У х в а л а

іменем україни

20 серпня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.,

суддів: Амеліна В.І.,
Карпенко С.О.,

Дербенцевої Т.П.,
Наумчука М.І.,-

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до відділу
культури та туризму Хустської районної
державної адміністрації Закарпатської
області про скасування наказу про
накладення дисциплінарного стягнення,
відшкодування моральної шкоди, за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Хустського районного суду
Закарпатської області від 30 травня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Закарпатської області від 17 липня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до відділу культури та
туризму Хустської районної державної
адміністрації Закарпатської області
про скасування наказу про накладення
дисциплінарного стягнення й
відшкодування моральної шкоди,
посилаючись на неправомірність
застосування до неї дисциплінарного
стягнення у вигляді догани, оскільки
вона належно виконувала свої посадові
обов'язки, але з керівником відділу має
неприязні стосунки.

Рішенням Хустського районного суду
Закарпатської області від

30 травня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Закарпатської області від 17 липня 2013
року, у задоволенні позову ОСОБА_3
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
рішення Хустського районного суду
Закарпатської області від 30 травня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Закарпатської області від 17 липня 2013
року скасувати, мотивуючи свою вимогу
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження
судового рішення є неправильне
застосування судом норм матеріального
чи порушення норм процесуального
права.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам ухвалені у справі
судові рішення не відповідають.

Ухвалюючи рішення та відмовляючи в
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
виходив із правомірності дій
відповідача щодо накладення на
позивача дисциплінарного стягнення.

Проте повністю погодитися з такими
висновками суду не можна.

Судом установлено, що ОСОБА_3 займає
посаду директора Драгівської дитячої
школи мистецтв відділу культури та
туризму Хустської районної державної
адміністрації Закарпатської області.

Наказом № 01-04/29 від 19 березня 2012 року
позивачу оголошено догану за неналежне
виконання посадових обов'язків,
невиконання доручення начальника
відділу культури і туризму згідно з
Протоколом наради директорів дитячих
шкіл мистецтв від 3 березня 2012 року та
завідомо зневажливе ставлення до
членів ради відділу, колег і підлеглих.

За змістом ст. 139 КЗпП України
працівники зобов'язані працювати чесно
і сумлінно, своєчасно і точно
виконувати розпорядження власника або
уповноваженого ним органу, додержувати
трудової і технологічної дисципліни,
вимог нормативних актів про охорону
праці, дбайливо ставитися до майна
власника, з яким укладено трудовий
договір.

За правилами ч. 1 ст. 147 КЗпП України за
порушення трудової дисципліни до
працівника може бути застосовано
тільки один з таких заходів стягнення:
1) догана; 2) звільнення.

Строк і порядок застосування
дисциплінарного стягнення передбачено
ст. ст. 148, 149 КЗпП України.

Відповідно до ст. 148 КЗпП України
дисциплінарне стягнення
застосовується власником або
уповноваженим ним органом
безпосередньо за виявленим проступком,
але не пізніше одного місяця з дня його
виявлення

До застосування дисциплінарного
стягнення власник або уповноважений
ним орган повинен зажадати від
порушника трудової дисципліни
письмові пояснення. За кожне порушення
трудової дисципліни може бути
застосовано лише одне дисциплінарне
стягнення (чч. 1, 2 ст. 149 КЗпП України).

Як роз'яснено у п. 22 постанови Пленуму
Верховного Суду України

№ 9 від 6 листопада 1992 року «Про
практику розгляду судами трудових
спорів» при розгляді таких спорів
судам необхідно з'ясувати, чи додержані
власником або уповноваженим ним
органом передбачені ст. ст. 147-1, 148, 149
КЗпП України правила і порядок
застосування дисциплінарних стягнень,
зокрема, чи не закінчився встановлений
для цього строк, чи застосовувалось вже
за цей проступок дисциплінарне
стягнення, чи враховувались при
звільненні ступінь тяжкості вчиненого
проступку і заподіяна ним шкода,
обставини, за яких вчинено проступок, і
попередня робота працівника.

Як убачається з матеріалів справи, а
саме - з протоколу наради директорів
дитячих шкіл мистецтв від 3 березня 2012
року, директорам шкіл, у тому числі й
ОСОБА_3, були надані відповідні
доручення для приведення у
відповідність до нормативних актів
всіх документів щодо оперативного
управління майном комунальної
власності, а саме - продовження терміну
передачі в оперативне управління
Хустської районної державної
адміністрації та відділу культури і
туризму нерухомого майна (приміщення
школи), за невиконання якого до
позивача було застосовано
дисциплінарне стягнення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_3
зазначала, що у своїй діяльності
керувалася наявним у бухгалтерії
відділу оригіналом рішення
Драгівської сільської ради від 23
квітня 2008 року про передачу будівлі у
постійне користування для школи
мистецтв.

Заперечуючи проти позову, відповідач
зазначав про наявність рішення
Драгівської сільської ради від 23
квітня 2008 року про передачу нерухомого
майна комунальної власності
територіальної громади, що знаходиться
по АДРЕСА_1 в оперативне управління
Хустській районній державній
адміністрації для школи мистецтв
терміном на три роки, який на час
проведення засідання ради директорів
закінчився й позивач мала вирішити
питання щодо його продовження.

Вирішуючи спір, суди попередніх
інстанцій на порушення вимог ст. ст.
212-215, 303, 304, 315 ЦПК України на зазначені
положення закону уваги не звернули,
доводів та заперечень сторін належним
чином не перевірили, не вирішили
клопотання про витребування оригіналу
рішення Драгівської сільської ради від
23 квітня 2008 року, з урахуванням того, що
в матеріалах справи знаходиться дві
копії рішення від 23 квітня 2008 року, в
одній з яких (а.с. 79) мова йде про
передачу нерухомого майна, що
перебуває в комунальній власності, в
оперативне управління Хустській
районній державній адміністрації для
школи мистецтв, строком на три роки, а в
іншій (а.с. 80) - про передачу нерухомого
майна, що перебуває в комунальній
власності, в оперативне управління
Хустській районній державній
адміністрації й відділу культури та
туризму Хустської районної державної
адміністрації для школи мистецтв у
постійне користування, унаслідок чого
не дослідили його й, відповідно, не
з'ясували, на який саме термін було
передано нерухоме майно для школи
мистецтв, з урахуванням чого, не
визначилися з обґрунтованістю
доручення керівництва позивача та
підставами його невиконання ОСОБА_3,
при цьому взагалі не врахували
пояснень колишнього голови сільської
ради ОСОБА_4, яка пояснювала, що рішення
із зазначенням терміну три роки
сільською радою не видавалося та нею не
підписувалося.

Також судами не досліджено посадові
обов'язки ОСОБА_3 та не з'ясовано, чи
входило до кола посадових обов'язків
позивача вирішення питання щодо
продовження терміну користування
приміщенням школи мистецтв.

Крім того, суди обох інстанцій не
звернули уваги на те, що у порушення
вимог ст. 149 КЗпП України від позивача
не було витребувано письмове пояснення
з приводу невиконання доручення щодо
продовження терміну передачі в
оперативне управління Хустської
районної державної адміністрації та
відділу культури і туризму нерухомого
майна (приміщення школи мистецтв).
Матеріали справи містять лише акт від 14
березня

2012 року про відмову ОСОБА_3 надати
письмові пояснення щодо впорядкування
педагогічного навантаження викладачів
школи відповідно до нормативних
документів.

З огляду на викладене, погодитись із
ухваленими у справі судовими рішеннями
неможливо.

Ураховуючи те, що внаслідок порушення
судами норм процесуального права
істотні для правильного вирішення
справи обставини не встановлені, а
позовні вимоги про відшкодування
моральної шкоди мають залежний
характер від обґрунтованості вимог
щодо неправомірності застосування
дисциплінарного стягнення, ухвалені у
справі судові рішення підлягають
скасуванню в повному обсязі із
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції відповідно до ст.
338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Хустського районного суду
Закарпатської області від 30
травня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Закарпатської області від 17
липня 2013 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_3 до відділу
культури та туризму Хустської районної
державної адміністрації Закарпатської
області

про скасування наказу про накладення
дисциплінарного стягнення,
відшкодування моральної шкоди
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.І.
Мартинюк

Судді:
В.І.
Амелін

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

М.І. Наумчук