У х в а л а

6 жовтня 2014 року м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Колодійчука В.М.

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,
Мазур Л.М., Умнової О.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 31 січня 2014 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до
Полтавської міської ради, релігійної
громади повного Євангелія «Полтавська
християнська церква м. Полтави»
про визнання незаконними рішень
міськвиконкому, усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою,
визнання недійсним договору оренди
земельної ділянки та відшкодування
моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду
з позовом, вимоги якого уточнили в ході
розгляду справи та просили визнати
протиправними дії Полтавської міської
ради, скасувати рішення Полтавської
міської ради від 3 липня 2012 року та
від 8 вересня 2010 року, визнати недійсним
договір оренди від 26 вересня 2012 року
земельної ділянки по
АДРЕСА_1, площею 3 300 кв.м, скасувати
державну реєстрацію вказаного
договору оренди, проведену управлінням
Держкомзему у м. Полтаві 23 листопада 2012
року, зобов'язати релігійну громаду
повного Євангелія «Полтавська
Християнська Церква» м. Полтави
звільнити подвір'я домоволодіння
позивачів і повернути садибу в її
попередній стан, стягнути солідарно з
відповідачів моральну шкоду у розмірі
20 000 грн.

Позов мотивовано тим, що позивачі
більше 67 років постійно відкрито
користувалися земельною ділянкою
площею 5285 кв.м, на якій розташовано
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2. На
підтвердження вказаних обставин
позивачі посилалися на свідоцтво про
право на спадщину від 10 вересня 1985 року,
договір подарунку домоволодіння від 5
серпня 1945 року, технічний паспорт на
вказане домоволодіння, виготовлений
станом на 19 квітня 1984 року, довідку
Полтавського БТІ «Інвентаризатор» від
27 листопада 1997 року №8450, постанову
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 4 вересня 2013
року. Позивачі посилалися на те, що
згідно земельного законодавства, яке
діяло на момент прийняття ними
спадщини до них перейшло право
користування земельною ділянкою за
вказаною адресою у розмірах та межах, в
яких користувалися земельною ділянкою
попередні власники. Ні у попередніх
власників, ні у позивачів рішенням
місцевих органів земельна ділянка не
вилучалася. Оскаржуваними рішеннями
Полтавської міської ради відповідачу -
Релігійній громаді повного Євангелія
«Полтавська Християнська Церква» м.
Полтави було надано дозвіл на
розроблення проекту землевідведення
земельної ділянки площею 3300 кв.м для
будівництва молитовного дому з
господарськими спорудами за адресою:
АДРЕСА_1, яка була сформована за рахунок
частини земельної ділянки по АДРЕСА_2,
та передано вказану земельну ділянку
Релігійній громаді в оренду строком на
2 роки для будівництва молитовного дому
з господарськими спорудами. Вказані
рішення Полтавської міської ради
позивачі вважають незаконними з тих
підстав, що ними порушено порядок
вилучення земельних ділянок у
землекористувачів, встановлений
ст.ст.140-149 ЗК України. Зокрема
посилаються на те, що з ними, як
суміжними землекористувачами, не було
погоджено меж земельної ділянки, що
виділялася Релігійній громаді, спірна
земельна ділянка знаходиться в
санітарній зоні обслуговування
водонапірної башти, тому не може бути
виділеною з метою будівництва.
Внаслідок прийняття оскаржуваних
рішень права позивачів, як
землекористувачів спірної земельної
ділянки порушені, що завдало їм
моральної шкоди.

Рішенням Октябрського районного суду
м. Полтава від 18 листопада 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Полтавської області
від 18 грудня 2013 року, у задоволенні
позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 31 січня 2014 року
позивачам відмовлено у відкритті
касаційного провадження з підстав,
передбачених п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
позивачів про перегляд даного рішення
суду касаційної інстанції в порядку,
визначеному главою 3 розділу 5 ЦПК
України.

В обґрунтування заяви позивачі
посилаються на неоднакове
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, зокрема ст.ст. 20, 21,
141, 116 ЗК України, що в свою чергу,
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах.

Крім того, при зверненні до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ заявниками подано клопотання про
поновлення строку на подання заяви про
перегляд ухвали суду касаційної
інстанції в силу його пропуску з
поважних причин.

Оскільки зі змісту заяви про перегляд
судового рішення та матеріалів,
доданих до неї вбачається, що строк на
її подання пропущено з поважних причин,
то він підлягає поновленню.

Дослідивши подані заявниками
матеріали колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що у допуску справи до
провадження Верховного Суду України
слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.355 ЦПК України заява
про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

В обґрунтування своєї позиції щодо
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
заявник посилається на ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 31 січня 2014 року, про
перегляд якої ставиться питання, та
ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 22 травня 2013 року
у справі про скасування рішення та
визнання недійсним договору оренди
земельної ділянки, ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 25 вересня 2013 року у справі про
визнання частково незаконними та
скасування рішень громадської
організації та сільської ради,
визнання недійсним державного акта на
право власності на земельну ділянку,
визнання права користування земельною
ділянкою, ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 11 квітня 2012 року у справі про
встановлення меж земельної ділянки та
зобов'язання вчинити дії, ухвалу Вищого
адміністративного суду України від 19
червня 2014 року у справі про визнання
незаконними рішень та зобов'язання
вчинити дії.

Зі змісту поданих копій рішень суду
касаційної інстанції, на які
посилається заявник в обґрунтування
заяви не вбачається наявність
неоднакового застосування судом норм
матеріального права у правовідносинах,
подібних, вирішеним у даній цивільній
справі.

Під подібними правовідносинами слід
розуміти такі, де тотожними є предмет
спору, підстави позову, зміст позовних
вимог та встановлені судом фактичні
обставини, а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин з метою з`ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

В даному випадку, зі змісту
зазначених вище рішень, не вбачається
тотожність підстав позову та фактичних
обставин, встановлених судом у інших
справах, ніж встановлені у даному
спорі.

Крім того, ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 22 травня 2013 року, на яку
посилається заявник, були скасовані
рішення судів попередніх інстанцій з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції. Вказаною
ухвалою не відбулося застосування норм
матеріального права.

Підставами скасування судових рішень
з направленням справи на новий розгляд
стало неповне встановлення судом
фактичних обставин, які мають істотне
значення для правильного вирішення
справи, що в свою чергу свідчить про
відсутність тотожності встановлених
фактичних обставин у цій справі, з
обставинами, які встановлені в ході
розгляду даного спору.

Враховуючи наведене, у допуску справи
до провадження Верховного Суду України
слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 354, 355, 356, 360 ЦПК
України, колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Поновити строк на подання заяви про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 31 січня 2014 року.

У допуску справи за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до
Полтавської міської ради, релігійної
громади повного Євангелія «Полтавська
християнська церква м. Полтави»
про визнання незаконними рішень
міськвиконкому, усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою,
визнання недійсним договору оренди
земельної ділянки та відшкодування
моральної шкоди, за заявою ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у цивільній справі від 31 січня 2014
року до провадження Верховного Суду
України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук судді В.С.
Висоцька М.К. Гримич Л.М. Мазур О.В.
Умнова