22-ц/775/1044/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області у
складі:

головуючого Ігнатоля Т.Г.,

суддів Кочегарової Л.М.,
Сорока Г.П.,

при секретарі Макаровій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
майна спільною власністю та його поділ

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Волноваського районного суду
Донецької області від 05 червня 2014 року,

в с
т а н о в и л а:

У квітні 2014 року позивач звернувся
до суду з позовом про визнання майна
спільною сумісною власністю та
визнання права власності на 12 частку
майна, мотивуючи свої вимоги тим, що він
з відповідачкою перебував у фактичних
шлюбних відносинах з вересня 2002 року
до грудня 2013 року. Мають доньку ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після припинення
шлюбних відносин з відповідачкою
залишилася проживати з ним. Під час
сумісного проживання вони за спільні
гроші 10 січня 2008 року придбали
автомобіль «Nissan Maxima», державний
номерний знак НОМЕР_1, який
зареєстрований на відповідачку,
оскільки на той час він перебував у
зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою -
ОСОБА_4, з якою розірвав шлюб лише 04
жовтня 2011 року. Вважає, що оскільки
вони за період сумісного життя, за
спільні гроші придбали спірний
автомобіль, він є спільною сумісною
власністю і їм належить по 12 частці
автомобіля кожному.

Рішенням Волноваського районного
суду Донецької області від 05 червня 2014
року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано
спільною сумісною власністю сторін
автомобіль марки «Nissan Maxima», державний
номерний знак НОМЕР_1, та визнано право
власності за ОСОБА_1 і ОСОБА_2 по ?
частині автомобіля за кожним.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
вважає, що висновки суду не
відповідають обставинам справи,
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове, яким відмовити позивачу
у задоволенні його позовних вимог.
Зокрема, вважає, що суд вийшов за межі
позовних вимог, оскільки в позовній
заяві позивач просив поділити майно на
підставі ст.ст. 355, 364, 368, 370 ЦК України,
але суд застосував положення ст. 70 СК
України, що є помилковим. Позивачем не
надано жодного доказу придбання
автомобіля за спільні кошти, не
доведено факту наявності фактичних
шлюбних відносин та спільного бюджету.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення ОСОБА_2 та її представника
ОСОБА_5, які підтримали доводи скарги та
просили її задовольнити, заперечення
проти скарги позивача ОСОБА_1 та його
представника ОСОБА_6, які просили
скаргу відхилити, а рішення суду
залишити без зміни, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Обґрунтовуючи вимоги, позивач
посилався на те, що спірний автомобіль
є спільною сумісною власністю його та
відповідачки, оскільки придбаний під
час їх сумісного проживання у
фактичних шлюбних відносинах та за
спільні кошти.

Задовольняючи позов ОСОБА_1, суд, з
посиланням на ст.70 СК України, зазначив
в рішенні, що оскільки сторони
перебували у фактичних шлюбних
відносинах, що визнано ними в суді, то
придбаний ними за час спільного
проживання автомобіль є їх спільною
сумісною власністю і при його поділі
частки сторін є рівними.

Проте погодитися з такими
висновками суду не можна, оскільки
вони не відповідають обставинам справи
та вимогам закону

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають з встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Вказане судове рішення
зазначеним вимогам не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи
та пояснень сторін в судовому
засіданні в суді першої інстанції та в
апеляційному суді, з 2002 року по
грудень 2013 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2
проживали разом в квартирі АДРЕСА_1. 10
січня 2008 року було придбано
автомобіль «Nissan Maxima», державний
номерний знак НОМЕР_1, який
зареєстрований на ОСОБА_2( а.с. 7-10).

4 жовтня 2011 року ОСОБА_1 розірвав
шлюб з ОСОБА_4 (а.с. 6)

Колегія суддів вважає, що ухвалюючи
рішення, суд першої інстанції
неправильно встановив фактичні
обставини справи, неправильно
визначив характер спірних
правовідносин і, з посиланням на ст.70
Сімейного Кодексу України, якою
регулюються правовідносини щодо
поділу майна, яке є об'єктом спільної
сумісної власності подружжя, визнав
право власності сторін на спірний
автомобіль в рівних частках.

Разом з тим, якщо жінка та чоловік
проживають однією сім'єю, але не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь - якому іншому шлюбі, майно набуте
ними за час спільного проживання,
належить їм на праві спільної сумісної
власності, якщо інше не встановлено
законом або договором між ними. На
майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності жінки та чоловіка,
які не перебувають у шлюбі між собою
або в будь - якому іншому шлюбі,
поширюються положення гл. 8 цього
Кодексу, яка регулює право спільної
сумісної власності подружжя ( с.74
Сімейного Кодексу України).

Тобто, при застосуванні ст.74 СК
України слід виходити з того, що
вказана норма поширюється на випадки,
коли чоловік та жінка не перебувають у
будь - якому іншому шлюбі та між ними
склалися усталені відносини, що
притаманні подружжю. Крім того, для
визначення осіб такими, що перебувають
у фактичних шлюбних відносинах, для
вирішення майнового спору на підставі
ст.74 СК України, суд повинен встановити
факт проживання однією сім'єю чоловіка
та жінки без шлюбу, в період, протягом
якого було придбане спірне майно.

З матеріалів справи вбачається,
що на момент придбання спірного
автомобілю позивач перебував в іншому
шлюбі, що виключає застосування до
спірних правовідносин положень ст.74
Сімейного Кодексу України.

Згідно з ч.4 ст.370 ЦК України, на яку
посилається позивач в позові, майно,
набуте в результаті спільної праці та
за спільні грошові кошти членів сім»ї,
є їхньою спільною сумісною власністю,
якщо інше не встановлено договором,
укладеним у письмовій формі.

Для визнання майна об'єктом
спільної сумісної власності,
відповідно до ст.60 ЦПК України, на
сторін покладається обов'язок
доведення обставин, на які вони
посилаються як на підставу своїх вимог
чи заперечень. Доказами можуть бути
пояснення сторін, третіх осіб, їх
представників, допитаних як свідків,
покази свідків, письмові докази,
висновки експертів.

Як вбачається з апеляційної скарги,
пояснень відповідачки в апеляційному
суді, вона заперечує, як факт
проживання однією сім'єю, ведення
спільного господарства, наявність
спільного бюджету з позивачем так і
факт придбання автомобіля за спільні з
позивачем кошти.

Матеріали справи не містять
будь - яких доказів на спростування
цього, зокрема, на підтвердження, як
факту перебування сторін у фактичних
шлюбних відносинах на момент придбання
автомобілю - у 2008 році, так і факту
набуття спірного автомобілю за
спільні кошти. Не надано таких
доказів і апеляційному суду.

Таким чином, колегія суддів
вважає, що оскільки суд першої
інстанції, вирішуючи спір, не визначив
характер спірних правовідносин, вважав
встановленими обставини, які не
доведені, але мають значення для
вирішення справи та застосував норму
матеріального права, яка не підлягає
застосуванню, це є підставою для
скасування рішення суду і ухвалення
нового рішення про відмову у
задоволенні позову.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст.307,309,313-315,316 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Волноваського районного
суду Донецької області від 05 червня 2014
року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання майна спільною
сумісною власністю та поділ майна
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Судді