Номер провадження: 22-ц/785/6228/14
Головуючий у першій інстанції Шепітко
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 жовтня 2014 року

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Суворова В.О.,
Черевка П.М.,

за участю секретаря - Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за апеляційною скаргою Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 на заочне
рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 12 травня 2014 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 - «Про
стягнення коштів та моральної шкоди», -

ВСТАНОВИЛА:

15.01.2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду із
зазначеним позовом, по якому просила
стягнути з відповідача на її користь
грошові кошти у вигляді сплаченої суми
передплати за шкіряний диван у розмірі
50 % його вартості в розмірі 46105 грн. та
20000 грн. моральної шкоди.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги,
позивач посилалась на те, що 27.08.2013 року
між нею та відповідачем був укладений
договір № 17 роздрібної купівлі-продажу
меблів, а саме шкіряного дивану під
назвою «Монреаль», за умовами якого
відповідач зобов'язався передати диван
у строк до 27.11.2013 року, однак умови
договору не виконав, на письмове
звернення від 26.12.2013 року відповідач не
відреагував. Завдану моральну шкоду
позивач у позовній заяві обґрунтовує
порушенням прав, наданих споживачам,
посилаючись на душевних стражданнях,
стресах та відсутності можливості
належного відпочинку.

Позивач до суду не з*явилась, надавши
письмову заяву, відповідно до якої
позивач позовні вимоги підтримала,
просила їх задовольнити, справу
розглянути за її відсутності.

Відповідач, будучи сповіщеним належним
чином через свого представника, до суду
не з*явився.

Заочним рішенням Суворовського
районного суду м. Одеси від 12.05.2014 року
позов частково задоволений, стягнуто з
відповідача на користь позивача
сплачені нею за договором № 17 від 27.08.2013
року кошти у розмірі 46105 грн. та 10000 грн.
моральної шкоди, в іншій частині
стягнення моральної шкоди відмовлено,
стягнуто з відповідача в дохід держави
судовий збір у розмірі 704,65 грн.

26.05.2014 року ФОП ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу на вказане рішення суду, по якій
просить рішення районного суду
скасувати, ухвалити у справі нове
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог у повному обсязі,
посилаючись на неповне з'ясування
районним судом обставин по справі,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які районний суд
вважав встановленими.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених вимог, заявлених в
суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати або змінити рішення суду.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване
рішення не відповідає.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України,
під час ухвалення рішення суд вирішує,
чи мали місце обставини справи, якими
обґрунтовуються вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються, які правовідносини
випливають із встановлених обставин,
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правових відносин
та інші.

Оцінка зібраних по справі доказів має
здійснюватися за правилами,
передбаченими ст. 212 ЦПК України з
урахуванням положень ст. ст. 57-66 ЦПК
України.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК
України.

По справі встановлені наступні
фактичні обставини.

27.08.2013 року між сторонами був укладений
договір № 17 роздрібної купівлі-продажу
меблів, а саме шкіряного дивану під
назвою «Монреаль», згідно з п.1.4 якого
загальна вартість товару становить 92210
грн.

За умовами п. 2.1 вказаного договору,
грошові кошти за товар у розмір 50 %, що
становить 46105 грн., сплачені позивачем
при укладенні договору, що
підтверджується бланком замовлення з
відміткою про сплату авансового
платежу в розмірі 46105 грн. та товарним
чеком.

У відповідності до п. 4.1 зазначеного
договору відповідач зобов'язаний був
передати диван у строк не пізніше 27.11.2013
року.

Позивач стверджує, що відповідач умови
договору в строк не виконав,
відмовляється повернути сплачені нею
грошові кошти.

Однак, з матеріалів справи,
витребуваних доказів вбачається, що
відповідач в строк неодноразово
повідомляв позивача про поставку
дивану, що позивачем було
проігноровано.

Згідно ст.626 ЦК України, договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Договір є обов'язковим для
виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Відповідно до статті 698 ЦК України, за
договором роздрібної купівлі-продажу
продавець, який здійснює
підприємницьку діяльність з продажу
товару, зобов'язується передати
покупцеві товар, що звичайно
призначається для особистого,
домашнього або іншого використання, не
пов'язаного з підприємницькою
діяльністю, а покупець зобов'язується
прийняти товар і оплатити його. Договір
роздрібної купівлі-продажу є
публічним. До відносин за
договором роздрібної
купівлі-продажу з участю
покупця-фізичної особи, не
врегульованих цим Кодексом,
застосовується законодавство про
захист прав споживачів. Умови договору,
що обмежують права покупця-фізичної
особи порівняно з правами,
встановленими цим Кодексом та
законодавством про захист прав
споживачів, є нікчемними.

За загальними нормами, передбаченими
ст.611 ЦК України, у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема: припинення
зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору.

Колегія суддів звертає увагу, що
частково задовольняючи позовні вимоги
і стягуючи з відповідача сплачені за
договором грошові кошти в розмірі 46105
грн. та моральної шкоди у розмірі 10000
грн., суд першої інстанції керувався та
виходив з доведеності факту
невиконання відповідачем договірних
зобов'язань перед позивачем.

Районний суд встановив, що замовлені за
договором меблі - шкіряний диван
відповідачем не був переданий позивачу
в строк, обумовлений договором, з
урахуванням того, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору, у разі
порушення боржником зобов'язання за
договором позивач набув права на
стягнення неустойки. Задоволені
позовні вимоги є обґрунтованими.

Однак, з таким висновком колегія суддів
не погоджується з наступних підстав.

Правовідносини між сторонами
регулюються, в тому числі, Законом
України «Про захист прав споживачів»,

Відповідно до вимог п. п. 3, 22 ст. ЗУ «Про
захист прав споживачів» виконавець -
суб'єкт господарювання, який виконує
роботи або надає послуги. Споживач -
фізична особа, яка придбаває, замовляє,
використовує або має намір придбати чи
замовити продукцію для особистих
потреб, безпосередньо не пов'язаних з
підприємницькою діяльністю або
виконанням обов'язків найманого
працівника.

Укладаючи договір 27.08.2013 року,
відповідач, як суб'єкт господарювання,
взяв на себе зобов'язання за договором
роздрібної купівлі-продажу передати
шкіряний диван, який йому буде
доставлено, а позивач, як фізична особа,
виступив замовником таких робіт та
послуг.

Таким чином, між сторонами у справі на
підставі договору виникли
правовідносини між споживачем та
продавцем (виконавцем).

Позивач звернувся до суду за захистом
свого права, як споживача послуг.

Відповідно до вимог ст. 2 ЗУ «Про захист
прав споживачів» законодавство про
захист прав споживачів складається з
цього Закону, Цивільного кодексу
України, Господарського кодексу
України та інших нормативно-правових
актів, що містять положення про захист
прав споживачів.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 1 постанови № 5 від 12 квітня
1996 року «Про практику розгляду
цивільних справ за позовами про захист
прав споживачів» при вирішенні цих
справ суди мають виходити насамперед
із положень Закону «Про захист прав
споживачів».

Статтею 10 ЗУ «Про захист прав
споживачів» визначено права споживача
у разі порушення умов договору про
виконання робіт (надання
послуг).Частиною 1 цієї статті
передбачено, що споживач має право
відмовитися від договору про виконання
робіт (надання послуг) і вимагати
відшкодування збитків, якщо виконавець
своєчасно не приступив до виконання
зобов'язань за договором або виконує
роботу так повильно, що закінчити її у
визначений строк стає неможливим.

Однак статтею 10 Закону не передбачено
такого права споживача у разі
порушення умов договору про виконання
робіт (надання послуг) як стягнення
коштів переданих за договором у
вигляді відшкодування збитків без
розірвання договору.

Колегія суддів звертає увагу, що
позивач не просив розірвати договір, а
також захистити його права у спосіб
передбачений ст. 10 ЗУ «Про захист прав
споживачів», тому підстави для
стягнення з відповідача сплачених за
договором грошових коштів відсутні.

Крім того, з письмових доказів
вбачається, що замовлений диван
відповідачу був доставлений у строки
передбачені договором, відповідач за
допомогою телефону зв'язувався з
позивачем, у строки передбачені
договором, з метою доставки
замовленого дивану.

Такі доводи відповідача не спростовані
позивачем.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Особа, яка
бере участь у справі, розпоряджається
своїми правами на власний розсуд.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підтвердження своїх вимог і
заперечень. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі ч. 1 ст. 59 ЦПК України
належними є докази, що містять
інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 3 ст. 212 ЦПК України
передбачено, що суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Право на захист є складовою частиною
самого суб'єктивного права поряд із
правом на власні дії, а також правом
вимагати певної поведінки від
зобов'язаних осіб.

Цивільний інтерес підлягає захисту,
якщо він не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Отже, висновки районного суду не
відповідають обставинам справи, тому
відповідно до п.3 ч.1 ст. 309 ЦПК України
судове рішення підлягає скасуванню, з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.3, 309, 313, 314,
316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 - задовольнити.

Заочне рішення Суворовського
районного суду м. Одеси від 12 травня 2014
року - скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким в
задоволенні позову ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області
В.І. Сватаненко

В.О. Суворов

П.М. Черевко

01.10.2014 року
м. Одеса