Справа №784/140/14 02.10.2014 02.10.2014 02.10.2014
Провадження №22-ц/784/2150/14
Головуючий у 1-й інстанції - Васильченко
Доповідач апеляційного суду -
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2014 року
м.Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Галущенка О.І.,

суддів: Самчишиної Н.В., Локтіонової
О.В.,

із секретарем судового засідання -
Горенко Ю.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_3,

представників відповідача - ОСОБА_4,
ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

представника позивача ОСОБА_2 -

ОСОБА_3

на рішення Новобузького районного суду
Миколаївської області від
19 червня 2014 року за позовом ОСОБА_2 до
приватно-орендного підприємства
"Золота Нива", третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору, - Новобузьке районне
управління юстиції Миколаївській
області, про визнання договорів оренди
землі недійсними, зобов'язання
повернути земельні ділянки та
стягнення орендної плати,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 пред'явила
зазначений позов, який в подальшому
уточнювала та обґрунтовувала
наступним.

23 грудня 2003 року між ОСОБА_6 та
відповідачем було досягнуто
домовленості про укладання договору
оренди належних їй земельних ділянок
площею 7,04 га, розташованих в межах
Новобузької міської ради
Миколаївської області, строком на 16
років. Зазначені домовленості такими і
залишилися, оскільки ОСОБА_6 ніякого
договору підписано не було, і земельної
ділянки за актом прийому-передачі не
передавалося. Між тим, відповідач
самовільно захопив зазначені ділянки
та використовував їх, починаючи з 2004
року, не дотримуючись сівообігу і
погіршуючи екологічний стан і
родючість ділянок, не сплачуючи за них
орендну плату у повному обсязі.

Того ж дня, такої ж домовленості було
досягнуто між ОСОБА_7 та відповідачем з
приводу належних йому земельних
ділянок площею 6,92 га, які ним не
підписувалися. Зазначені земельні
ділянки також незаконно
використовувалися відповідачем з
порушенням екологічних норм без
належної оплати орендної плати.

Посилаючись на те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7
померли, а вона є їх спадкоємицею,
позивачка просила визнати
вищезазначені договори оренди
земельних ділянок недійсними,
повернути їй земельні ділянки,
стягнути на її користь орендну плату,
яка була їй не доплачена, починаючи з 2004
року та моральну шкоду у сумі 2800 грн.

Рішенням Новобузького районного суду
Миколаївської області від 19
червня 2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням,
позивачка через свого представника
подала апеляційну скаргу, зі змісту
якої вбачається, що вона просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове про задоволення її позовних вимог
про розірвання договорів оренди землі,
повернення їй земельних ділянок та
стягнення орендної плати, посилаючись
на неправильне застосування судом норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 про визнання недійсними
договорів оренди та повернення
земельних ділянок, суд першої
інстанції виходив із того, що вони є
безпідставними.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, з огляду на таке.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ст.626 ЦК України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Стаття 627 даного Кодексу регламентує,
що сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства (ст.628 ЦК
України).

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Статті 13, 14, 19 Закону України «Про
оренду землі» визначають, що договір
оренди землі - це договір, за яким
орендодавець зобов'язаний за плату
передати орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у
письмовій формі і за бажанням однієї із
сторін може бути посвідчений
нотаріально.

Строк дії договору оренди землі
визначається за згодою сторін, але не
може перевищувати 50 років.

Відповідно до ст.15 даного Закону
відсутність у договорі оренди землі
однієї з істотних умов, а також
порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього
Закону є підставою для відмови в
державній реєстрації договору оренди,
а також для визнання договору
недійсним відповідно до закону.

Положеннями ст.215 ЦК України
передбачено, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частиною першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема,
коли: 1) зміст правочину суперечить ЦК
України, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин,
не має необхідного обсягу цивільної
дієздатності; 3)
волевиявлення учасника правочину не є
вільним і не відповідає його
внутрішній волі; 4) правочин не
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

З матеріалів справи вбачається, що 23
грудня 2003 року між ОСОБА_8 та ПОСП
"Золота Нива" було укладено договір
оренди належної їй на підставі
державного акту про право власності на
землю серії МК №050582, земельної ділянки
площею 6,19 га, яка розташована в межах
Новобузької міської ради
Миколаївської області, строком на 16
років з орендною платою у розмірі, що
визначається за домовленістю між
сторонами, але не менше від розміру,
встановленого чинним законодавством.

Зазначений договір розпочав свою дію з
01 січня 2004 року та був зареєстрований 08
січня 2004 року Новобузьким районним
відділом земельних ресурсів в
Миколаївської області за №614 (а.с.17-18).

В подальшому сторонами було внесено
зміни до договору, якими збільшено
площу орендованої земельної ділянки на
0,85 га (а.с.22).

23 грудня 2003 року ПОСП "Золота Нива"
уклала аналогічний договір оренди
землі з ОСОБА_7, до якого були внесені
зміни щодо збільшення розміру
орендованої землі на 0,73 га (а.с.19-21).

Зазначені земельні ділянки на підставі
актів приймання-передачі були передані
орендарю.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8 померла (а.с.5),
а ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_7 (а.с.6).

Після їх смерті позивачка ОСОБА_2
успадкувала земельні ділянки ОСОБА_7 у
повному обсязі, а земельні ділянки
ОСОБА_8 у розмірі 81%. Іншу частку
успадкувала її сестра ОСОБА_9

У листопаді 2010 року та червні 2011 року
позивачка отримала державні акти на
право власності на земельні ділянки
(а.с.8-12).

Судовими рішеннями Новобузького
районного суду Миколаївської області
від 24 жовтня 2012 року та 21 грудня того ж
року, які були залишені без змін
ухвалами апеляційного суду
Миколаївської області від 12 грудня 2012
року та 13 травня 2013 року було
встановлено, що договори оренди землі
відповідають всім вимогам земельного
законодавства.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

При розгляді даної справи в суді
позивачка наголошувала про
відсутність волевиявлення ОСОБА_8 та
ОСОБА_7 на укладання договорів оренди
землі, оскільки вони їх не підписували.

Між тим, зазначене нею належними
доказами не довела, не скориставшись
правом на проведення почеркознавчої
експертизи, хоча суд їй про зазначене
роз'яснював.

Оцінивши зазначене у сукупності, суд
першої інстанції, на думку колегії
суддів, прийшов до правильного
висновку про відсутність підстав для
визнання спірних договорів оренди
недійсними.

За такого, рішення районного суду в
частині відмови позивачці у
задоволенні позовних вимог про
визнання недійсними договорів оренди
землі та повернення земельних ділянок
є законним та обґрунтованим.

Що ж стосується висновку суду про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення
орендної плати, то на думку колегії
суддів він не відповідає обставинам
справи та зібраним доказам.

Згідно з ст.24 Закону України «Про
оренду землі» орендодавець має право
вимагати від орендаря своєчасного
внесення орендної плати.

Укладені договори оренди землі
передбачають, що орендна плата
сплачується позивачці у сумі не менше
від розміру, встановленого чинним
законодавством.

Цей розмір визначений Указом
Президента України №92/2002 від 02
лютого 2002 року «Про додаткові заходи
щодо соціального захисту селян -
власників земельних ділянок та
земельних часток (паїв)». До 01 вересня
2008 року він становив не менше 1,5%
визначеної відповідно до
законодавства вартості земельної
ділянки, а після зазначеної дати - 3%.

Оскільки позивачка успадкувала
земельні ділянки після
ОСОБА_8 у 2009 році, а після ОСОБА_7 у 2010
році, то вона може ставити питання про
стягнення орендної плати, починаючи
саме з цих років.

З досліджених судом доказів
вбачається, що у 2009 році відповідач
повинен був сплатити за договором
оренди, укладеним з ОСОБА_8 1488,42 грн.
(58369,22 грн. - грошова оцінка землі; 1751,08
грн. - 3% від цієї оцінки; 262,66 грн. -
податок). Сплачено було 1291 грн., а отже
борг становить 197,42 грн. Оскільки
позивачці належить 81% земельних
ділянок, успадкованих після ОСОБА_8, то
відповідач винен позивачці ще
159,91 грн.

У 2010 році відповідачем було
переплачено 3,91 грн., оскільки він
повинен був сплатити 1576,09 грн. (61807,26 грн.
- грошова оцінка землі; 1854,22 грн. - 3% від
цієї оцінки; 278,13 грн. - податок).
Сплачено було 1580 грн. орендної
плати.

У 2011 році орендна плата становила такий
же розмір, як і у 2010 році, оскільки
грошова оцінка землі не змінювалася.
Відповідачем було сплачено 558 грн.
орендної плати, які були спрямовані на
погашення 6000 грн. боргу, взятого за
життя ОСОБА_8 у відповідача. Отже борг
за договором становив 1018,09 грн. Частка
позивачки складала 824,58 грн. (81%). Їй було
сплачено 678,32 грн. Отже борг становить
146,26 грн.

У 2012 та 2013 роках орендна плата також
була однаковою. Вона складала 2725,22 грн.
(106871,17 грн. - грошова оцінка землі; 3206,14
грн. - 3% від цієї оцінки; 480,92 грн. -
податок). За 2012 рік відповідач сплатив
2725,34 грн. орендної плати, а за 2013 рік -
2725,35 грн. Частка позивачки у орендній
платі становить 2207,43 грн. У 2012 році
позивачці було сплачено 1816 грн.
орендної плати, а у 2013 році - 1816,90 грн.
Отже, з урахуванням належної їй частки
землі їй не доплачено за 2012 рік - 391,43
грн., а за 2013 рік - 390,53 грн.

За вказаний період за договором оренди
було здійснено переплату у сумі 4,16 грн.
Частка переплати позивачці становить
3,37 грн.

Загалом ОСОБА_2 не було доплачено за
договорами, укладеними відповідачем з
ОСОБА_8 1084,76 грн. (1088,13 грн. - 3,37 грн.
(переплата)).

Що ж стосується оренди землі за
успадкованими ділянками
ОСОБА_7, то тут сума недоплати складає
41,56 грн.

У 2010-2011 роках відповідач повинен був
сплатити позивачці 1576,66 грн. орендної
плати (61830,07 грн. - грошова оцінка землі;
1854,90 грн. - 3% від цієї оцінки; 278,24
грн. - податок). У 2010 році позивачці було
сплачено 1536,47 грн., а у 2011 році - 1576,21 грн.
Отже, недоплата за 2010 рік становить 40,19
грн., а за 2011 рік - 0,45 грн.

У 2012-2013 роках орендна плата за
договорами, укладеними ОСОБА_7,
становила 2725,80 грн. (106893,98 грн. - грошова
оцінка землі; 3206,82 грн. - 3% від цієї
оцінки; 481,02 грн. - податок). Сплачено
позивачці було кожного року по 2725,34 грн.
Отже, недоплата за кожен рік становить
по 0,46 грн.

Таким чином борг відповідача перед
позивачкою за договорами оренди, які
розглядалися, станом на день ухвалення
рішення судом першої інстанції
становить 1126,32 грн.

З урахуванням викладеного оскаржуване
рішення підлягає скасуванню в частині
відмови ОСОБА_2 у задоволенні її
позовної вимоги про стягнення
заборгованості по орендній платі з
ухваленням в цій частині нового
рішення про часткове задоволення
позовних вимог.

Посилання відповідача на те, що
заборгованості по орендній платі не
існує, що підтверджено рішенням
Новобузького районного суду
Миколаївської області від 01 лютого 2012
року, колегія суддів вважає
безпідставним. Зазначене рішення якраз
говорить про зворотнє. До того ж, про
зазначене свідчать і дії відповідача
під час розгляду справи в суді
апеляційної інстанції, які були
спрямовані на часткове погашення боргу
з орендної плати.

Зазначена оплата може бути врахована
під час виконання даного рішення,
оскільки апеляційна інстанція
переглядає законність та
обґрунтованість рішення районного
суду на дату його ухвалення.

Вимоги апелянта, викладені ним у
апеляційній скарзі, про необхідність
розірвання договорів оренди землі,
колегією суддів не розглядалися,
оскільки зазначене не було предметом
розгляду суду першої інстанції.

Оскільки рішення районного суду було
частково скасоване, то відповідно до ч.5
ст.88 ЦПК України з відповідача на
користь позивачки підлягає стягненню
351 грн.20 коп. судового збору за розгляд
справи у судах першої та апеляційної
інстанцій.

Керуючись ст.ст.303, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Новобузького районного суду
Миколаївської області від 19
червня 2014 року в частині відмови ОСОБА_2
у задоволенні її позовних вимог до
приватно-орендного
сільськогосподарського підприємства
«Золота Нива» про стягнення
заборгованості по орендній платі
скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення.

Стягнути з приватно-орендного
сільськогосподарського підприємства
«Золота Нива» на користь ОСОБА_2
заборгованість по орендній платі у
сумі 1126 грн.32 коп. та судовий збір у сумі
351 грн.20 коп.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і з цього часу
може бути оскаржене у касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді