Справа № 127/2-1144/10
Провадження № 4-с/127/209/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької
області в складі:

головуючого судді Борисюк І.Е.,

за участю: секретаря Пєскова Є.Д.,

заявника ОСОБА_1,

державного виконавця Плахотнюк Н.Ю.,

представника заінтересованої особи
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці скаргу ОСОБА_1 на
дії старшого державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Вінницькій області ОСОБА_3 за участю
заінтересованої особи – Головного
управління державної служби України з
надзвичайних ситуацій у Вінницькій
області, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду
Вінницької області звернувся ОСОБА_1 із
скаргою на дії старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Вінницькій
області ОСОБА_3.

Скарга мотивована тим, що 28.06.2014 року
заявник отримав копію постанови від
20.06.2014 року про закінчення виконавчого
провадження № 21501398, яке було відкрито
на підставі виконавчого листа, який
видано на виконання рішення
Ленінського районного суду м. Вінниці
від 11.06.2010 року, яким зобов’язано
Головне управління Міністерства
України з питань надзвичайних ситуацій
та у справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи у
Вінницькій області надати заявнику
жиле приміщення з врахуванням складу
його сім'ї згідно норм чинного
законодавства. Постанова мотивована
тим, що державний виконавець вважає, що
ним вжито усіх заходів щодо
примусового виконання рішення, проте
посадові особи управління ДСУ України
з надзвичайних ситуацій у Вінницькій
області рішення суду не виконують.
Заявник вважає дану постанову
неправомірною, оскільки вона порушує
його права щодо надання йому житла.

Вище викладене й стало підставою для
звернення до суду заявника із скаргою
на дії старшого державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Вінницькій області ОСОБА_3 з вимогами
про визнання постанови про закінчення
виконавчого провадження № 21501398 від
20.06.2014 року неправомірною та її
скасування.

Ухвалою суду від 08.10.2014 року до участі у
справі в якості заінтересованої особи
залучено Головне управління
Міністерства України з питань
надзвичайних ситуацій та у справах
захисту населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи у
Вінницькій області.

Ухвалою суду від 24.10.2014 року до участі у
справі залучено правонаступника
Головного управління Міністерства
України з питань надзвичайних ситуацій
та у справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи у
Вінницькій області – Головне
управління державної служби України з
надзвичайних ситуацій у Вінницькій
області.

В судовому засіданні заявник підтримав
вимоги, аргументуючи їх мотивами,
викладеними в скарзі, та просив їх
задовольнити.

Державний виконавець Плахотнюк Н.Ю.
просила відмовити в задоволенні вимог
заявника.

Представник заінтересованої особи
ОСОБА_2 заперечував щодо задоволення
скарги.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду із скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Згідно ч. 3 ст. 6 Закону України «Про
виконавче провадження», рішення, дії
або бездіяльність державного
виконавця можуть бути оскаржені в
порядку, встановленому цим Законом.

Гарантією прав фізичних і юридичних
осіб у виконавчому провадженні є
можливість оскарження дій або
бездіяльності державних виконавців.

Заслухавши пояснення сторін по справі,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

В судовому засіданні було
оглянуто і досліджено матеріали
виконавчого провадження № 21501398.

Як вбачається з матеріалів вище
зазначеного виконавчого провадження,
13.09.2010 року Ленінським районним судом м.
Вінниці видано виконавчий лист № 2-1144/10
про зобов’язання Головного управління
Міністерства України з питань
надзвичайних ситуацій та у справах
захисту населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи в
Вінницькій області надати ОСОБА_1 жиле
приміщення з врахуванням складу його
сім’ї згідно норм чинного
законодавства.

23.09.2010 року старшим державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Вінницькій
області ОСОБА_3 винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження
щодо примусового виконання
виконавчого листа № 2-1144/10, виданого
13.09.2010 року Ленінським районним судом м.
Вінниці.

20.06.2014 року старшим державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Вінницькій
області ОСОБА_3Ю було винесено
постанову про закінчення виконавчого
провадження № 21501398 на підставі п. 11 ч. 1
ст. 49, ст. 50 Закону України «Про
виконавче провадження», оскільки
державним виконавцем вжито всіх
заходів щодо примусового виконання
рішення Ленінського районного суду м.
Вінниці № 2-1144/10 відповідно до Закону
України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст.ст. 1, 5 Закону України
«Про виконавче провадження» виконавче
провадження – це сукупність дій
органів і посадових осіб, зазначених у
цьому Законі, спрямованих на примусове
виконання рішень судів.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про
виконавче провадження» та ст. 7 Закону
України «Про державну виконавчу
службу» державний виконавець
зобов'язаний використовувати надані
йому права відповідно до закону і не
допускати у своїй діяльності
порушення прав та законних інтересів
фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 75 Закону України
«Про виконавче провадження» у разі,
якщо виконати рішення без участі
боржника неможливо, державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону та
вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до
суду чи іншого органу (посадової особи),
що його видав.

Судом встановлено, що старшим
державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Вінницькій області ОСОБА_3 було
дотримано вищевказаних положень
Закону України «Про виконавче
провадження», однак, задовольняючи
скаргу, суд бере до уваги наступне.

Згідно з положеннями ч. 5 ст. 124
Конституції України судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Судом встановлено, що станом на день
розгляду скарги ОСОБА_1 квартиру не
отримав, тобто судове рішення не
виконано.

Також, суд виходить із того, що людина,
її права та свободи визнаються
найвищими цінностями та визначають
зміст і спрямованість діяльності
держави. Суд застосовує принцип
верховенства права з урахуванням
судової практики Європейського Суду з
прав людини. Застосування судами при
розгляді справ Конвенції прав людини
та основоположних свобод та практики
Європейського Суду як джерела права
передбачене ст. 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини».

Виконання судових рішень – це заключна
стадія цивільного процесу, а саме
заключний етап у процесі реалізації
захисту цивільних прав, у цьому разі
порушених прав ОСОБА_1, а згідно з
прецедентною практикою Європейського
суду з прав людини для визначення
розумного строку розгляду справи
включається період з надходження до
суду позовної заяви й закінчується
виконанням рішення суду. Отже,
завданням ДВС є своєчасне, повне і
неупереджене примусове виконання
рішень, передбачених законом, тому
перевірка вчинених таких дій державним
виконавцем є фактично перевіркою
дотримання положення ст. 6 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод щодо
справедливого судового розгляду й
належного виконання рішення суду.

На вище викладене, також, звернув увагу
Вищий спеціалізований суд України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в Постанові Пленуму від 21.12.2012
року № 16 «Про узагальнення судової
практики розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судового
рішення у цивільній справі»
(узагальнення судової практики).

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод 1950
року, згоду на обов'язковість якої
надано Верховною Радою України, кожен
має право на справедливий судовий
розгляд і належне виконання рішення
суду.

Рішенням Європейського суду з прав
людини від 25 липня 2013 року у справі
«Хворостяний та інші проти України» (CASE
OF KHVOROSTYANOY AND OTHERS v. UKRAINE) (у тому числі,
ОСОБА_1 - заява № 58976/12) щодо тривалого
невиконання рішень вітчизняних судів,
відповідно до яких заявники мали право
на різні суми відшкодування або на
вчинення певних дій на їхню користь і
за якими заявники не домоглися
своєчасного виконання, зазначено, що
вказані рішення підлягали виконанню,
але не виконувалися державними
органами протягом тривалого періоду
часу, за що вони залишалися
відповідальними.

Згідно ст. 2 Закону України «Про
виконавче провадження» примусове
виконання рішень покладається на
державну виконавчу службу, яка
входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що закінчення виконавчого провадження
є передчасним, оскільки належне
виконання судового рішення не
відбулося.

Крім того, враховуючи те, що боржником є
юридична особа публічного права, яка не
ліквідована, висновок державного
виконавця про неможливість виконати
рішення без участі боржника є
помилковим.

Суд бере до уваги, що ухвалою
Вінницького міського суду Вінницької
області від 21 лютого 2013 року, яка була
залишена без змін ухвалою апеляційного
суду Вінницької області від 25
березня 2013 року, було визнано дії
старшого державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Вінницькій області ОСОБА_3 щодо
закінчення виконавчого провадження
неправомірними; скасовано постанову
про закінчення виконавчого
провадження ВП № 21501398 від 11.04.2013 року
про примусове виконання виконавчого
листа №2-1144/10, виданого Ленінським
районним судом м. Вінниці 13.09.2010 року.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов’язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про
державну виконавчу службу» працівник
органу державної виконавчої служби
зобов'язаний сумлінно виконувати
службові обов'язки, не допускати в
своїй діяльності порушення прав
громадян та юридичних осіб,
гарантованих Конституцією України та
законами України.

Крім того, виконання судових рішень –
це заключна стадія цивільного процесу,
а саме заключний етап у процесі
реалізації захисту цивільних прав, у
цьому разі порушених прав ОСОБА_1, а
згідно з прецедентною практикою
Європейського суду з прав людини для
визначення розумного строку розгляду
справи включається період з
надходження до суду позовної заяви й
закінчується виконанням рішення суду.
Отже, завданням ДВС є своєчасне, повне і
неупереджене примусове виконання
рішень, передбачених законом, тому
перевірка вчинених таких дій державним
виконавцем є фактично перевіркою
дотримання положення ст. 6 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод щодо
справедливого судового розгляду й
належного виконання рішення суду.

З урахуванням наведеного суд вважає, що
державний виконавець не здійснив усіх
необхідних заходів щодо примусового
виконання рішення суду та передчасно і
без достатніх підстав закінчив
виконавче провадження та повернув
виконавчий документ. Цими діями
порушено право стягувача, оскільки з
огляду на положення ст. 50 Закону
України «Про виконавче провадження»
завершене відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 49
цього Закону, з підстав, визначених ч. 3
ст. 75 цього Закону виконавче
провадження не може бути розпочате
знову.

З огляду на вищенаведене, закінчення
виконавчого провадження є фактично
відмовою у виконанні судового рішення.

Суд оцінює докази наявні в справі,
відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно і
всебічно з’ясовує обставини, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні,
відповідно до ч. 3 ст. 213 ЦПК України.

Враховуючи вище викладене суд прийшов
до переконання, що скарга ОСОБА_1 на дії
старшого державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Вінницькій області ОСОБА_3 є
обґрунтованою.

Згідно ч. 2 ст. 387 ЦПК України у разі
встановлення обґрунтованості скарги
суд визнає оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює його порушені
права чи свободи.

Тому, суд визнає дії старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Вінницькій області ОСОБА_3
неправомірними та скасовує постанову
ВП № 21501398 від 20.06.2014 року «Про
закінчення виконавчого провадження»,
винесену старшим державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Вінницькій області ОСОБА_3, як
незаконну.

Однак, суд приймає до уваги позицію
Верховного Суду України, висвітлену в
п. 7 Постанови Пленуму «Про практику
розгляду судами скарг на рішення, дії
або бездіяльність органів і посадових
осіб державної виконавчої служби та
звернень учасників виконавчого
провадження» № 14 від 26.12.2003 року,
відповідно до якої у разі визнання
неправомірним рішення, дій або
бездіяльності державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби суд зобов’язує їх
усунути допущені порушення або іншим
шляхом поновлює порушені права чи
свободи заявника. При цьому суд не
вправі зобов’язувати зазначених осіб
до вчинення тих дій, які згідно із
Законом України можуть здійснюватися
тільки державним виконавцем або
відповідною посадовою особою
державної виконавчої служби.

Тому, суд вважає за необхідне поновити
порушені права заявника, шляхом
зобов’язання саме відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Вінницькій
області, враховуючи обставини справи і
те, що у розумінні ст. 4 Закону України
«Про державну виконавчу службу»
державний виконавець не є окремим
суб'єктом, а є представником влади, який
здійснює свої повноваження від імені
держави в системі органів державної
влади – ДВС, усунути порушення шляхом
вчинення дій, спрямованих на виконання
судового рішення, визначених Законом
України «Про виконавче провадження».

Суд звертає увагу на те, що згідно ч. 1
ст. 51 Закону України «Про виконавче
провадження» у разі якщо постанова
державного виконавця про закінчення
виконавчого провадження визнана судом
незаконною, виконавче провадження
підлягає відновленню протягом трьох
робочих днів з дня надходження рішення
суду.

Про виконання даної ухвали суду відділ
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Вінницькій області має повідомити
Вінницький міський суд Вінницької
області та заявника – ОСОБА_1 не
пізніше ніж у місячний строк з дня
одержання ухвали суду, відповідно до ч.
1 ст. 389 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись
Конституцією України, Конвенцією про
захист прав людини і основоположних
свобод, ст.ст. 1, 5, ч. 1 та ч. 3 ст. 6, ч. 1 та ч.
3 ст. 11, ст. 36, п. 1 ч. 1 ст. 49, ст. 50, ч. 1 - ч. 3
ст. 75 Закону України «Про виконавче
провадження», ст.ст. 4, 7 Закону України
«Про державну виконавчу службу», ст. ст.
1, 17 Закону України «Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини»,
Рішенням Європейського суду з прав
людини від 25 липня 2013 року у справі
«Хворостяний та інші проти України» (CASE
OF KHVOROSTYANOY AND OTHERS v. UKRAINE), ст.ст. 11, 14, 58-60, 209,
210, 212, 213, 383-389 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити.

Визнати дії старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Вінницькій
області ОСОБА_3 щодо винесення
постанови про закінчення виконавчого
провадження № 21501398 від 20.06.2014 року -
неправомірними.

Скасувати постанову ВП № 21501398 від
20.06.2014 року «Про закінчення виконавчого
провадження», винесену старшим
державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Вінницькій області ОСОБА_3, як
незаконну.

Зобов’язати відділ примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Вінницькій
області усунути порушення шляхом
вчинення дій, визначених Законом
України «Про виконавче провадження».

Про виконання даної ухвали відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Вінницькій області повідомити
Вінницький міський суд Вінницької
області та заявника не пізніше ніж у
місячний строк з дня одержання ухвали
суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п’яти днів з дня її проголошення.

Суддя: