АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
у 1-й інстанції - Шереметьєва Л.А.
Доповідач Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2014 року Колегія суддів
судової палати з цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі
:

головуючого
судді Рубан С.М.

суддів
Іванченко М.М., Желепа О.В.

при секретарі
Осмолович В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну
скаргу представника Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «ПриватБанк» - Шуліки Аліни
Володимирівни на рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 18 серпня 2014 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 18 серпня 2014 року в
задоволенні позовних вимог ПАТ «КБ
«ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
представник ПАТ «Приват Банк» Шуліка
А.В. подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 18.08.2014 року та ухвалити нове, яким
позовні вимоги задовольнити у повному
обсязі, судові витрати за подання
апеляційної скарги покласти на
відповідача, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

В судовому засіданні представник
позивача підтримала апеляційну скаргу.

Інші учасники процесу в судове
засідання не з'явились, про час і місце
розгляду справи повідомлені належно,
тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України, їх
неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення осіб, які
з'явились в судове засідання, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду та матеріали справи в межах
апеляційного оскарження, дійшла
наступного висновку.

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача про стягнення
заборгованості за кредитним договором
в розмірі 55417, 67 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
18.12.2007 року між банком та відповідачкою
був укладений Договір, відповідно до
умов якого відповідач отримала кредит
у сумі 2500,00 дол. США у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку із сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 21, 6%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки.

Відповідно до п.8.6 Умов надання
банківських послуг при порушенні
позичальником строків платежів по
кожному з грошових зобов'язань більш
ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний
сплатити банку штраф у розмірі 500гр. та
5% від суми позову.

В порушення умов договору відповідачка
його не виконує, в зв'язку з чим станом
на 31.07.2013 року утворилася
заборгованість, яка складається з 2494, 12
дол. США заборгованості по кредиту; 3527,
66 дол. США заборгованості по процентах;
524, 22 дол. США заборгованості по комісії
за користування кредитом та штрафи
відповідно до п.8.6 Умов та правил
надання банківських послуг; 62, 58 дол.
США штрафу/фіксована частина/327, 30 дол.
США штрафу/процентна складова/, а
всього 6935, 88 дол. США, що еквівалентно
відповідно до службового
розпорядження НБУ від 31.07.2014 року 55417, 67
грн.

Виходячи з того, що добровільно
сплатити суму заборгованості
відповідач відмовляється, позивач
просить суд задовольнити позов.

Представник відповідача суду першої
інстанції пояснила, що при укладенні
договору сторони обумовили строк його
дії один рік.

Умовами та Правилами надання
банківських послуг встановлено
порядок пролонгації укладеного між
сторонами договору, а також сторони
узгодили порядок і строки виконання
зобов'язань шляхом внесення
відповідачкою щомісячних мінімальних
обов'язкових платежів.

У разі виникнення заборгованості
відповідачка, як клієнт, зобов'язана
погасити її протягом 30 днів з моменту
її виникнення.

У випадках порушення Держателем умов
даного договору банк має право
вимагати дострокового виконання
боргових зобов'язань в цілому чи у
визначеній банком частині.

Відповідно до заяви відповідачки при
укладенні договору повернення
кредитних коштів може здійснюватися
шляхом внесення коштів на карту
клієнтом або шляхом списання коштів з
інших карт.

Останнє поповнення карткового рахунку
було здійснено відповідачкою 30.06.2008
року, що сторонами не оспорюється.

В подальшому, починаючи з липня 2008 року,
будь-яке поповнення карткового рахунку
відповідачкою не здійснювалося.

Виходячи з цього представник
відповідача просив застосувати норми
закону, які регулюють строки позовної
давності і відмовити в задоволенні
позовних вимог, оскільки позивач
пропустив строк позовної давності.

Судом встановлено, що 18.12.2007 року між
сторонами був укладений Договір ,
відповідно до умов якого відповідач
отримала кредит у сумі 2500,00 дол. США у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку із сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 21, 6% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки.

В порушення умов договору відповідачка
його виконувала неналежним чином, не
вносила обов'язкові щомісячні платежі
за умовами договору, а з лютого 2010 року
припинила його виконання, в зв'язку з
чим станом на 31.07.2013 року утворилася
заборгованість, яка складається з 2494, 12
дол. США заборгованості по кредиту;3527, 66
дол. США заборгованості по процентах;524,
22 дол. США заборгованості по комісії за
користування кредитом та штрафи
відповідно до п.8.6 Умов та правил
надання банківських послуг;62, 58 дол. США
штрафу/фіксована частина/ 327, 30 дол. США
штрафу/процентна складова/, а всього 6935,
88 дол. США, що еквівалентно 55417, 67 грн.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові
кошти/кредит/ позичальникові у розмірі
та на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідачка не належним чином
виконувала умови укладеного з
позивачем договору, допустила
заборгованість по ньому,при цьому,
дійшов вірного висновку про те, що
позивачем пропущено строк звернення до
суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст.256 та 257 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно п. 11 Постанови №14 від 18.12.2009
року «Про судове рішення у цивільній
справі» встановивши, що строк для
звернення з позовом пропущено без
поважної причини, суд у рішенні
зазначає про відмову в позові з цих
підстав, якщо про застосування
позовної давності заявлено стороною у
спорі, зробленою до ухвалення ним
рішення, крім випадків, коли позов не
доведено, що є самостійною підставою
для цього.

Судом першої інстанції вірно не
прийнято до уваги твердження
представника позивача про те, що
відповідно до умов договору він
продовжує свою дію до цього часу, так як
відповідачка не заявила банку про своє
бажання розірвати його і в лютому 2010
року проводила операції по картці.

Відповідно до п.9.12 Умов та правил
надання банківських послуг договір діє
протягом 12 місяців з моменту його
підписання. Якщо протягом цього строку
жодна із сторін не проінформує другу
сторону про припинення дії договору,
він автоматично пролонговується на той
же строк.

При укладенні договору пунктами 6.5, 6.9
та 8.6 сторони домовилися, що
відповідачка, як клієнт, взяла на себе
зобов'язання погашати заборгованість
по кредиту та відсотках, перевитрати
платіжного ліміту,а також сплачувати
комісію. В разі виникнення
заборгованості відповідачка, як
Держатель, зобов'язалася погасити її
протягом 30 днів з моменту виникнення.

За порушення строків виконання
зобов'язань за умовами договору
встановлена відповідальність у
вигляді штрафу та пені.

Згідно п.5.12 Умов у випадку порушення
Держателем умов договору банк має
право вимагати дострокового виконання
боргових зобов'язань в цілому та у
визначеній банком частині.

Пунктом 2 Умов та правил надання
банківських послуг визначено розмір
боргових зобов'язань Держателя, які
щомісячно належать сплаті протягом
строку дії Карти. Мінімальний
обов'язковий платіж є обов'язковим для
Держателя платіжних карт, здійснюючих
операції по кредитній схемі.

Відповідно до Заяви відповідачки та п.
4.1. Правил користування платіжною
картою погашення заборгованості по
кредиту може здійснюватися шляхом
внесення коштів на карту клієнтом або
шляхом списання коштів з інших карт.

З наданої суду першої інстанції
представником відповідача виписки по
картковому рахунку відповідачки за
період часу з 01.01.2000 по 08.08.2014 року
вбачається, що остання операція по
рахунку відповідачкою була здійснена в
лютому 2010 року.

До суду з позовом позивач звернувся в
вересні 2013 року, тобто з пропуском
встановленого законом строку.

Згідно ч.2 ст.1050 ЦКУ України якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Тобто, при укладенні договору сторони
обумовили строк його дії та встановили
порядок та строки виконання окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання , згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК
України, спливає у відповідне число
останнього місяця строку.

Представник позивача в судовому
засіданні суду першої та апеляційної
інстанцій не заперечував, що
відповідач перестала виконувати умови
укладеного договору в лютому 2010 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Згідно з ч. 4 ст.267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Виходячи з того, що умовами договору
сторони погодили внесення
відповідачкою щомісячних платежів,
початок позовної давності для
стягнення цих платежів має
обчислюватися з моменту (місяця, дня)
невиконання позичальником кожного із
цих зобов'язань.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачка перестала вносити
щомісячні платежі на виконання умов
укладеного з позивачем договору в
лютому 2010 року, позивач пропустив строк
для звернення до суду, а тому суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
відмову в позові з цих підстав, цей
висновок відповідає правовій позиції
Верховного Суду України, викладеній в
постанові від 17 вересня 2014 року №
6-95цс14.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують і не впливають на
правильність ухваленого у справі
рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, висновки суду
обґрунтовані, відповідають обставинам
справи, колегія суддів не вбачає
підстав для його скасування

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «ПриватБанк» -
Шуліки Аліни Володимирівни - відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 18 серпня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді: