Справа №485/58/14-ц 02.10.2014 02.10.2014 02.10.2014
Провадження №22-ц/784/2499/14
інстанції: Лисенко М.Є.
Суддя-доповідач
апеляційного суду: Коломієць В.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі

головуючого Данилової О.О.,

суддів Шолох З.Л., Коломієць В.В.,

при секретарі Орельській Н.М.,

за участю представника позивачки
ОСОБА_2, відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - на рішення
Снігурівського районного суду
Миколаївської області від 29 липня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування
матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2014 року ОСОБА_6 звернулась до
суду з позовною заявою до ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 про стягнення матеріальної
шкоди.

Вказувала, що вона є приватним
підприємцем, на підставі трудових
договорів відповідачі працювали у її
магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» в АДРЕСА_1, на
посаді продавців-консультантів. З
відповідачами були укладені договори
про повну індивідуальну матеріальну
відповідальність. Після проведення
інвентаризації товарно-матеріальних
цінностей, за схоронність яких несли
відповідальність відповідачі, 08 липня
2013 року та 08 вересня 2013 року виявлена їх
недостача на загальну суму 32 889 грн. 15
коп. Оскільки відповідачі добровільно
не відшкодовують заподіяну з їх вини
шкоду, позивачка просила стягнути з них
на її користь відшкодування
матеріальної шкоди в сумі 32 889 грн. 15
коп. та судові витрати.

11 липня 2014 року ОСОБА_6 подала заяву про
уточнення позовних вимог в якій
просила стягнути на її користь у
відшкодування матеріальної шкоди: з
ОСОБА_3 16 444 грн. 58 коп., а з в ОСОБА_4 - 12 791
грн. 56 коп. в зв'язку з частковим
погашенням відповідачем шкоди у
добровільному порядку в розмірі 3653грн..

Рішенням Снігурівського районного
суду Миколаївської області від 29 липня
2014 року позов задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 32 889
грн 15 коп. в рівних частках з кожного -
по 16 444грн. 58 коп. Стягнуто з ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 понесені нею
судові витрати в сумі 621 грн., із яких 321
грн. судового збору та 300 грн. за надання
правової допомоги, в рівних частках по
160 грн. 50 коп. та 150 грн., з кожного.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, просив скасувати
рішення та ухвалити нове, яким
відмовити позивачу у задоволенні
позовних вимог.

Перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що вона підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що відповідачі на
підставі трудових договорів, укладених
з позивачкою, яка є приватним
підприємцем, працювали у магазині
«ІНФОРМАЦІЯ_1» в АДРЕСА_1, на посаді
продавців-консультантів (а.с. 8, 9).
Відповідно до пунктів 1, 6, 8, 9, 14, 15, 18
посадової інструкції
продавця-консультаната, з якою
відповідачі були ознайомлені під
розпис, в їх трудові обов'язки входило
приймання товару за відповідними
документами, проведення розрахунків з
покупцями, підрахування товарних,
касових чеків, проведення перепису та
обліку залишків, приймання, облік,
видача та збереження грошових коштів з
обов'язковим дотриманнями правил, що
забезпечує їх зберігання, звірка
фактичної наявності грошових сум із
залишками, складання касової звітності
у передбаченому порядку.

Сторонами були укладені договори про
повну індивідуальну матеріальну
відповідальність за незабезпечення
зберігання майна та інших
товарно-матеріальних цінностей,
переданих їм для зберігання та продажу
(а.с.14-18).

08 липня 2013 року та 08 вересня 2013 року
були проведені інвентаризації
товарно-матеріальних цінностей по
зазначеному магазину, за схоронність
яких несли відповідальність
відповідачі, та виявлена їх недостача
на загальну суму 32 889грн.15коп. Вказані
інвентаризації проводились за участю
відповідачів. Факт недостачі та її
розмір відповідачі не заперечували,
акти інвентаризації підписані ними без
зауважень (а.с. 6, 7).

Частиною 1 ст.130 КЗпП України
встановлено, що працівники несуть
матеріальну відповідальність за шкоду,
заподіяну підприємству, установі,
організації внаслідок порушення
покладених на них трудових обов'язків.

Згідно п. 1 ст. 134 КЗпП України
працівники несуть матеріальну
відповідальність у повному розмірі
шкоди, заподіяної з їх вини
підприємству, установі, організації, у
випадку коли між працівником і
підприємством, установою, організацією
відповідно до статті 135-1 цього Кодексу
укладено письмовий договір про взяття
на себе працівником повної
матеріальної відповідальності за
незабезпечення цілості майна та інших
цінностей, переданих йому для
зберігання або для інших цілей;

Згідно розділу ІІ Переліку посад і
робіт, які заміщаються або виконуються
робітниками, з якими підприємством,
установою, організацією можуть
укладатися письмові договори про повну
матеріальну відповідальність за
незабезпечення збереження цінностей,
які були передані їм для збереження,
обробки, продажу (відпуску),
перевезення або застосування в процесі
виробництва, затвердженому
Держкомпраці СРСР і Секрітаріатом
ВЦРПС 28 грудня 1977р., який діє в Україні
до теперішнього часу, до таких робіт
належить роботи, пов'язані з продажем
(видачею) товарів (продукції), їх
підготовкою до продажу незалежно від
форм торгівлі та профілю підприємства
(організації).

З огляду на викладене, укладання
договорів про повну індивідуальну
матеріальну відповідальність з
продавцями-консультантами магазину
відповідає вимогам законодавства.

Згідно ч.5 ст. 135-3 УЗпП України розмір
підлягаючої покриттю шкоди, заподіяної
з вини кількох працівників,
визначається для кожного з них з
урахуванням ступеня вини, виду і межі
матеріальної відповідальності.

За такого, суд дійшов обґрунтованого
висновку про наявність передбачених
законом підстав для покладення на
відповідачів повної матеріальної
відповідальності за завдану позивачу
матеріальну шкоду, яка була заподіяна
ними при виконанні трудових обов'язків
і з їх вини, так як вони не забезпечили
цілісності майна та інших
товарно-матеріальних цінностей,
переданих їм для зберігання та продажу.

Враховуючи, що судом не встановлено, що
ступінь вини когось з відповідачів
була більшою, також є правильним
висновок суду про стягнення завданої
їх винними діями шкоди в рівних частках
з кожного.

Статтею 131 КЗпП України встановлений
обов'язок власника або уповноваженого
ним органу створити працівникам умови,
необхідні для нормальної роботи і
забезпечення повного збереження
дорученого їм майна. В свою чергу,
працівники зобов'язані бережливо
ставитися до майна підприємства,
установи, організації і вживати
заходів до запобігання шкоді.

Між тим у порушення викладених вимог
Закону та умов укладених сторонами
договорів про повну індивідуальну
матеріальну відповідальність сторони
неналежним чином ставились до
виконання своїх обов'язків по
збереженню майна.

Так, з пояснень допитаного судом першої
інстанції свідка ОСОБА_7 - чоловіка
позивачки - вбачається, що він також мав
ключі від магазину, влітку 2013 року
декілька днів проводив ремонтні роботи
у приміщенні магазину після закінчення
робочого часу та у відсутність
продавців, іноді у відсутність
продавців приймав товар. Зазначені
факти свідчать про неналежне
забезпечення з боку позивачки
нормальних умов зберігання
матеріальних цінностей.

В свою чергу, відповідачі, будучі
матеріально-відповідальними особами
ніяк не реагували щодо такої
організації збереження
товарно-матеріальних цінностей, не
звертаючись до позивача з цього
питання.

Відповідно до ч.1 ст. 137 КЗпП України суд
при визначенні розміру шкоди, що
підлягає покриттю, крім прямої дійсної
шкоди, враховує ступінь вини
працівника і ту конкретну обстановку,
за якої шкоду було заподіяно. Коли
шкода стала наслідком не лише винної
поведінки працівника, але й
відсутності умов, що забезпечують
збереження матеріальних цінностей,
розмір покриття повинен бути
відповідно зменшений.

Оскільки суд першої інстанції не
звернув належної уваги на зазначені
обставини та положення ст. 137 КЗпП
України, то відповідно до вимог ст. 309
ЦПК України колегія суддів вважає, що
рішення суду слід змінити, зменшивши
розмір покриття шкоди, та стягнути на
користь позивачки: з ОСОБА_3 - 10000грн., з
ОСОБА_4 - 6347грн. (з урахуванням
добровільно виплачених ним позивачу
3653грн.).

Посилання апеляційної скарги на
звільнення відповідачів від
матеріальної відповідальності у
зв'язку з неналежним забезпеченням
позивачкою умов збереження
матеріальних цінностей, є
безпідставними, оскільки ст. 137 КЗпП
України передбачає лише зменшення за
даних обставин розміру покриття шкоди.

Інші доводи апеляційної скарги також
не спростовують висновків суду щодо
спричинення позивачу з вини
відповідачів внаслідок порушення ними
своїх трудових обов'язків матеріальної
шкоди в розмірі 32 889 грн 15 коп., який
зроблений судом на підставі повно та
всебічно досліджених обставини справи,
давши належну юридичну оцінку наданим
доказам.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України рішення
в частині стягнення судових витрат
також слід змінити, виходячи з
пропорційності їх відшкодування до
розміру задоволених позовних вимог,
зменшивши їх загальний розмір до 400грн.,
тобто, по 200грн. з кожного відповідача.

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
і ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - задовольнити
частково.

Рішення Снігурівського районного суду
Миколаївської області від 29 липня 2014
року - змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6
відшкодування матеріальної шкоди в
розмірі 10000грн.00коп. (десять тисяч
гривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6
відшкодування матеріальної шкоди в
розмірі 6347грн.00коп. (шість тисяч триста
сорок сім гривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_6 відшкодування судових витрат в
розмірі по 200грн.00коп.(двісті гривень 00
копійок) з кожного.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і з цього
часу протягом двадцяти днів може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді