звернувся до
другої Синельниківської державної
нотаріальної контори
Дніпропетровської області з заявою про
прийняття спадщини і оформлення
спадщини після смерті ОСОБА_5.

Розглянувши заяву позивача, нотаріусом
зроблено висновок, що його заява та
додані до неї документи суперечать
ст.1272 ЦК України від 16.01.2003 року, якою
встановлено, що спадкоємець по закону
має право прийняти спадщину або не
прийняти її. Спадкоємець який бажає
прийняти спадщину, але на час прийняття
спадщини не проживав постійно із
спадкоємцем має право подати до
нотаріальної контори заяву про
прийняття спадщини. Для прийняття
спадщини встановлюється строк у шість
місяців, який починається з часу
відкриття спадщини. Якщо спадкоємець
протягом строку, встановленого
статтею 12 ЦК України, не подав заяву про
прийняття спадщини, він вважається
таким, що прийняв.

На підставі ст.49 Закону України «Про
нотаріат» позивачу було відмовлено у
видачі свідоцтва про право на спадщину
за законом, та надано десятиденний
термін на оскарження цієї постанови
шляхом подачі позовної заяви до суду
першої інстанції за місцем знаходження
нотаріальної контори.

З матір'ю позивач перестав проживати
після смерті батька - ОСОБА_6, з 2007 року.

Відповідачі про смерть матері
позивачеві не повідомили. Про те, що
вона померла позивач дізнався від
своєї тітки - ОСОБА_7.

Коли позивач дізнався про смерть
матері, відразу поїхав до с. Дерезувате,
де зустрівся зі своїми братами -
відповідачами по справі. Під час
зустрічі, він надав молодшому брату
грошові кошти в сумі 4000 (чотири) тисячі
гривень, які він був винен за поховання
матері. Відповідачі повідомили
позивачу, що перед смертю матір просила
щоб все спадкове майно яке залишиться
після її смерті, вони поділили між
собою порівну. На питання позивача коли
вони із відповідачами будуть
звертатися до нотаріальної контори,
вони запевнили позивача в тому, що йому,
як і їм не треба звертатися до
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини. Також відповідачі
запевнили позивача, що коли будуть йти
до нотаріальної контори для отримання
свідоцтва на право на спадщину,
повідомлять його, і вони підуть всі
разом.

Позивач зазначив, що в грудні 2013 року до
нього, за його місцем реєстрації,
приїхали відповідачі по справі. Вони
почали йому погрожувати та наполягали
щоб він відмовився від спадщини, яка
залишилась після смерті їхньої матері.
На відказ позивача вони нанесли йому
тілесні пошкодження, внаслідок чого
позивач був вимушений звернутися за
медичною допомогою до 6-ї міської
лікарні м. Дніпропетровська.

Після того як позивача виписали з
лікарні, він за місцем роботи був
направлений до майдану, де знаходився
до квітня 2014 року, що підтверджується
копією перепустки штабу національної
самооборони, довідкою з 17 клінічної
лікарні м. Києва, а також статтею,
надрукованою в новинах Севастополя.

Після повернення позивача додому, він
знов звернувся до відповідачів з
проханням надати йому свідоцтво про
смерть матері, але вони йому відмовили.
Про вирішення питання: стосовно
спадщини мирним шляхом вони навіть не
захотіли і чути. Замість мирного
врегулювання питання вони знов почали
йому погрожувати, не впускають до
батьківської хати, не зважаючи на те, що
в цій хаті є і частка позивача, яка
залишилась йому у спадок після смерті
батька. Відповідачі неодноразово
зверталися з заявами до
Синельниківського МВ і
Індустріального РВ ДМУ ГУ МВС України в
Дніпропетровській області з метої
відправлення позивача до міст
позбавлення волі, таким чином
позбавити його спадщини.

На підставі вищевикладеного позивач
просить визнати причини пропуску
строку для прийняття спадщини
поважними та визначити для нього
додатковий строк тривалістю один
місяць для подання до другої
Синельниківської Державної
нотаріальної контори
Дніпропетровської області заяви про
прийняття спадщини за законом, що
відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 року після
смерті - ОСОБА_5.

Представник позивача ОСОБА_8 у судовому
засіданні підтримала позовні вимоги і
просила задовольнити їх у повному
обсязі на підставах , які викладені в
позові.

Відповідач ОСОБА_2, заперечував проти
задоволення позовних вимог, так як
вважає, що позивач з жовтня 2013 року по
квітень 2014 року був присутнім на
території області. Про смерть матері
позивача повідомили одразу, але він
приїхав наступного дня, вже після
поховання матері. Це бачили родичі та
сусіди. Потім брат неодноразово
приїжджав в село, оскільки працював
таксистом і підвозив сусідів. В жовтні
2013 року брат попав в аварію і сильно
розбив автомобіль, то відповідачі
надавали йому гроші на ремонт . Крім
того , в лютому 2014 року між позивачем та
молодшим братом ОСОБА_3 відбулася
бійка, з приводу чого молодший брат
звертався с заявою до органів міліції,
та перебував на лікуванні. Ця обставина
підтверджується і виписним епікризом,
який наданий позивачем, а саме про те,
що з 15 по 18 лютого 2014 року він перебував
на лікуванні в лікарні у зв'язку з
травмою голови. Тому відповідач ОСОБА_2
вважає, що строк на звернення с заявою
про прийняття спадщини був пропущений
без поважної причини і у позивача не
було перешкод для вчинення цієї дії.

