Справа № 466/2697/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

4 липня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Львова

в складі : головуючого-судді
Білінської Г.Б.

при секретарі
Ярема О.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, за участю третьої особи ОСОБА_3
в своїх інтересах та інтересах
неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
про визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням,

та позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
усунення перешкод в користуванні
житловим приміщенням та вселення

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду
із позовом про визнання ОСОБА_7 такою ,
що втратила право користування
квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог
покликається на те, що спірна квартира
АДРЕСА_1 пл.. 67,9 кв.м. складається із
трьох кімнат ,кухні та комунальних
вигод, належить Львівській міській
Раді. У квартирі зареєстровані ОСОБА_1,
її донька ОСОБА_3 , її троє
неповнолітніх дітей та відповідачка
по справі - внучка позивачки ОСОБА_7 У
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати відповідачки
- донька ОСОБА_1 Батько неповнолітньої
на той час ОСОБА_7 забрав доньку за
своїм місцем проживання у будинок по
АДРЕСА_2. У ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7
виповнилось 18 років, однак вона не
поверталась у спірну квартиру, рочей
своїх не перевозила , участі в оплаті
житлово-комунальних послуг не брала, а
тому позивачка вважає, що її внучка
втратила право користування спірною
квартирою.

У судовому засіданні позивачка та її
представник ствердила свої вимоги та
дала пояснення, аналогічні змісту
позову.

Відповідачка позов заперечила ,
звернулась до суду із зустрічним
позовом, у якому просить зобов"язати
ОСОБА_1 не чинити їй перешкод в
користуванні спірним житлом та вселити
її у квартиру. При цьому покликається
на те, що дійсно після смерті матері
до свого повноліття проживала за
місцем реєстрації батька - у АДРЕСА_2,
де зареєстровано і проживає шість осіб
. Після досягнення повноліття вона
підходила разом із тіткою ОСОБА_8 до
бабці ОСОБА_1 по питанню переселення у
квартиру за місцем реєстрації, однак у
цьому їй було відмовлено. Оскільки у
неї іншого місця проживання немає,
будинок у АДРЕСА_2 був лише тимчасовим
місцем проживання на час її
неповнолітнього віку, вона має намір
вселитись у спірну квартиру , так як
ніколи не втрачала бажання там
проживати і знала, що це її постійне
житло. На даний час бабця ОСОБА_1 не
дозволяє їй жити у спірній квартирі,
тому просить її в неї вселити.

Третя особа ОСОБА_3 позов ОСОБА_1
підтримала та пояснила, що вважає , що
постійним місцем проживання ОСОБА_7 є
будинок, де зареєстрований її батько і
де вона проживала з 2002 року.

З'ясувавши обставини справи,
заслухавши доводи сторін та свідків,
суд приходить до висновку, що у
задоволенні позову ОСОБА_1 слід
відмовити з наступних мотивів.

У судовому засіданні встановлено, що
АДРЕСА_1 складається із трьох кімнат,
кухні та комунальних вигод , загальна
площа квартири 67,9 кв.м. Квартира
належить Львівській міській Раді. У
квартирі зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_3 ,
її троє неповнолітніх дітей та ОСОБА_7,
яка приходиться внучкою ОСОБА_1

У підтвердження своїх позовних вимог
ОСОБА_1 надала суду акти ЛКП „Рясне 402"
про непроживання відповідачки ОСОБА_7
у спірній квартирі за 30.01.2014 р., 11.11.2013
р. , 14.04.2014 р.

Факт непроживання відповідачки у
спірній квартирі ствердили і допитані
за клопотанням позивачки свідки
ОСОБА_10, ОСОБА_11,ОСОБА_12

Свідки відповідачки ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_8 суду ствердили, що до 2002 року
відповідачка проживала із своїми
батьками у спірній квартирі. У
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - донька
ОСОБА_1 Остання поставила вимогу, щоб
її зять - батько ОСОБА_7 переселився за
місцем своєї реєстрації у АДРЕСА_2. На
засіданні органу опіки та піклування,
рішення якого не збереглось, було
визначено місце проживання
неповнолітньої ОСОБА_7 із її батьком
до повноліття. У ІНФОРМАЦІЯ_2, коли
ОСОБА_7 виповнилось 18 років, вона із
тіткою ОСОБА_15 підходили до ОСОБА_1 по
питанню переселення її внучки ОСОБА_7
у квартиру за місцем реєстрації. Однак
ОСОБА_1 та її донька ОСОБА_3 відмовили.
Йшла також мова про виділ частки
ОСОБА_7 у праві власності на квартиру
після її приватизації в грошовому
виразі або придбання їй якогось житла,
однак це питання ОСОБА_1 навіть не
розглядалось. Тоді ОСОБА_7 написала в
ЛКП заяву про те, щоб її без її відома
не виписували із квартири. Про своє
звернення до суду про визнання ОСОБА_7
такою, що втратила право користування
житлом, її бабця ОСОБА_1 внучку не
попереджала, і цей позов був для неї
несподіванкою. Можливості
зареєструвати ОСОБА_7 у будинку в
АДРЕСА_2 немає, там проживає шість осіб,
тому забезпечити її постійним місцем
проживання у цьому будинку теж немає
можливості.

Ст. 71 ЖК України передбачено, що при
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім"ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців.

Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням внаслідок
відсутності цієї особи понад
встановлені строки провадиться у
судовому порядку.

Оцінюючи зібрані по справі докази у їх
сукупності, суд прийшов до
переконання, що відповідачка ОСОБА_7 не
проживала у спірній квартирі з
виключно поважних причин : до 2013 року
проживала як неповнолітня особа з
батьком, після досягнення повноліття
намагалась вирішити питання
проживання із бабцею ОСОБА_1 , іншого
житла не має , а тому не може бути
визнана такою , що втратила право на
користування цим житлом.

Покликання ОСОБА_7 у зустрічному
позові на те, що бабцею ОСОБА_1 їй
чиняться перешкоди в користуванні
спірною квартирою ,суд вважає
недоведеними, оскільки лише тоді, коли
ОСОБА_7 дізналась про звернення
ОСОБА_1 до суду із позовом , вона почала
вживати заходи для вселення у спірну
квартиру. До цього моменту наявність
перешкод, які чинились ОСОБА_7 з боку
ОСОБА_1 у користуванні спірним житлом
жодними доказами у судовому засіданні
не стверджені. Відтак, такі вимоги до
задоволення не підлягають через
недоведеність позовних вимог.

Керуючись ст.ст.10,62,213-215 , 209,218 ЦПК
України, ст.ст. 71,72 ЖК України, суд, -

вирішив:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_7,
з участю третьої особи ОСОБА_3 в своїх
інтересах та інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщення - відмовити.

у задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про усунення перешкод
у користуванні житловим приміщенням та
вселення - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Шевченківський районний суд м. Львова
шляхом подачі протягом десяти днів з
дня проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя: Г. Б. Білінська