Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/5834/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем україни

06 жовтня 2014 року Київський районний
суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Яковенко Н.Л.,

при секретарі Федій О.М.,

за участю

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Полтава цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
правочину дійсним та таким, що
відбувся, визнання права власності на
нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до відповідача про визнання
договору купівлі-продажу дійним,
визнання права власності на нерухоме
майно.

В позовній заяві посилався на те, що 18
березня 2014 року ним та відповідачем
ОСОБА_2 досягнуто домовленості щодо
укладення договору купівлі-продажу 1/100
частини нерухомого майна,
розташованого у АДРЕСА_1, досягнуто
згоди по всіх істотних умовах договору.
В цей же день позивачем сплачено
відповідачу вартість нерухомого майна
- 46000 грн., про отримання яких відповідач
передала позивачу розписку.
Нотаріально даний договір посвідчений
не був, оскільки відповідач стала
ухилятися від його нотаріального
посвідчення. Оскільки відповідач від
нотаріального посвідчення договору
ухиляється, фактично умови договору
купівлі-продажу сторонами виконані,
позивач просив нікчемний договір
купівлі-продажу 1/100 частини нерухомого
майна, розташованого у АДРЕСА_1,
укладений між ним та відповідачем
визнати дійсним та таким, що відбувся,
та визнати за ним, ОСОБА_1, право
власності на дане нерухоме майно.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
свій позов підтримав та просив
задовольнити. При цьому посилався на
обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явилась, але надала суду заяву з
проханням справу розглянути за її
відсутності. В заяві також зазначила,
що позов визнає та підтверджує факт
одержання від позивача грошових коштів
в сумі 46000 грн. за продаж 1/100 частини
нежитлового приміщення за адресою:
АДРЕСА_1.

Враховуючи наявність в справі
достатніх матеріалів про права та
правовідносини сторін, приймаючи до
уваги відсутність клопотань від осіб,
що не з'явились, про відкладення з
поважних причин розгляду справи та
інших підстав, передбачених ст. 169 ЦПК
України для можливого відкладення
розгляду справи, суд вважає за можливе
розглянути справу за відсутності осіб,
що в засідання не з'явились.

Суд, заслухавши пояснення позивача,
дослідивши докази у справі, приходить
до наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно
договору купівлі-продажу від 18 квітня
2012 року, посвідченого приватним
нотаріусом Полтавського міського
нотаріального округу ОСОБА_3, 1/100
частина нежитлового приміщення
загальною площею 56,0 м?, що знаходиться в
гуртожитку у АДРЕСА_1, належала на праві
власності ОСОБА_2

Також як вбачається з розписки
ОСОБА_2 від 18 березня 2014 року, вона
отримала від ОСОБА_1 46000 грн. 18 березня
2014 року як оплату вартості 1/100 частини
нерухомого майна, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 56,0
м?, та зобов'язалась до 10 квітня 2014 року
вчинити необхідні дії по укладенню
договору купівлі-продажу зазначеного
майна в порядку, встановленому чинним
законодавством.

Але договір купівлі-продажу
вказаного нерухомого майна сторонами
нотаріально посвідчено не було.

Відповідно до ст. 657 ЦК України
договір купівлі-продажу нерухомого
майна укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

Згідно ст. 210 ЦК України правочин
підлягає державній реєстрації лише у
випадках, встановлених законом. Такий
правочин є вчиненим з моменту його
державної реєстрації.

Статтею 640 ЦК України передбачено,
що договір, який підлягає
нотаріальному посвідченню або
державній реєстрації, є укладеним з
моменту його нотаріального
посвідчення або державної реєстрації,
а в разі необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації - з
моменту державної реєстрації.

Стаття 215 ЦК України передбачає, що
недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин).

За ст. 220 ЦК України у разі
недодержання сторонами вимог закону
про нотаріальне посвідчення договору
такий договір є нікчемним. Якщо сторони
домовилися щодо усіх істотних умов
договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухиляється від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним.

В той же час що норма частини другої
статті 220 ЦК України не застосовується
щодо правочинів, які підлягають і
нотаріальному посвідченню, і державній
реєстрації. Момент вчинення таких
правочинів згідно зі статтею 210 ЦК
України, частиною третьою статті 640 ЦК
України пов'язується з державною
реєстрацією, тому вони не є укладеними
й не створюють прав та обов'язків для
сторін. Договір купівлі-продажу
нерухомого майна підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації, а тому не може
бути визнаний дійсним на підставі
частини другої статті 220 ЦК України.

За нормами Закону України „Про
нотаріат" відсутність необхідних
документів, технічних
довідок-характеристик на предмет
договору - в даному випадку 1/100 частини
нежитлового приміщення за адресою:
АДРЕСА_1 - є перешкодою для
нотаріального посвідчення угоди.

Вказаний договір сторонами
нотаріально посвідчено не було у
зв'язку з відсутністю необхідної
технічної документації на приміщення,
що відчужувалося. Відсутність таких
документів на час укладення договору
була перешкодою для нотаріального
посвідчення договору, про що було
відомо сторонам на час його укладення.

І хоча позивач позов в судовому
засіданні підтримував, відповідач
надала суду заяву, в якій зазначала, що
позов визнає, але належних доказів
того, що відповідач ухиляється від
нотаріального посвідчення договору,
сторони суду не надали.

Не надали сторони суду і
документи, з яких би вбачалась
відсутність перешкод для переходу прав
власності на спірне приміщення від
відповідача до позивача чи іншої особи,
як то витяги з Державного реєстру
речових прав, про відсутність заборони
та арешту, висновок експерта про
оціночну вартість нерухомого майна,
довідки про відсутність обмежень, інші
документи, необхідні для нотаріального
посвідчення договору.

У зв'язку з цим суд критично оцінює
посилання позивача про те, що
відповідач ухиляється від
нотаріального посвідчення спірного
договору, оскільки на час укладення
договору сторони знали про
неможливість нотаріального його
посвідчення, і мали намір замість
нотаріального посвідчення визнати
право власності в судовому порядку.

Даний висновок суду підтверджується
також тим, що оригінали всіх
правовстановлюючих документів на
спірне нерухоме майно відповідач
віддала позивачу. Відповідно, сторони
не мали на меті нотаріальне
посвідчення договору, оскільки за
відсутності у власника оригіналів
документів він не може здійснити
відчуження належного йому майна.

Крім того, звертаючись до суду з
позовними вимогами про визнання
договору купівлі-продажу нерухомого
майна дійсним, позивач такого договору
до справи не додав.

Тобто, як вбачається з матеріалів
справи та пояснень позивача, який
повідомляв суду лише про один документ,
яким він та відповідач намагались
врегулювати правовідносини між собою,
а саме про розписку відповідача,
договір купівлі-продажу хоча б в
простій письмовій формі вони не
укладали.

Таким чином в судовому засіданні
знайшло своє підтвердження укладення
договору всупереч вимогам
законодавства.

У зв'язку з цим спірний правочин є
нікчемним. Позовні вимоги, хоч і
визнаються відповідачем, задоволенню
не підлягають, оскільки суперечать
нормам закону.

Суд звертає увагу і на той факт, що сам
позивач усвідомлює, що укладений ним
договір є нікчемним, оскільки в своєму
позові він і просить визнати нікчемний
правочин дійсним.

За нормами ст. 216 ЦК України
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

Тому в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 про визнання договору
купівлі-продажу дійним, визнання права
власності на нерухоме майно необхідно
відмовити в повному обсязі.

Крім того, судом встановлено, що при
зверненні з позовом до суду позивачем
не в повному обсязі було сплачено
судовий збір. Так, звернувшись до суду з
двома позовними вимогами, одна з яких
(визнати договір дійсним) є вимогою
немайнового характеру, а друга (визнати
право власності) вимогою майнового
характеру, позивач оплатив судовим
збором лише одну із них, сплативши
судовий збір у розмірі 243,60 грн.

У зв'язку з відмовою в задоволенні
позову, понесені позивачем судові
витрати відшкодуванню не підлягають,
та з нього необхідно достягнути 243,60
грн. судового збору за другу позовну
вимогу.

Керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про визнання правочину
дійсним та таким, що відбувся, визнання
права власності на нерухоме майно
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави
судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Полтавської області
через Київський районний суд м. Полтави
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Головуючий суддя
/підпис/ Н.Л.Яковенко

Суддя
Н.Л.Яковенко

06.10.2014