Справа № 580/750/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2014 року
м.Лебедин

Лебединський районний суд Сумської
області в складі головуючого Бакланова
Р. В. при секретаріГладкова С. В., за
участю: позивача - ОСОБА_1, представника
позивача - ОСОБА_2, відповідачки -
ОСОБА_3, представника третьої особи -
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщення;

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним
позовом до відповідачки, мотивуючи
свої вимоги тим, що він є власником
квартири АДРЕСА_1 Сумської області.
Після реєстрації шлюбу його сина -
ОСОБА_5 з відповідачкою 12 квітня 2003
року, остання зареєструвалася та стала
проживати у вищевказаному будинку. 12
жовтня 2011 року шлюб між сином позивача
та відповідачкою рішенням
Лебединського суду було розірвано. 21
грудня 2011 року вона разом з малолітнім
сином виїхала. На даний час вона
проживає за адресою: АДРЕСА_2, однак до
цього часу зареєстрована в будинку
позивача. ОСОБА_1, неодноразово просив
відповідачку знятися з реєстрації,
однак вона добровільно не бажає цього
робити. Позивач позбавлений можливості
оформити субсидію, тому просить суд
визнати ОСОБА_3 такою що втратила право
користування квартирою АДРЕСА_1

Позивач та його представник в судовому
засіданні ствердили позовні вимоги в
повному обсязі.

Відповідачка в судовому засіданні не
визнала позовні вимоги, пояснивши, що
вона дійсно не проживає у належному
позивачу будинку з 15 серпня 2011 року,
однак проти того щоб її зняли з
реєстрації, оскільки вона на даний час
не має власного житла і їх ніде
зареєструватися.

Представник третьої особи в судовому
засіданні проти позовних вимог не
заперечила, оскільки малолітній син
відповідачки не буде позбавлений житла
через те, що його батько зареєстрований
та проживає у АДРЕСА_1

В судовому засіданні були встановлені
факти та відповідні їм правовідносини:

ОСОБА_1 на праві приватної власності на
підставі договору купівлі-продажу від
28.04.98 р. ААМ № 485473, зареєстрованого в
реєстрі за № 1-821 (а.с. 7) належить
квартира АДРЕСА_1 Лебединського району
Сумської області. Вказаний факт також
стверджується копія технічного
паспорту (а.с. 8-10). Відповідачка є
колишнім членом сім'ї позивача, а саме
колишньою дружиною його сина - ОСОБА_5,
що стверджується копією рішення
Лебединського райсуду № 20557/11 від 12.10.11
року (а.с. 13) та копією рішення
Апеляційного суду Сумської області від
15.11.11 р. № 22-ц-2108 (а.с. 14-15). З копії
довідки Великовисторопської сільської
ради № 02-34/229 від 25.04.14 р. (а.с. 11),
вбачається, що по АДРЕСА_1
зареєстровані: ОСОБА_1 його дружина -
ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3, син - ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_4, мати - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5,
колишня невістка - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6,
внук - ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_7

Факт того, що ОСОБА_3 за зареєстрованим
місцем проживання - АДРЕСА_1
Лебединського району не проживає з 15
серпня 2011 року стверджується довідкою
депутата Великовисторопської
сільської ради виборчого округу № 1 від
25.04.14 р. (а.с. 12) довідкою сільської ради
№ 02-14/230 від 25.04.14 р. (а.с. 26).

Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місце
проживання фізичної особи віком від
десяти до чотирнадцяти років є місце
проживання її батьків (усиновлювачів)
або одного з них, з ким вона проживає,
якщо інше місце проживання встановлено
за згодою між дитиною та батьками.

ОСОБА_5 є батьком малолітнього ОСОБА_7
ІНФОРМАЦІЯ_8, зареєстрований та мешкає
по АДРЕСА_1 Лебединського району, що
стверджується довідкою
Великовисторопської сільської ради
Лебединського району Сумської області
№ 02-34/164 від 21.05.14 р. (а.с. 33).

За таких обставин, суд вважає що в разі
визнання ОСОБА_3 такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням - квартирою АДРЕСА_1
Лебединського району Сумської області
права неповнолітнього ОСОБА_5 порушені
не будуть.

З копії заповіту від 07.05.14 року,
зареєстрованого в реєстрі за № 17 (а.с. 27)
вбачається, що ОСОБА_1 все належне йому
майно заповів онукові - ОСОБА_7
ІНФОРМАЦІЯ_8. Крім того, неповнолітній
ОСОБА_7 під час шкільних канікул
постійно проживає в сім'ї дідуся ОСОБА_1
та батька - ОСОБА_5, в с. Великий Вистороп
Лебединського району Сумської області,
що стверджується копією довідки
сільської ради від 21.05.14 р. № 02-34/164 (а.с.
33), вказаний факт також стверджується
показами свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, які кожен зокрема суду
повідомили, що ОСОБА_3 з серпня 2011 року в
с. Великий Вистороп Лебединського
району не проживає, були свідками того,
як остання вивозила речі з
господарства, також ствердили той факт,
що її син постійно приїздить в село до
діда та баби на канікули.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
своєю волею, незалежно від волі інших
осіб.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові
належать права володіння, користування
та розпорядження своїм майном. Право
користування полягає в тому, що власник
має юридично закріплену можливість
використовувати корисні якості речі
(майна) для себе, здобувати з цього
користь, вигоду. Право розпорядження
означає юридично забезпечену
можливість встановлювати, змінювати,
припиняти юридичну долю речі (майна).
Право розпорядження закріплює
абсолютну владу власника над річчю
(майном), яка може виражатися навіть у
відчуженні або знищенні речі (майна).

У відповідності до ст.ст. 319, 321 ЦК
України власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Статтею 386 ЦК України передбачено, що
власник має право вимагати усунення
будь-яких порушень права власності,
вимагати усунення будь-яких перешкод з
боку інших осіб, пов'язаних із
здійсненням ним володіння,
користування або розпорядження
належним йому майном.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Статтею 41 Конституції України та
статтею 1 Першого протоколу до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, до якої Україна
приєдналася 17 липня 1997 року відповідно
до Закону України від 17 липня 1997 року №
475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод 1950 року, Першого протоколу та
протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції»,
закріплено принцип непорушності права
приватної власності, який означає
право особи на безперешкодне
користування своїм майном та закріплює
право власника володіти, користуватися
і розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Стаття 150 Житлового кодексу України
передбачає, що громадяни, які мають у
приватній власності житловий будинок,
використовують його для особистого
помешкання та помешкання членів своєї
сім'ї.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї
власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Відповідачка ОСОБА_3 не є членом сім'ї
позивача, не є власником або наймачем
житлового будинку, який належить на
праві власності позивачу, в будинку не
проживає з 15 серпня 2011 року, що
ствердила в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні" місце
проживання -
адміністративно-територіальна
одиниця, на території якої особа
проживає строком понад шість місяців
на рік.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що між сторонами склались цивільні
правовідносини та оскільки
відповідачка перешкоджає позивачці у
здійсненні її прав як власника майна,
більше строку встановленого в ст. 405 ЦК
України не проживає за місцем
реєстрації без поважних причин,
будь-яких письмових домовленостей
стосовно користування житловим
приміщенням за вказаною адресою не
існує, то позовні вимоги підлягають
задоволенню.

Керуючись ст. 10,11,58, 59, 60, 67, 68, 88, 209,212, 214-215,
218 ЦПК України, ст.ст. 391, 405 ЦК України,
ст. 3 Закону України "Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні",

ВИРIШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщення,
задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_9 такою що
втратила право користування житловим
приміщенням - квартирою АДРЕСА_1

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Сумської області через
Лебединський районний суд шляхом
подачі в 10 -денний строк з дня
проголошення рішення, апеляційної
скарги.

Суддя
Бакланов Р. В.