Справа № 142/612/14-ц Провадження №
22-ц/772/1860/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Боднар В. В.Категорія: 20
Доповідач: Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Вінни-цької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Сала Т.Б., Зайцева А.Ю.,

при секретарі Торбасюк О.І.,

за участю апелянтки, відповідачки
ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому засіданні в м.
Вінниці, в залі судових засідань
апеля-ційного суду Вінницької області
цивільну справу за позовом

ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про

стягнення шкоди, завданої
невиконанням договору позики,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Піщанського районного суду
Вінницької області від 08 травня 2014
року,

В С Т А Н
О В И Л А:

15 квітня 2014 року ОСОБА_4 звернулася у
Піщанський районний суд Вінницької
області з позовом до ОСОБА_2 про
стягнення шкоди, завданої невиконанням
договору позики ( а. с. 2-3 ), зазначаючи,
що 22 лютого 2011 року сторони у справі за
взаємною згодою розірвали усно
укладений договір купівлі-продажу
належного ОСОБА_2 житлового будинку
АДРЕСА_1. Відповідачка зобов'язалася
повернути ОСОБА_4 завдаток за будинок в
сумі, еквівалентній 5 тисячам доларів
США. Оскіль-ки у ОСОБА_2 не було коштів
для повернення завдатку, сторони
уклали усний договір позики, за яким
відповідачка зобов'язалася повертати
гроші в сумі по 200 доларів США щомісячно
до повного погашення боргу, про що
склала розписку. У лютому 2011 року
ОСОБА_2 повернула позивачці 3 тисячі
доларів США, решта коштів не повернуті.
Станом на 10 квітня 2014 року сума боргу у
гривневому еквіваленті складає 23760,00
гривень, 594,00 гривні - 3% річ-них за
прострочення виконання грошового
зобов'язання. З вимогою про стягнення
цих коштів ОСОБА_4 подала в суд позовну
заяву.

Рішенням Піщанського районного суду
Вінницької області від 08 травня 2014 року
позов задоволений частково, стягнуто
із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 23760,00
гривень неповернутої позики, 243,60
гривні сплаченого судо-вого збору, в
решті вимог відмовлено за
безпідставністю ( а. с. 37-39 ).

Не погоджуючись з рішенням суду
першої інстанції, ОСОБА_2 оскаржує його
в апеляційному порядку, просить дане
рішення скасувати, ухвалити нове
рішення про відмову у позові. Апелянтка
вважає оскаржуване рішення
незакон-ним, ухвалення з порушенням
норм процесуального права, за невірних
висновків суду, із застосуванням норм
матеріального права, які не підлягали
до застосування ( а. с. 44-46 ).

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення по скарзі апелянтки та її
представника адвоката ОСОБА_3,
дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши в сукупності наявні в
ній докази, перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного
судового рішення в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
прийшла до висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обгрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвале-не на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не
відповідає цим вимогам, суд, дійсно, не
визначився у правовідносинах, що мають
місце, застосував норми матеріального
права, які не підлягали до
застосування.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив з того, що між
сторонами у справі за взаємною
домовленістю відповідно з нормами
статті 1053 ЦК України відбулася новація
боргу, який виник з договору
купівлі-продажу житлового будинку.
Заміна боргу позиковим зобов'язанням,
за висновком суду, доводиться
розписками як відповідачки, так і
позивачки, що при-єднані до матеріалів
справи. Оскільки у відповідності зі
статтею 525 ЦК України одностороння
відмова від зобов'язання не
допускається, суд стягнув з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_4 витребовувану суму
неповернутої позики.

Мотиви апеляційної скарги ОСОБА_2 в
частині посилання на незакон-ність
оскаржуваного рішення, ухвалення його
за невірних висновків суду, із
засто-суванням норм матеріального
права, які не підлягали до застосування
є обгрун-тованими, такими, що
заслуговують на увагу, є підставою для
скасування рішення суду першої
інстанції у повному обсязі та
ухвалення нового рішення про часткове
задоволення позову на виконання інших
норм матеріального права.

Дійсно, з матеріалів справи
вбачається та не заперечується обома
сторонами у справі те, що ОСОБА_4 мала
реальний намір купити у ОСОБА_2
належ-ний останній житловий будинок
АДРЕСА_1, про це сторони досягли усної
домовленості. ОСОБА_4 пере-дала
власниці будинку завдаток в сумі 5
тисяч доларів США. Жодних попередніх
угод у письмовому вигляді з
відповідним посвідченням щодо
оформлення в по-дальшому договору
купівлі-продажу нерухомості сторони в
установленому поряд-ку не укладали.
ОСОБА_4 відмовилася від купівлі будинку
через відсутність решти коштів, що
також обома сторонами не оспорюється.
ОСОБА_2 погодилася на пропозицію
позивачки повертати отриманий
завдаток частинами аж до повного
розрахунку.

Фактичні обставини у справі свідчать
про те, що між сторонами у справі
склалися правовідносини саме з угоди
купівлі-продажу нерухомості.

