АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 листопада 2014 року
Апеляційний суд міста Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Кирилюк Г.М.

ПанченкаМ.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3, публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк»,
треті особи без самостійних вимог щодо
предмету спору на стороні позивача:
приватне акціонерне товариство
«Страхова компанія «Уніка Життя»,
приватне акціонерне товариство
«Страхова компанія «Кардіф» про
визнання договору неукладеним, за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах
ОСОБА_2 на рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 10 вересня 2014
року, -

в с т а н о в и в :

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ФОП ОСОБА_3, ПАТ «ОТП
Банк» про визнання договору
неукладеним, а саме
договору(індивідуальний номер заказу)
ЕН-1012-I-RS від 28 жовтня 2013 року,
укладеного між нею та ФОП ОСОБА_3;
просила стягнути з останнього на її
користь 650 грн. сплачених на виконання
умов договору; визнати неукладеним
договір про надання споживчого кредиту
№ від 28 жовтня 2013 року, укладений
між нею та ПАТ «ОТП Банк».

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 10 вересня 2014 року у
задоволенні вказаного позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 в
інтересах ОСОБА_2, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
скасувати та ухвалити нове, яким
позовні вимоги задовольнити в частині
стягнення з відповідача ФОП ОСОБА_3 на
користь позивача 650,00 грн., сплачених на
виконання договору № ЕН-1012-I-RS від 28
жовтня 2013 року.

В суді апеляційної інстанції
представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 апеляційну
скаргу підтримав та просив її
задовольнити.

________________________________________________

№ апеляційного провадження 22-ц/796/13009/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Гайдук С.В.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Вербова І.М.

Інші учасники, належним чином
повідомлені про дату, час та місце
розгляду справи, у судове засідання не
з'явилися, про причини неявки суд не
повідомили, у зв'язку із чим колегія
суддів вважала за можливе слухати
справу у їх відсутність на підставі ч. 2
ст. 305 ЦПК України.

Перевіривши законність оскаржуваного
рішення в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів не знаходить
підстав для її задоволення виходячи із
наступного.

За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Положеннями ст. 15 ЦК України
встановлено, що кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Захист цивільних прав - це передбачені
законом способи охорони цивільних прав
у разі їх порушення чи реальної
небезпеки такого порушення.

Статтею 12 ЦК України передбачено, що
особа вільно на власний розсуд обирає
способи захисту цивільного права. Як
правило, особа, право якої порушено,
може скористатися не будь-яким, а
конкретним способом захисту свого
права.

Спосіб захисту порушеного права
частіше за все визнається спеціальним
законодавством, який регламентує
конкретні цивільні правовідносини. Під
способом захисту об'єктивних цивільних
прав розуміють закріплені законом
матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на порушника.

Загальний перелік таких способів
захисту цивільних прав та інтересів
передбачений ст. 16 ЦК України.

При розгляді справи судом встановлено,
що звертаючись до суду з даним позовом
ОСОБА_2 просила визнати неукладеним
Договір (індивідуальний номер заказу)
ЕН-1012-I-RS від 28 жовтня 2013 року, укладений
між нею та ФОП ОСОБА_3; визнати
неукладеним Договір про надання
споживчого кредиту № від 28
жовтня 2013 року, укладений між нею та ПАТ
«ОТП Банк».

Пункт 8 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» роз'яснює, що вимога про
визнання правочину (договору)
неукладеним не відповідає можливим
способам захисту цивільних прав та
інтересів, передбачених законом. Суди
мають відмовляти в позові з такою
вимогою. У цьому разі можуть заявлятися
лише вимоги, передбачені главою 83 книги
п'ятої ЦК.

У апеляційній скарзі апелянт
посилається на ті обставини, що судом
по суті фактично розглянуто лише
вимоги позову щодо визнання договорів
неукладеними, проте залишено поза
увагою вимоги про стягнення 650,00 грн,
сплачених на виконання договору.

При цьому, як на правову підставу своїх
вимог апелянт посилається на статтю 1212
ЦК України, яка передбачає загальні
положення про зобов'язання у зв'язку з
набуттям, збереженням майна без
достатньої правової підстави.

Вказана норма закону застосуванню до
спірних правовідносин не підлягає,
оскільки сума, про стягнення якої
ставить питання позивач, була сплачена
на виконання умов договору, укладеного
між нею та ФОП ОСОБА_3, а тому не може
бути стягнута як безпідставно набуте
майно.

Крім того, укладений між сторонами
недійсним у судовому порядку не
визнавався, а лише заявлені вимоги про
визнання його неукладеним, у
задоволенні яких правомірно
відмовлено судом першої інстанції.

З огляду на викладене, обґрунтованими є
висновки суду першої інстанції щодо
необхідності відмови і у вказаній
частині позовних вимог, оскільки
підстави для стягнення 650 грн. з ФОП
ОСОБА_3 на користь позивача відсутні.

Інші доводи, наведені в апеляційній
скарзі, не відносяться до підстав, з
якими процесуальне законодавство
пов'язує можливість скасування або
зміни оскаржуваного рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Підстав до скасування рішення суду
передбачених ст. 309 ЦПК України при
апеляційному розгляді не встановлено.

З огляду на викладене та у зв'язку із
тим, що суд першої інстанції правильно
застосував норми матеріального права
апеляційна скарга має бути відхилена.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах
ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 10 вересня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили.

Головуючий :
І.М. Вербова

Судді :
Г.М. Кирилюк

М.М.Панченко