Відповідач ОСОБА_3, заперечував проти
задоволення позовних вимог, так як
вважає, що строк на звернення с заявою
про прийняття спадщини був пропущений
позивачем без поважних причин.

На підставі вищевикладеного просили
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Представник третьої особи надав суду
заяву про розгляд справи без їх участі.

Суд, дослідивши матеріали справи та
оцінивши їх у сукупності, встановив
наступні факти та відповідні їм
правовідносини.

Копією свідоцтва про смерть серії
НОМЕР_1 від 21 травня 2014 року,
підтверджується, що ОСОБА_5 померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с. № 4).

Копією свідоцтва про народження серії
НОМЕР_2 від 06.06.1981 року встановлено, що
ОСОБА_5 є матір'ю ОСОБА_1 (а.с. № 5).

Постановою другої Синельниківської
державної нотаріальної контори від
03.06.2014 року було відмовлено ОСОБА_1 у
видачі свідоцтва про право на спадщину
за законом, у зв'язку з пропуском
встановленого законом строку для
прийняття спадщини.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців) та спадкування
здійснюється за заповітом або за
законом.

Частиною 1 статті 1220 ЦК України
передбачено відкриття спадщини
внаслідок смерті особи та часом
відкриття спадщини є день смерті особи.
Останнє місце проживання спадкодавця є
місцем відкриття спадщини, що
передбачено ч.1 ст.1221 ЦК України.

Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно
від часу прийняття спадщини вона
належить спадкоємцеві з часу відкриття
спадщини.

Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за
позовом спадкоємця, який пропустив
строк для прийняття спадщини з
поважної причини, суд може визначити
йому додатковий строк, достатній для
подання ним заяви про прийняття
спадщини.

Вирішуючи спір за позовом ОСОБА_1 про
визначення додаткового строку для
прийняття спадщини суд враховує
положення ст..10,11, 58,59 ЦПК України.

Відповідно до цих норм кожна сторона та
інша особа, яка бере участь у справі,
повинна довести суду ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.10 ЦПК України- сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 ст.11 ЦПК України
: суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Сторона у справі зобов'язана доказати
свої вимоги належними та допустими
доказами, згідно вимог ст.ст.58,59 ЦПК
України.

Суд вважає, що позивачем не надані
належні та допустимі докази, які
підтверджують поважність причини
пропуску строку для звернення с заявою
про прийняття спадщини.

Частина доказів, а саме посвідчення
учасника « Майдану» ( а.с.8) надано в
копії без надання оригіналу, на
документі відсутні дати, не визначений
статус цього документу; газетна
виписка від 10.03.2014 року ( а.с. 9)
підтверджує факт перебування позивача
в м. Севастополі 09.03.2014 року, але не
підтверджує поважність відсутності в
Дніпропетровській області з 10.10.2013 року
по 10.04.2014 року; копія довідки Київської
міської клінічної лікарні №17 ( а.с.10) на
думку суду не є належним доказом,
оскільки надана в копії і на ній
відсутні необхідні реквізити - печатка
лікаря, та № довідки; копія листа
Координаційної Ради Майдану ( а.с.22) не є
належним доказом поважності пропуску
строку.

Крім того, виписка КЗ «
Дніпропетровська шоста міська
клінічна лікарня Дніпропетровської
обласної ради» №0189514 із медичної карти
амбулаторного ( стаціонарного) хворого
ОСОБА_1 ( а.с23) підтверджує факт
перебування позивача на лікуванні в
місті Дніпропетровську 15.02.2014 року по
18.02.2014 року з травмою голови.

Зазначеними доказами встановлено, що
позивач перебував в межах
Дніпропетровської області і тимчасово
перебував за межами населеного пункту.
Наданими позивачем документами
підтверджується короткочасне
перебування в невизначену дату в м.
Києві та в Криму .

Також , поясненнями відповідачів
встановлено , що позивачу було відомо
про смерть матері до закінчення строку
для подачі заяви про прийняття
спадщини і ця обставина не спростована
позивачем.

Крім того, суд вважає, що позивач не
надав жодного належного та допустимого
доказу суду, які свідчили про поважні
причини пропуску строку.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позивач пропустив строк для
прийняття спадщини без поважних причин

Зважаючи на вищевикладене суд
відмовляє у задоволенні позовних вимог
в повному обсязі.

На підставі викладеного та ст. ст. 1216,
1217, ч.1 ст. 1220, ч.1 ст. 1221, ч.5 ст. 1268, ч.3 ст.1272
ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 60,
209,130,174, 212, 214, 215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, третя особа: Друга
Синельниківська державна нотаріальна
контора про визначення додаткового
строку для прийняття спадщини -
відмовити в повному обсязі.

На рішення суду протягом десяти днів
з дня його проголошення до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Синельниківський
міськрайонний суд може бути подана
апеляційна скарга. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя: Г. В. Бондаренко