Жодних належних і допустимих доказів
щодо новації боргу у позикове
зо-бов'язання позивачка суду не
представила через їх відсутність. Це
доводиться наявними у справі
розписками, де немає ніяких
домовленостей щодо новації боргу.

Частиною другою статті 1053 ЦК України
встановлено, що заміна боргу пози-ковим
зобов'язанням провадиться з
додержанням вимог про новацію і
здійснюєть-ся у формі, встановленій для
договору позики ( стаття 1047 цього
Кодексу ). Ці вимоги Закону сторонами у
справі не дотримані, у представлених
суду розписках не йдеться про новацію
боргу у позикове зобов'язання, ОСОБА_2
не вияв-ляла своєї волі на укладення
договору позики, а лише погоджувалася
на повер-нення завдатку частинами аж до
повного розрахунку з ОСОБА_4

За таких фактичних обставин суду
першої інстанції належало визначитись,
які саме правовідносини склалися між
сторонами у справі, чи можливо визнати
передані покупцем продавцю кошти
завдатком, а чи насправді мав місце
аванс. Саме вирішення цього правового
питання тягне як наслідок правильне і
законне вирішення порушеного судового
спору.

Згідно ст. 570 ЦК України завдатком є
грошова сума або рухоме майно, що
видається кредиторові боржником у
рахунок належних з нього за договором
платежів, на підтвердження
зобов'язання і на забезпечення його
виконання.

Якщо не буде встановлено, що сума
сплачена в рахунок належних з боржника
платежів, є завдатком, вона вважається
авансом.

Таким чином, внесення завдатку як
способу виконання зобов'язання може
ма-ти місце лише у випадку наявності
зобов'язання, яке б мало випливати з
договору, укладеного сторонами. У
випадку правовідносин між сторонами у
даній справі ніякий договір в
установленому порядку на момент
передачі 5 тисяч доларів США не
укладався.

Оскільки в наступному договір
купівлі-продажу будинку в
установленому законом порядку між
сторонами не укладено, передана ОСОБА_4
відповідачці сума є авансом, який
підлягає поверненню позивачці у цьому
ж розмірі.

Згідно з ч. 1 п. 4 ст. 611 ЦК України у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема,
відшкодування збитків.

Слід підкреслити, що правовідносини
сторін у справі не регулюються нормами
цивільного законодавства стосовно
відповідальності за порушення
грошового зо-бов'язання, тому вимога
ОСОБА_4 в частині стягнення 3% від
простроченої суми як безпідставна
задоволенню не підлягає.

В судовому засіданні апеляційного
суду апелянтка ОСОБА_2 послалася на те,
що розписку, складену від її імені та
додану до матеріалів справи, вона не
писала.

Колегія суддів апеляційного суду
прийшла до висновку, що така позиція
відпо-відачки в суді апеляційної
інстанції не заслуговує на увагу з
огляду на те, що під час вирішення спору
судом першої інстанції ОСОБА_2
написання розписки від 28.08.2012 року не
заперечувала, в апеляційній скарзі на
такий факт не посила-лася, про
призначення почеркозначої експертизи
не клопотала, а крім того, дана
обставина не впливає на виниклі та
існуючі правовідносини, оскільки
фактичні обставини стосунків з ОСОБА_4
відповідачка системно, послідовно
підтвер-джує, розбіжностей у
викладенні об'єк-тивних обставин
справи у показаннях сторін немає.

Мотиви апеляційної скарги зводяться
до ствердження того, що ОСОБА_4 з ОСОБА_2
домовилися про купівлю-продаж
житлового будинку, у зв'язку з чим
передані першою кошти є саме завдатком,
який в силу норм статей 570, 571 ЦК України
повинен залишитись у ОСОБА_2 як
кредитора.

Колегія суддів апеляційного суду
оцінює доводи апеляційної скарги в
частині обгрунтування безпідставності
часткового задоволення позову ОСОБА_4
критично у повному обсязі, як такі, що
суперечать нормам матеріального права
стосовно загальних положень про
купівлю-продаж як окремий вид
зобов'язань.

Частина третя ст. 10, частини 1, 2 ст. 11
ЦПК України визначають, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд роз-глядає цивільні справи в межах
заявлених вимог і на підставі доказів
сторін, інших осіб, які беруть участь у
справі. Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Згідно норм статті 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення у справі є неповне з'ясування
судом обставин справи, недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, пору-шення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

З врахуванням наведеного, того, що
судом першої інстанції при вирішенні
цьо-го спору невірно застосовано норми
матеріального права, ухвалене рішення
не можна визнати законним і
обгрунтованим, воно підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
по суті заявлених вимог.

Керуючись статтями 509, 525, 526, 570, 571, 655,
656 ЦК України, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319,
324, 325 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И
Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Піщанського районного суду
Вінницької області від 08 травня 2014 року
скасувати.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4
23760,00 гривень (двадцять три тисячі
сімсот шістдестя гривень 00 коп.)
неповернутого авансу, 243,60 гривні у
відшкодування сплаченого судового
збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
прого-лошення, однак воно може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спе-ціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуюча:

Судді:

З оригіналом вірно: