СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва у
складі:

головуючого -
судді Рейнарт І.М.

суддів
Качана В.Я., Барановської Л.В.

при секретарі
Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 2 червня 2014р. по цивільній справі за
позовом ОСОБА_1 до Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Інкомстрах», третя особа:
ОСОБА_3

про стягнення страхового
відшкодування, пені та моральної шкоди,

встановила:

у березні 2014р. позивач звернувся до
суду з позовом про стягнення з
відповідача суму страхового
відшкодування у розмірі 38 280,84грн., пеню
у сумі 2 531,78грн., інфляційні втрати у
розмірі 578,04грн., три відсотки річних -
446,78грн., моральну шкоду у сумі 3 828,08грн.
та витрати на правову допомогу у сумі
1000грн.

Мотивуючи позовні вимоги,
позивач зазначав, що 23 липня 2013р. з вини
ОСОБА_3 сталася дорожньо-транспортна
пригода, у результаті якої був
пошкоджений його автомобіль КІА,
державний номер НОМЕР_1, і йому завдані
збитки у сумі 38 280грн. 84коп. Оскільки
цивільна відповідальність ОСОБА_3 була
застрахована відповідно до полісу
обов'язкового страхування у ПрАТ «СК
«Інкомстрах», у липні 2013р. ним до
страхової компанії була подана заява
про виплату страхового відшкодування,
проте, страхове відшкодування йому
виплачено не було.

Заочним рішенням суду від 2
червня 2014р. у позові відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі
представник позивача просить рішення
суду скасувати, ухвалити нове рішення
про задоволення позовних вимог.

Апелянт посилається на
порушення судом норм процесуального
права та неналежну оцінку наданим
доказам.

Відповідач, будучи належним
чином повідомленим про день та час
розгляду апеляційної скарги за місцем
реєстрації, у судове засідання не
з'явився, клопотання про перенесення
судового розгляду не направив, тому
відповідно до положень ст. 305 ЦПК
України колегія суддів провела судовий
розгляд у його відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, пояснення апелянта та його
представника, третьої особи, які
підтримали апеляційну скаргу, вивчивши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає, що вона
підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та
матеріалами справи підтверджено, що 23
липня 2013р. на пр. Глушкова, 13-б у м. Києві
сталася дорожньо-транспортна пригода,
у результаті якої був

№ апеляційного провадження: №
22-ц/796/9994/2014 Головуючий у суді першої
інстанції: Новак А.В.Доповідач у суді
апеляційної інстанції: Рейнарт
І.М.пошкоджений автомобіль КІА,
державний номер НОМЕР_1, який належить
позивачу.

Постановою судді Голосіївського
районного суду м. Києва від 2 серпня 2013р.
винним

- 2 -

у ДТП визнаний ОСОБА_3

Відповідно до полісу від 22
червня 2013р. цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_3 була
застрахована у ПрАТ «Страхова компанія
«Інкомстрах» з лімітом
відповідальності за шкоду, завдану
майну, у сумі 50 000грн.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що позивачем не надано
доказів звернення до страхової
компанії за виплатою страхового
відшкодування та доказів відмови
страховика у виплаті страхового
відшкодування.

Проте, погодитися з таким
висновком суду першої інстанції не
можна, так як він не відповідає
обставинам справи та наданим доказам.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України
шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме: шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Згідно ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка
застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

У п. 16 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 1 березня 2013р. «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» роз'яснено, що
оскільки відповідно до статті 3 Закону
№ 1961-IV обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
здійснюється як з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та/або майну потерпілих
унаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, так і захисту майнових
інтересів страхувальників, враховуючи
положення статті 1194 ЦК, питання про
відшкодування шкоди самою особою,
відповідальність якої застрахована,
вирішується залежно від висловленої
нею згоди на таке відшкодування та
виконання чи невиконання нею
передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV
обов'язку щодо письмового надання
страховику, з яким укладено
відповідний договір (у передбачених
випадках Моторному (транспортному)
страховому бюро України, далі - МТСБУ),
повідомлення про дорожньо-транспортну
пригоду встановленого зразка. У разі
відсутності такої згоди завдана
потерпілому шкода підлягає
відшкодуванню страховиком у межах
передбаченого договором страхування
страхового відшкодування. Наявність
такої згоди у вигляді відповідної
заяви цієї особи та виконання нею
передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV
обов'язку з'ясовується судом першої
інстанції, у зв'язку з чим до участі у
справі може бути залучений страховик.
При відшкодуванні страховиком шкоди,
завданої особою, цивільно-правова
відповідальність якої застрахована,
така особа сплачує потерпіло-му
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуван-ням).

Розглянувши справу у відсутність
третьої особи ОСОБА_3, який не був
належним чином повідомлений про день
та час розгляду справи, суд першої
інстанції не з'ясував чи звертався
страхувальник до страховика із заявою
про настання страхового випадку, не
з'ясував даного питання суд і у
позивача під час розгляду справи.

Крім того, з тексту звіту про оцінку
автотранспорту від 26 серпня 2013р.
вбачається, що даний звіт був
виготовлений на підставі заяви ПрАТ
«СК Інкомстрах», що підтверджує доводи
позивача про його звернення до
страхової компанії із заявою про
виплату страхового відшкодування.

Також позивачем суду надана копія його
заяви від 26 липня 2013р. на адресу ПрАТ
«СК «Інкомстрах» про виплату
страхового відшкодування (с.с.68).

За таких обставин, суд першої інстанції
прийшов до неправомірного висновку про
недоведеність права позивача на вимогу
до відповідача про виплату страхового
відшкодування.

Також неправомірним є висновок суду
першої інстанції про обов'язок
позивача надавати докази невиплати
страховиком страхового відшкодування
та про не порушення з

-
3-

боку відповідача прав позивача, так як
він не ґрунтується на нормах
матеріального права та обставинах
справи.

Будучи належним чином повідомленим про
день та час розгляду позовної заяви та
отримавши її копію (с.с.42), відповідач
своїх заперечень проти позову не
висловив, тому суд не мав підстав
вважати, що відповідач не порушив прав
позивача.

Відповідно до ст. 6 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страховим випадком є
дорожньо-транспортна пригода, що
сталася за участю забезпеченого
транспортного засобу, внаслідок якої
настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована,
за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю
та/або майну потерпілого.

Статтею 22.1. зазначеного закону
визначено, що у разі настання
страхового випадку страховик у межах
страхових сум, зазначених у страховому
полісі, відшкодовує у встановленому
цим Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

За змістом статті 36 вказаного
закону страховик приймає вмотивоване
рішення про здійснення страхового
відшкодування або про відмову у
здійсненні страхового відшкодування
(регламентної виплати). Страховик
протягом 15 днів з дня узгодження ним
розміру страхового відшкодування з
особою, яка має право на отримання
відшкодування, за наявності
документів, зазначених у статті 35
цього Закону, повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду, але не
пізніш як через 90 днів з дня отримання
заяви про страхове відшкодування
зобов'язаний: у разі визнання ним вимог
заявника обґрунтованими - прийняти

рішення про здійснення страхового
відшкодування (регламентної виплати)
та виплатити його, у разі невизнання
майнових вимог заявника - прийняти
вмотивоване рішення про відмову у
здійсненні страхового відшкодування
(регламентної виплати).

Відповідачем суду не було надано
доказів про прийняття рішення за
заявою позивача про виплату страхового
відшкодування, тому колегія суддів
вважає, що права позивача були порушені
і підлягають захисту шляхом стягнення
з відповідача розміру завданих
збитків.

Визначаючи розмір збитків,
колегія суддів виходить із положення
статті 29 вищезазначеного закону,
згідно якої у зв'язку з пошкодженням
транспортного засобу відшкодовуються
витрати, пов'язані з відновлювальним
ремонтом транспортного засобу з
урахуванням зносу, розрахованого у
порядку, встановленому
законодавством.

Звітом про оцінку
автотранспорту, складеного СПД
«ОСОБА_6» 26 серпня 2013р., вартість
відновлювального ремонту автомобіля
становить 22 599грн. 88коп., коефіцієнт
фізичного зносу КТЗ визначено у 0,5040,
тому відшкодуванню підлягає 15 680грн.
96коп.

При цьому, вимоги позивача про
стягнення страхового відшкодування у
сумі 38 280грн. 84коп., що є результатом
складання вартості відновлювального
ремонту та вартості матеріального
збитку, завданого власнику автомобіля,
не ґрунтуються на нормах матеріального
права.

Згідно ст. 36.5 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» за кожен день прострочення
виплати страхового відшкодування
(регламентної виплати) з вини
страховика особі, яка має право на
отримання такого відшкодування,
сплачується пеня з розрахунку
подвійної облікової ставки
Національного банку України, яка діє
протягом періоду, за який
нараховується пеня.

Отримавши заяву позивача 29 липня
2013р., відповідач до звернення позивача
до суду не надав відповіді про прийняте
рішення та не виплатив страхове
відшкодування, тому повинен сплатити
пеню відповідно до вищезазначеної
норми матеріального права, яка за 142 дні
прострочки складає 793грн. 07коп. (
15680,96х13х142:365:100, де 13% - подвійна облікова
ставка НБУ).

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено
обов'язок боржника, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора сплатити суму боргу з
урахуванням

- 4 -

встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Оскільки відповідач не виплатив
позивачу страхове відшкодування у
строки, визначені нормами
матеріального права, позивач має право
на отримання компенсації, яка
передбачена зазначеною нормою, і
стягненню з відповідача підлягає
інфляційні втрати у сумі 235грн. 21коп. та
три відсотки річних - 183,02грн.

Проте, позовні вимоги про стягнення з
відповідача моральної шкоди
задоволенню не підлягають, оскільки
норми Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», якими
регулюються правовідносин сторін, не
передбачають можливості стягнення
моральної шкоди зі страховика у разі
несвоєчасної виплати страхового
відшкодування.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню сплачений судовий
збір пропорційно сумі задоволених
позовних вимог.

Однак, вимоги про відшкодування 1000грн.,
витрачених позивачем на правову
допомогу, задоволенню не підлягають,
виходячи з наступного.

З наданих суду першої інстанції
документів вбачається, що 7 лютого 2014р.
позивач уклав договір про надання
юридичних послуг з ПП «Український
автомобільний ассістанс», якому
сплатив 1000грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 ЦПК України
правову допомогу може надавати особа,
яка є фахівцем у галузі права і за
законом має право на надання правової
допомоги.

Частина друга даної норми визначає, що
особа, яка має право на надання
правової допомоги, допускається
ухвалою суду за заявою особи, яка бере
участь у справі.

Суду не надано доказів, що приватне
підприємство, з яким позивач уклав
угоду, має право надавати правову
допомогу, а особа, з якою був підписаний
договір, була допущена судом до участі
у справі відповідно до вимог ч. 2 ст. 56
ЦПК України.

За таких обставин, судом першої
інстанції неповно встановлені
обставини справи, не оцінені надані
докази, неправильно застосовані норми
матеріального права, допущено
порушення норм процесуального права,
тому колегія суддів скасовує рішення
суду та ухвалює нове рішення про
часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313-314,
316-317 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 2 червня 2014р.
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Інкомстрах» на користь
ОСОБА_1 15 680грн. 96коп. страхового
відшкодування, 793грн. 07коп. пені, 183грн.
02коп. - три відсотка річних, 235грн. 21коп.
інфляційних втрат, 253грн. 38коп. судових
витрат, а всього 17 145грн. 64коп.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: