Справа №: 343/881/14-ц
Провадження №: 2/0343/454/14
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2014 року м. Долина

Долинський районний суд
Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого судді -
Тураша В. А.,

секретаря -
Прокопишин Я.В., Лукань О.З.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Долинського районного
суду в м.Долина справу за позовом
ОСОБА_1 до Державного підприємства
«Івано-Франківський військовий
ліспромкомбінат», Сколівського
військового ЛПК про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні з роботи,
підзвітних коштів, стягнення боргу за
неотриману лісопродукцію,суд-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовною
заявою, в якій просить постановити
рішення, яким стягнути з ДП
«Івано-Франківський військовий
ліспромкомбінат» на його користь 2853.63
грн. середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні з
роботи, підзвітні кошти у сумі 5333.25 грн.,
810 грн. боргу за продану, але не видану
лісопродукцію та судовий збір в сумі 215
грн.

В судовому засіданні представник
позивача адвокат ОСОБА_2 ( довіреність
а.с.23) позовні вимоги уточнив, просив :
позов в частині стягнення підзвітних
коштів та боргу за неотриману
лісопродукцію - залишити без розгляду.
Постановити рішення, яким стягнути з
ДП «Івано-Франківський військовий
ліспромкомбінат» на користь ОСОБА_1
2335.75 грн. середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні з
роботи та витрати з надання правової
допомоги адвокатом в сумі 500 грн.
Одночасно просив поновити ОСОБА_1 строк
звернення до суду, про що подав
відповідну заяву (а.с.57).

Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1
працював у відповідача з 03.05.2012 року до
05.04.2013 року включно на посаді старшого
контролера. Наказом № 99-К від 05.04.2013
року, ОСОБА_1 звільнено з роботи за
згодою сторін.На день звільнення з
роботи відповідач не провів повного
розрахунку, чим порушив його трудові
права, як цього вимагає ч. 1 ст. 116 та ч. 1
ст. 117 КЗпП України. Нараховану
заробітну плату виплатив 17 травня 2013р.
Відшкодування витрат за затримка
розрахунку при звільненні складає: за
період з 05.04.2013р. по 17.05.2013р. - 26 днів, з
врахуванням середньоденної заробітної
плати позивача , 105.69 грн. за мінусом
податку з доходів фізичних осіб -
2335.75грн. Відповідач умисно не виплачує
середній заробітку за період затримки
несвоєчасно виплаченої заробітної
плати, а тому ОСОБА_1 за захистом свого
порушеного права звертався у різні
органи: прокуратуру, територіальну
державну інспекцію з питань праці у
Львівській області. По цій причині він
пропустив строк звернення до суду.
Однак даний строк пропущений з
поважних причин і він підлягає
поновленню.

Представник відповідача Чебачова Ю.О.
(довіреність а.с.32) в судовому засіданні
уточнені позовні вимоги не визнала,
пояснила , що ОСОБА_1 в період з 03.05.2012
року по 05.04.2013 року включно, працював у
Сколівському військовому лісгоспі,
який є відокремленим структурним
підрозділом ДП «Івано-Франківський
військовий ліспромкомбінат» без права
юридичної особи, на посаді старшого
контролера. 05.04.2013 року позивач
звернувся до начальника Сколівського
військового лісгоспу з заявою про
звільнення його з роботи за згодою
сторін. Начальник лісгоспу погодив
вказану заяву та згідно наказу №99-к
від 05.04.2013року. ОСОБА_1 був звільнений з
роботи за згодою сторін у
відповідності до п.1. ст.36 КЗпП України.
Проте позивач відмовлявся
ознайомлюватись з наказом та
отримувати розрахункові кошти. Тільки
29.04.2013 року позивач звернувся в
Сколівський військовий лісгосп з
заявою про виплату йому розрахункових
коштів та надання відповідних довідок
про заробітну плату. 17.05.2013року ОСОБА_4
поштовим відправленням було
переказано кошти в сумі 3684,04грн., з них:
заробітна плата за січень 2013року в
сумі 1034,50грн., за лютий 2013року в сумі
1944,54грн., за квітень разом з
компенсацією за невикористану
відпустку та оплату листка тимчасової
непрацездатності за рахунок
підприємства в сумі 705,00грн. Також у
травні 2013року позивачу було виплачено
1289,48грн. за рахунок Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності та надано відповідні
довідки. Тобто, 17 травня 2013 року з
позивачем проведено повний розрахунок
та виплачено всі кошти належні йому від
підприємства при звільненні. В даному
випадку виплата розрахункових коштів
була здійснена з деяким запізненням не
з вини підприємтва, а з вини
працівника.Також позивачем пропущено
встановлений законом строк звернення
до суду і поважних підстав його
пропуску не наведено. Просила
відмовити у позові.

Ухвалою Долинського районного суду від
05.06.2014р. (а.с.64) позовні вимоги ОСОБА_1 до
ДП «Івано-Франківський військовий
ліспромкомбінат», Сколівського
військового ЛПК в частині стягнення
підзвітних коштів та боргу за
невикористану лісопродукцію - залишено
без розгляду.

Суд, вислухавши думку
учасників процесу, дослідивши та
оцінивши здобуті та перевірені в
судовому засіданні надані сторонами
докази в їх сукупності, вважає, що в
матеріалах справи достатньо даних, для
вирішення спору. Даний позов з
врахуванням уточнених позовних вимог
підлягає до часткового задоволення,
виходячи з наступного:

Ст. 43 Конституції України
передбачено, що кожен має право на
працю, що включає можливість заробляти
собі на життя працею, яку він вільно
обирає або на яку вільно погоджується.
Право на своєчасне одержання
винагороди за працю захищається
законом.

Згідно зі ст. 47 КЗпП України
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в статті
116 цього Кодексу. У разі звільнення
працівника з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу він
зобов'язаний також у день звільнення
видати йому копію наказу про
звільнення з роботи. В інших випадках
звільнення копія наказу видається на
вимогу працівника.

Положеннями ст. 116 КЗпП України
передбачено, що при звільненні
працівника виплата всіх сум, що
належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Стаття 117 КЗпП України визначає, що в
разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

Згідно з положеннями п. 32 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду
судами трудових спорів» у випадках
стягнення на користь працівника
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу в зв'язку з незаконним
звільненням або переведенням,
відстороненням від роботи
невиконанням рішення про поновлення на
роботі, затримкою видачі трудової
книжки або розрахунку він визначається
за загальними правилами обчислення
середнього заробітку, виходячи з
заробітку за останні два календарні
місяці роботи. При цьому враховуються
положення Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 08.02.1995 року № 100.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про
практику застосування судами
законодавства про оплату праці»
визначено, що установивши при розгляді
справи про стягнення заробітної плати
у зв'язку із затримкою розрахунку при
звільненні, що працівникові не були
виплачені належні йому від
підприємства, установи, організації
суми в день звільнення, коли ж він у цей
день не був на роботі, - наступного дня
після пред'явлення ним роботодавцеві
вимог про розрахунок, суд на підставі
ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника
середній заробіток за весь період
затримки розрахунку, а при
непроведенні його до розгляду справи -
по день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності. У разі
непроведення розрахунку у зв'язку із
виникненням спору про розмір належних
до виплати сум вимоги про
відповідальність за затримку
розрахунку підлягають задоволенню у
повному обсязі, якщо спір вирішено на
користь позивача або такого висновку
дійде суд, що розглядає справу. При
частковому задоволенні позову
працівника суд визначає розмір
відшкодування за час затримки
розрахунку з урахуванням спірної суми,
на яку той мав право, частки, яку вона
становила у заявлених вимогах,
істотності цієї частки порівняно із
середнім заробітком та інших
конкретних обставин справи.

У відповідності до п. 21 Постанови
Пленуму № 13 при визначенні середньої
заробітної плати слід виходити з того,
що в усіх випадках, коли за чинним
законодавством вона зберігається за
працівниками підприємств, установ,
організацій, це слід робити відповідно
до Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 08.02.1995 року № 100.

Положеннями п. 2 Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 08.02.1995 року № 100,
встановлено, що у всіх інших випадках,
не пов'язаних з обчисленням середньої
заробітної плати для оплати часу
відпусток або для виплати компенсації
за невикористані відпустки, збереження
середньої заробітної плати
середньомісячна заробітна плата
обчислюється виходячи з виплат за
останні 2 календарні місяці роботи, що
передують події, з якою пов'язана
відповідна виплата.

Пунктом 3 Порядку визначено, що усі
виплати включаються в розрахунок
середньої заробітної плати у тому
розмірі, в якому вони нараховані, без
виключення сум відрахування на
податки.

У відповідності до п. 4 Порядку при
обчисленні середньої заробітної плати
за останні два місяці, крім перелічених
у цьому пункті виплат, не враховуються
виплати за час, протягом якого
зберігається середній заробіток
працівника (за час виконання державних
і громадських обов'язків, щорічної і
додаткової відпусток, відрядження
тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою
непрацездатністю.

Пунктом 8 Порядку передбачено, що
нарахування виплат, що обчислюються із
середньої заробітної плати за останні
два місяці роботи, провадяться шляхом
множення середньоденного (годинного)
заробітку на число робочих днів/годин,
а у випадках, передбачених чинним
законодавством, календарних днів, які
мають бути оплачені за середнім
заробітком. Середньоденна (годинна)
заробітна плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, - на число календарних
днів за цей період.

У відповідності до вимог ч.3 ст.10,
ч.1 ст. 60 ЦПК України - кожна сторона
зобов»язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень , крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Згідно трудової книжки позивача
(а.с.6-7), ОСОБА_5 в період з 03.05.2012 року по
05.04.2013 року працював у Сколівському
військовому лісгоспі, який є
відокремленим структурним підрозділом
ДП «Івано-Франківський військовий
ліспромкомбінат» без права юридичної
особи ( положення від 01.09.2009р. а.с.25-28).
Звільнений з роботи 05.04.2013 року за
згодою сторін у відповідності до п.1.
ст.36 КЗпП України ( наказ №99-к від
05.04.2013р. а.с.53). З даним наказом ОСОБА_1
ознайомлено 29.04.2013р.

Як встановлено в судовому
засіданні та не заперечується
сторонами 05.04.2013р.при звільненні
позивача ОСОБА_1, який в цей день
працював, йому не були виплачені всі
суми, що належать йому від підприємства
у день звільнення. У відповідності до
вимог ч.1 ст. 61 ЦПК України дана
обставина не підлягає доказуванню

17.05.2013року ОСОБА_4 поштовим
відправленням було переказано кошти в
сумі 3684,04грн. (а.с.48).

В судовому засіданні не здобуто, а
представником відповідача не надано
доказів того, що затримка розрахунку
при звільненні ОСОБА_1 і строки
затримки мали місце з вини позивача.
Дані обставини дають суду підстави
вважати, що розрахунок з позивачем не
проведено і затримано саме з вини
відповідача, тобто ним порушено вимоги
ст.116 КЗпП України при звільненні
позивача, що у відповідності до ст. 117
КЗпП України є підставою для виплати
працівникові середнього заробітку за
весь час затримки розрахунку, тобто з
05.04.2013 року по 17.05.2013р.

Судом встановлено, що сумарний розмір
заробітної плати позивача в січні та
лютому 2013 року, без виключення сум
відрахування на податки, становив 2113,86
грн.

Розмір середньоденної заробітної
плати позивача за обраховуваний період
складає 105,69грн. та обчислюється
наступним чином: 2113,86 грн. (заробіток за
2 місяці, що передували звільненню) х 20
(кількість робочих днів за 2 місяці, що
передували звільненню) = 105,69 грн.

Середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні
обчислюється з дня звільнення - 05.04.2013
року по день виплати ,17.05.2013 року, що
становить 25 днів, а не 26 днів, як вказано
в розрахунку наданому позивачем (а.с.74).

Тому, розмір середнього заробітку
за час затримки розрахунку за період з
05.04.2013 року по 17.05.2013 року складає 2642.25
грн. та обчислюється наступним чином:
105,69 грн. (розмір середньоденної
заробітної плати) х 25 (кількість
робочих днів за період затримки
розрахунку) = 2642.25 грн.

З даної суми слід відняти 15%
податку з доходів фізичних осіб, що
становить 396.34 грн.

У відповідності до постанови КМ
України від 22.12.2010р. №1170 на
відшкодування, нараховані
працівникові за затримку розрахунку
при звільненні, не нараховується
єдиний внесок на загальнообов»язкове
державне соціальне страхування.

Таким чином з відповідача ДП
«Івано-Франківський військовий
ліспромкомбінат» на користь ОСОБА_1
слід стягнути 2245.91 грн. середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні з роботи.

Вирішуючи питання поновлення
позивачу строку звернення до суду, суд
вважає, що він пропущений ОСОБА_1 з
поважних причин, оскільки після
звільнення з роботи відповідач в
порушення вимог законодавства вчасно
не провів виплату всіх належних сум,
чим порушив трудові права позивача,
який неодноразово звертався до
керівництва з прохання провести
розрахунок на надати необхідні
довідки. За захистом свого порушеного
права ОСОБА_1 звертався у різні
інстанції: прокуратуру (а.с.11-12),
територіальну державну інспекцію з
питань праці у Львівській області
(а.с.58-60), тому він підлягає поновленню.

У відповідності до вимог п.1 ч.1 ст.5
Закону України «Про судовий збір» - від
сплати судового збору звільняються
позивачі за подання позовів про
стягнення заробітної плати, поновлення
на роботі та за іншими вимогами, що
випливають із трудових правовідносин.

Питання судових витрат слід вирішити у
відповідності до вимог статтей 88 ЦПК
України.

На підставі ст.43 Конституції
України, ст.ст. 47, 116,117 КЗпПр України,
ст.5 Закону України "Про судовий збір",
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06.11.1992 року № 9, Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
24.12.1999 року № 13, Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 08.02.1995 року № 100,
керуючись ст.ст.88, 208,209, 213,218 ЦПК
України,суд,-

Р І Ш И В :

Позов задоволити частково .

Поновити строк на звернення до суду.

Стягнути з Державного підприємства
«Івано-Франківський військовий
ліспромкомбінат» на користь ОСОБА_1,
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні в сумі 2245.91
гривня.

Стягнути з Державного
підприємства «Івано-Франківський
військовий ліспромкомбінат» на
користь ОСОБА_1 500 гривень за надання
юридичної допомоги адвокатом згідно
квитанції.

Стягнути з Державного
підприємства «Івано-Франківський
військовий ліспромкомбінат» на
користь держави 243.60 гривень судового
збору.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подачі
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення до Апеляційного суду
Івано-Франківської області через
Долинський районний суд.

Суддя: