АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/5929/14
Головуючий 1 інстанції:
Справа № 637/410/14-ц
Категорія: договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 року

Судова колегія судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської області у складі :

головуючого судді - Пшенічної Л.В.

суддів колегії - Гуцал Л.В.,
Хорошевського О.М.

за участю секретаря - Бабака О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Шевченківського районного
суду Харківської області від 07 липня 2014
року

за позовом ОСОБА_3 до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Харківагро-2000» про визнання договору
оренди земельної ділянки недійсним та
витребування земельної ділянки із
чужого незаконного володіння, -

в с т а н о в
и л а :

В квітні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом, в якому просив визнати
недійсним договір оренди землі, який
був укладений з ТОВ «Харківагро-2000»,
скасувати запис про реєстрацію
договору та повернути земельну
ділянку.

Рішенням Шевченківського районного
суду Харківської області від 07 липня 2014
року у задоволенні позову ОСОБА_3
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
посилається на те, що судом порушено
норми матеріального та процесуального
права, просить скасувати рішення суду
та ухвалити нове, яким задовольнити
його позов.

В обґрунтування апеляційної скарги
вказує на те, що він не підписував
спірний договір оренди, що є підставою
для визнання його недійсним та
задоволення його інших позовних вимог..

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення осіб, які з'явились в
судове засідання, перевіривши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, приходить до
висновку, що вона підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволені позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач (орендар) на законних
підставах, згідно зареєстрованого
належним чином договору оренди,
використовує земельну ділянку, з
виплатою орендної плати з урахуванням
індексу інфляції, а тому відсутні
підстави для задоволення позову,
оскільки позивачем не доведено, що
підпис в договорі оренди не його.

Судова колегія не погоджується з
висновками суду першої інстанції,
скасовує його на підставі п. 2 ч. 1 ст. 309
ЦПК України і ухвалює нове, оскільки не
доведені обставини, що мають значення
для справи, які суд вважав
встановленими.

Судовим розглядом встановлені такі
обставини та відповідні ім.
правовідносини.

Позивач є власником земельної ділянки
розміром 3,8632 га, яка належить йому на
підставі Державного акту про право на
земельну ділянку серія ХР № 143609 від 17
червня 2004 року.

Позивачу у кінці 2011 року стало відомо,
що між ним та відповідачем 17 листопада
2008 року укладено договір оренди
земельної ділянки, яка згідно акту
прийому-передачі передана відповідачу
у використання. Позивач, посилаючись на
те, що він договору оренди земельної
ділянки не підписував, як не підписував
і акту прийому-передачі земельної
ділянки, просить вищезазначений
договір оренди визнати недійсним,
витребувати спірну земельну ділянку у
відповідача та зобов'язати
Реєстраційну службу Шевченківського
районного управління юстиції
скасувати запис у Державному реєстрі
про реєстрацію договору оренди.

Представник відповідача позов не
визнає з посиланням на те, що позивачу
було відомо про те, земельна ділянка
перебуває у оренді у відповідача, на це
він дав усну згоду, отримував орендну
плату за договором оренди, крім цього,
вважає що до правовідносин необхідно
застосувати строк позовної давності,
оскільки договір оренди укладений в 2008
році, а позивач до суду з позовом
звернувся у 2014 році

Судова колегія вважає, що позов
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Згідно зі ст.. 638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Форму договору оренди землі
передбачено ст.. 14 Закону України «Про
оренду землі» , в якій зазначено, що
договір оренди землі укладається у
письмовій формі і за бажанням однієї
із сторін може бути посвідчений
нотаріально.

Тому посилання відповідача на те, що
позивач надав усну згоду на
використання земельної ділянки не є
доказом того, що сторони уклали договір
оренди земельної ділянки.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України
«Про оренду землі» договір оренди
землі підлягає державній реєстрації, а
ст..210 ЦК України передбачає, що
правочин підлягає державній
реєстрації лише у випадках,
встановлених законом. Такий правочин є
вчиненим з моменту його державної
реєстрації. Аналогічні вимоги, щодо
моменту укладення договору, містяться
в ч. 3 ст. 640 ЦК України.

Спірний договір оренди земельної
ділянки було зареєстровано у відділу
Держкомзему у Шевченківському районі,
про що у Державному реєстрі вчинено
запис від 26.04.2011 року за № 00054,
тобто він є укладеним і оспорюваним на
предмет його недійсності.

Згідно з ч.3 ст. 203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним іІ відповідати його
внутрішній волі.

Позивач посилаючись на те, що він не
підписував договір оренди земельної
ділянки в якості доказу надав висновок
експерта №363 від 22.10 2013 року, в якому
зазначено, що підписи від імені ОСОБА_3
в двох примірниках договору оренди
земельної ділянки №103 від 17.11. 2008 року в
графі «Орендодавець», двох примірниках
акту визначення меж земельної ділянки
в натурі від 17.11.2008 року в графі
«Орендодавець» та в двох примірниках
акту приймання-передачі земельної
ділянки від 17.11.2008 року в графі
«Земельну ділянку передав
Орендодавець» виконані не ОСОБА_3, а
іншою особою.

Представник відповідача заперечує
проти вказаного доказу посилаючись на
те, що вказана експертиза була
призначена и проведена під час слідчих
дій у кримінальній справі і не може
вважатися експертизою у цивільній
справі.

Судом першої інстанції вказаний
висновок експерта не був взятий до
уваги як письмовий доказ з тих підстав,
що він викликає у суду сумніви, але не
зазначено які саме.

Згідно зі ст.. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертиз.

Стаття 64 вказаного Кодексу визначає, що
письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяги з них, що мають відомості про
обставини, які мають значення для
справи.

Представник відповідача, заперечуючи
проти вказаного доказу у суді першої
інстанції не заявляв клопотання про
призначення судової почеркознавчої
експертизи.

Судова колегія на виконання вимог ч. 4
ст. 10 ЦПК України роз'яснила
представнику відповідача можливість
заявити клопотання про призначення
вказаної експертизи, але він пояснив,
що не буде заявляти клопотання про
призначення експертизи. Доказів того,
що договір оренди земельної ділянки
підписаний позивачем відповідач суду
не надав.

Враховуючи, що згідно зі ст. ст.. 10 і 60
ЦПК України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, а ст. 11 ЦПК України
передбачає, що суд розглядає цивільні
справи на підставі доказів поданих
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, судова колегія приймає
за письмовий доказ висновок експерта
№ 363 від 22.10 2013 року, який не викликає
сумнівів у його достовірності (а.с. 81-89).

Частина 1 ст. 215 ЦК України передбачає,
що підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч..1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК
України.

Позивачем доведено, що договір оренди
земельної ділянки він не підписував, що
є порушенням вимог ч.3 ст. 203 наведеного
Кодексу і дає підстави визнати договір
оренди земельної ділянки № 103 від 17
листопада 2008 року недійсним.

Посилання відповідача на те, що позивач
отримував оренду плату, що свідчить
про укладення договору оренди, судовою
колегією не приймається, оскільки
судом з'ясовуються підстави
недійсності правочину, які існували на
час укладення спірного договору, а
сплата орендної плати відноситься до
стадії виконання договору.

Щодо клопотання відповідача про
застосування строку позовної давності,
з тих підстав, що позивачу про
існування договору оренди було відомо
з 17.11.2008 року, то судова колегія не
вбачає підстав для застосування строку
позовної давності.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки. У
ст. 261 Цивільного кодексу зазначено, що
початок позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Позивач у позовній заяві та його
представник у судовому засіданні
апеляційного суду зазначив, що про
наявність письмового договору оренди
йому стало відомо у кінці 2011 року, з
позовом до суду він звернувся у квітні
2014 року, тобто в межах строку позовної
давності. Вказані пояснення
відповідачем не спростовані. Оскільки
судовим розглядом встановлено, що
позивач не підписував спірного
договору, то і не міг знати про його
наявність 17. 11. 2008 року.

В судовому засіданні представник
відповідача не заперечував, що на
даний час користується спірною
земельною ділянкою.

За умови визнання договору оренди
земельної ділянки недійсною,
використання відповідачем земельної
ділянки є безпідставним.

Відповідно до ст.. 387 ЦК України власник
має право витребувати своє майно від
особи, яка незаконно, без відповідної
правої підстави заволоділа ним. Право
власності позивача на земельну ділянку
підтверджено Державним актом на право
власності на земельну ділянку., а тому
позовні вимоги щодо витребування
земельної ділянки з незаконного
володіння відповідача також
підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог стосовно
зобов'язання Реєстраційної служби про
скасування запису в Державному реєстрі
земель про державну реєстрацію
договору оренди від 17.11.2008 року, то вони
не підлягають задоволені, оскільки
вказаний орган притягнутий до участі у
справі в якості третьої особи, на яку не
може бути покладено судом будь-якого
обов'язку.

Судові витрати судова колегія
розподіляє відповідно до вимог ст.. 88
ЦПК України і стягує з відповідача на
користь позивача документально
підтверджений ним сплачений судовий
збір в сумі 1123 грн. 60 коп. ( 243грн. 60 коп
+880 грн. а.с. 1, 46)

Керуючись ст.. 303, 304, п 2 ч. 2 ст. 307, п.2 ч. 1
ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України судова
колегія,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного
суду Харківської області від 07 липня 2014
року скасувати.

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати недійсним договір оренди,
укладений 17.11.2008 року між ОСОБА_3 та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Харківагро-2000»,
зареєстрований у Державному реєстрі
земель 26 квітня 2011 року.

Витребувати з незаконного володіння та
користування Товариства з обмеженою
відповідальністю «Харківагро-2000»
земельну ділянку, розташовану та
території Петрівської сільської ради,
Шевченківського району, Харківської
області, площею 3,8633га , яка належить
ОСОБА_3 на підставі Державного акту на
право власності на земельну ділянку
серія ХР № 143610, кадастровий номер
:01:000:0127 та повернути зазначену земельну
ділянку ОСОБА_3.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Стягнути з Товариством з обмеженою
відповідальністю «Харківагро-2000» на
користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 1123
грн. 60 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальний
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Головуючий суддя

Судді колегії