Справа № 199/934/14-ц
РІШЕННЯ

іменем України

„13" серпня 2014 року

Амур-Нижньодніпровський районний
суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Спаї В.В.,

секретар - Шахназарян М.А.,

за участі позивача - ОСОБА_1,

за участі представника відповідача -
Борсук Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
справу за позовом ОСОБА_1 до
територіальної громади м.
Дніпропетровська в особі
Дніпропетровської міської ради, де
третя особа четверта Дніпропетровська
державна нотаріальна контора та
ОСОБА_3 про визнання права власності в
порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із
даним позовом, в його обґрунтування
посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1
померла його бабуся ОСОБА_4. На день
своєї смерті ОСОБА_4 постійно
проживала та була зареєстрована у
домоволодінні АДРЕСА_1, разом з нею
постійно проживав позивач - її онук,
місце проживання якого також
зареєстровано в даному домоволодінні.

Позивач при зверненні до суду
посилається на те, що згідно зі ст. 1221
ЦК України, місцем відкриття спадщини є
останнє місце проживання спадкодавця.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася
спадщина на нерухоме майно, що
складається з 47/100 частини
домоволодіння АДРЕСА_1. В силу ст.1218 ЦК
України до складу спадщини входять усі
права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті. На підставі свідоцтва про
право власності від 10.12.1986 р., виданого
АНД районним відділом комунального
господарства згідно рішення виконкому
АНД районної ради народних депутатів
№604/2 від 17.10.1986 року, 45/100 частини
домоволодіння АДРЕСА_1 зареєстроване
за ОСОБА_4. Відповідно до рішення
виконкому АНД районної ради народних
депутатів №43/1 від 13.01.1989 року змінився
розмір часток та затверджено акт
ідеальних часток між співвласниками
домоволодіння, згідно з яким за ОСОБА_4 -
47/100 часток домоволодіння, за
співвласником ОСОБА_3 - 53/100 часток
домоволодіння.

Оскільки ІНФОРМАЦІЯ_2. помер
чоловік ОСОБА_4 - дідусь позивача
(ОСОБА_5) та ІНФОРМАЦІЯ_3 померла донька
ОСОБА_4 - мати позивача ОСОБА_6, позивач
є єдиним спадкоємцем після померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1. бабусі ОСОБА_4 за правом
представлення відповідно до ч. 1 ст.1266
ЦК України. В силу ст. 1268 ЦК України
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину. Відтак, на переконання
позивача, оскільки він постійно
проживав разом зі спадкодавцем - ОСОБА_4
а час відкриття спадщини, тому він
прийняв спадщину після її смерті.

Як зазначається позивачем при
зверненні до суду з приводу
оформлення своїх спадкових прав він
звернувся до четвертої
Дніпропетровської державної
нотаріальної контори за отриманням
свідоцтва про право на спадщину після
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 бабусі ОСОБА_4,
але державний нотаріус відмовила у
видачі свідоцтва про право на спадщину
на частину домоволодіння АДРЕСА_1 у
зв'язку з тим, що за даними КП ДМБТІ за
ОСОБА_4 зареєстровано 45/100 частини
домоволодіння АДРЕСА_1, а на підставі
рішення виконкому АНД районної ради
народних депутатів №43/1 від 13.01.1989 р.
розмір часток змінено, у зв'язку з чим
затверджено акт ідеальних часток між
співвласниками на 47/100 частин
домоволодіння за спадкодавцем ОСОБА_4
та на 53/100 частини за іншим
співвласником.

Таким чином, на переконання
позивача оскільки він постійно
проживав разом зі своєю бабусею ОСОБА_4
у домоволодінні АДРЕСА_1 до дня її
смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1, тому він прийняв
спадщину у виді 47/100 частин
домоволодіння АДРЕСА_1 відповідно до ч.
1 ст. 1266 та ст. 1268 ЦК України, як
спадкоємець за правом представлення.
Утім, через те, що вирішити питання
щодо оформлення спадщини у нотаріуса
не представляється можливим, й має
місце звернення позивача до суду із
даним позовом.

Предмет позову становить вимога
про визнання за позивачем права
власності на 47/100 частини
домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1 бабусі ОСОБА_4.

У судовому засіданні позивач
вимоги позову підтримав повністю,
надав пояснення, аналогічні
викладеним в позовній заяві, просив
суд повністю задовольнити поданий
позов.

Представник відповідача
заперечував проти позову; відповідно
до заперечень представника
відповідача за ст. 3 ЦПК України до
суду може звернутись кожна особа, яка
вважає, що її право чи охоронюваний
законом інтерес порушено чи
оспорюється. Таким чином, на момент
звернення до суду повинно існувати
порушення прав чи законних інтересів
позивача, але позивачем не наведено
підстав яким чином Дніпропетровська
міська рада порушила його права.
Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог або заперечень, надавши
докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60
ЦПК України. Суд відповідно до ч. 1 ст.11
ЦПК України розглядає цивільні справи
в межах заявлених позовних вимог.
Позивач в силу ст. 10 ЦПК України
зобов'язаний довести правоту та
фактичну підставу своїх вимог. Як
вбачається з листа КП ДМБТІ від 28.08.2013
р. № 9549 станом на 31.12.12 р. в
інвентаризаційній справі містяться
відомості про право власності за
адресою: АДРЕСА_1 - 55/100 частини за гр.
ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право
власності від 10.12.1986 р., видане АНД
районним виконавчим комітетом, та 45/100
частини за гр. ОСОБА_4 на підставі
свідоцтва про право власності від
10.12.1986 р., видане АНД районним
виконавчим комітетом. Розмір часток
змінився відповідно рішення виконкому
АНД районної ради народних депутатів
від 13.01.1989 р. за №43/1, яким було
затверджено акт ідеальних часток між
співвласниками домоволодіння за
зазначеною адресою, згідно з яким за гр.
ОСОБА_3 - 53/100 частини, за гр. ОСОБА_4 - 47/100
частини. Відповідно до вимог чинного
законодавства на момент затвердження
акту ідеальних часток (1989 р.) діяла
процедура реєстрації права власності.
Проте, за життя, спадкодавцем ОСОБА_4
право власності не було зареєстровано
відповідно до норм законодавства, а
відтак неможливо прийняти спадщину,
яка не є спадковою.

Відповідач також посилається на те,
що відповідно до ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті;
згідно ст. 1216 ЦПК України спадкуванням
є перехід прав та обов'язків від
фізичної особи, яка померла, до інших
осіб (спадкоємців). Утім. позивачем не
було надано відомостей за ким та у
яких частках реєстровано право
власності на спірне домоволодіння на
момент звернення до суду.

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку
спадкування права власності на об'єкти
нерухомості, в тому числі житловий
будинок, інші споруди, земельну ділянку
є набуття спадкодавцем зазначеного
права у встановленому законодавством
України порядку. Якщо за життя
спадкодавець не набув права власності
на житловий будинок, земельну ділянку,
то спадкоємець також не набуває права
власності у порядку спадкування. До
спадкоємця переходять лише визначені
майнові права, які належали
спадкодавцеві на час відкриття
спадщини. Для набуття права власності у
встановленому законодавством порядку
спадкоємець повинен здійснити дії, які
необхідні для набуття права власності
на визначене нерухоме майно, зокрема на
житловий будинок, іншу споруду.

Інструкція про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української PCP,
затверджена заступником Міністра
комунального господарства Української
PCP 31 січня 1966 року, яка втратила
чинність на підставі наказу
Держжитлокомунгоспу України від 13
грудня 1995 року № 56, передбачала
обов'язкову реєстрацію
(інвентаризацію) будинків і
домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4
Інструкції), в тому числі й на підставі
записів у погосподарських книгах (п. 20
Інструкції) та лист ВССУ від 16.05.2013 р.
№24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду
справ про спадкування» )). Таким чином,
на переконання представника
відповідача, з урахуванням того, що
коло спадкоємців не встановлено, право
власності на 47/100 частини спірного
домоволодіння не було посвідчено в
установленому законом порядку на час
затвердження акту ідеальних часток,
відсутні докази стосовно власників та
у яких частках (витяг з Реєстру прав
власності на нерухоме майно) на момент
розгляду справи, відсутні відомості
щодо правового режиму земельної
ділянки, на якій розташоване спірне
домоволодіння, позов не є таким, що
підлягає задоволенню.

Інші особи не скористалися правом
брати участь у судових засіданнях.

Заслухав пояснення позивача та
представника відповідача, та дослідив
докази в межах заявлених вимог згідно
ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до
висновку пор наявність підстави для
задоволення позову частково, виходячи
з наступного.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується відповідним
свідоцтвом про смерть (а.с. 8). За життя
померла проживала та її місце
проживання було зареєстровано за
наступною адресою: АДРЕСА_1. Позивач є
онуком померлої; позивач мешкає та
його місце проживання зареєстровано
також за даною адресою (а.с. 30) з 11.01.1999 р.

За ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців); спадкування
здійснюється за заповітом або за
законом, та до складу спадщини входять
усі права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті.

На підставі свідоцтва про право
власності від 10.12.1986 р., виданого АНД
районним відділом комунального
господарства згідно рішення виконкому
АНД районної ради народних депутатів
№604/2 від 17.10.1986 року, 45/100 частини
домоволодіння АДРЕСА_1 зареєстроване
за ОСОБА_4.

Разом з тим, відповідно до рішення
виконкому АНД районної ради народних
депутатів №43/1 від 13.01.1989 р. змінився
розмір часток та затверджено акт
ідеальних часток між співвласниками
домоволодіння, згідно з яким за ОСОБА_4 -
47/100 часток домоволодіння, за
співвласником ОСОБА_3 - 53/100 часток
домоволодіння.

Позивач є єдиним спадкоємцем в
силу ч. 1 статті 1266 ЦК України після
смерті бабусі - ОСОБА_4, померла
заповіту не залишила. Позивач прийняв
спадщину в силу статті 1268 ЦК України,
оскільки постійно проживав разом зі
спадкодавцем на час відкриття
спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України
спадкоємець, який прийняв спадщину,
може одержати свідоцтво про право на
спадщину.

Згідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України
спадкоємець, який прийняв спадщину, у
складі якої є нерухоме майно,
зобов'язаний звернутися до нотаріуса
за видачею йому свідоцтва про право на
спадщину на нерухоме майно.

Позивач виконав вимоги ч. 1 ст. 1297
ЦК України, утім, постановою
державного нотаріуса четвертої
Дніпропетровської державної
нотаріальної контори (а.с. 13) позивачу
було відмовлено у видачі свідоцтво про
право на спадщину на частину
домоволодіння, оскільки згідно
поданих документів нотаріусом
виявлено, що 45/100 частин домоволодіння,
що розташоване за адресою: АДРЕСА_1,
належить спадкодавцеві - гр. ОСОБА_4 на
підставі свідоцтва про право
власності, виданого відділом
комунального господарства
Амур-Нижньодніпровської районної ради
народних депутатів м.
Дніпропетровська від 10.12.1986 р., а на
підставі рішення
Амур-Нижньодніпровської районної ради
народних депутатів №604/2 від 13.01.1989 р. за
№43/1 розмір часток змінено, у зв'язку з
чим затверджено акт ідеальних часток
між співвласниками на 47/100 часток
домоволодіння за спадкодавицею -
гр.ОСОБА_4 та на 53/100 частини за іншим
співвласником. Вищезазначені
документи: свідоцтво про право
власності, видане відділом
комунального господарства
Амур-Нижньодніпровської районної ради
народних депутатів від 10.12.1986 р., та
рішення Амур-Нижньодніпровської
районної ради народних депутатів №604/2
від 13.01.1989 р. за №43/1 суперечать один
одному.

Згідно з даною постановою
державного нотаріуса (а.с. 13) рішення
Амур-Нижньодніпровської районної ради
народних депутатів №604/2 від 13.01.1989 р. за
№43/1 про зміну розміру ідеальних
часток між співвласниками на 47/100
частини домоволодіння не проведено,
тобто право власності за спадкодавцем
зареєстровано тільки на 45/100 частин
зазначеного домоволодіння, а згідно
ст. 1299 ЦК України право власності на
нерухоме майно виникає у спадкоємця з
моменту державної реєстрації цього
майна.

За ч. 3 ст. 1296 ЦК України
відсутність свідоцтва про право на
спадщину не позбавляє спадкоємця права
на спадщину; разом з тим, та обставина,
що частина майна не зареєстровано за
померлою ОСОБА_4 (2/100 відповідно до
рішення про зміну ідеальних часток)
позбавляє позивача можливості
отримати свідоцтво про право на
спадщину, та оформити, таким чином,
спадкові права в нотаріальну порядку.

Оскільки позивач в іншій спосіб,
крім звернутися з позовом до суду про
визнання права власності в порядку
спадкування, захистити своє порушене
право не може, виходячи зі змісту ст. 55
Конституції України та ст. 3 ЦПК України
для суду вбачаються підстави для
поновлення порушених прав позивача в
обраний ним спосіб (ст. 16 ЦК України).

Разом з тим, суд визнає слушними
заперечення відповідача в особі
представника щодо того, що умовою для
переходу в порядку спадкування права
власності на об'єкти нерухомості, в
тому числі житловий будинок, інші
споруди, земельну ділянку є набуття
спадкодавцем зазначеного права
власності у встановленому
законодавством України порядку, та,
якщо за життя спадкодавець не набув
права власності на житловий будинок,
земельну ділянку, то спадкоємець також
не набуває права власності у порядку
спадкування.

Відтак, частково задовольняючи
позов, для суду відсутні підстави для
визнання за позивачем права власності
на 47/100 частин домоволодіння
зазначеного вище, оскільки суду не
було надано доказів у порядку ст.ст. 57-59
ЦПК України щодо реєстрації права
власності на таку частку за померлою
ОСОБА_4, та за позивачем має бути
визнано право власності в порядку
спадкування за законом після смерті
бабусі - ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1,
на ті права, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті: 45/100 частин домоволодіння
АДРЕСА_1, які складаються з: квартири №
2 в житловому будинку літ.«А-1»
загальною площею 78,6 кв.м., житловою
площею 34,8 кв.м., в тому числі з житловою
прибудовою літ.«А'-1», погрібу літ.«під
А'-І», верандою літ.«а3-1», що складається
з: коридору 2-1 площею 5,9 кв.м.; житлової 2-2
площею 5,2 кв.м.; житлової 2-3 площею 7,2
кв.м.; житлової 2-4 площею 14,8 кв.м.;
житлової 2-5 площею 7,6 кв.м.; кладової 2-6
площею 3,9 кв.м.; кухні 2-7 площею 5,1 кв.м.;
веранди 2-І площею 28,9 кв.м.; а також
сараїв літ.«В,Д,Е,Н,0,Г,Л», вбиральні
літ.«Ж», літнього душу літ.« 3», літньої
кухні літ.«М», споруди №1-5, І, що
розташоване на земельній ділянці
площею 518 кв.м.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 212, 214-215
ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до територіальної
громади м. Дніпропетровська в особі
Дніпропетровської міської ради, де
третя особа четверта Дніпропетровська
державна нотаріальна контора та
ОСОБА_3 про визнання права власності в
порядку спадкування за законом
задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право
власності на 45/100 частин домоволодіння
АДРЕСА_1, які складаються з: квартири №
2 в житловому будинку літ.«А-1»
загальною площею 78,6 кв.м., житловою
площею 34,8 кв.м., в тому числі з житловою
прибудовою літ.«А'-1», погрібу літ.«під
А'-І», верандою літ.«а3-1», що складається
з: коридору 2-1 площею 5,9 кв.м.; житлової 2-2
площею 5,2 кв.м.; житлової 2-3 площею 7,2
кв.м.; житлової 2-4 площею 14,8 кв.м.;
житлової 2-5 площею 7,6 кв.м.; кладової 2-6
площею 3,9 кв.м.; кухні 2-7 площею 5,1 кв.м.;
веранди 2-І площею 28,9 кв.м.; а також
сараїв літ.«В,Д,Е,Н,О,Г,Л», вбиральні
літ.«Ж», літнього душу літ.« 3», літньої
кухні літ.«М», споруди №1-5, І, що
розташоване на земельній ділянці
площею 518 кв.м., в порядку спадкування за
законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_4.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області.
Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя