Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/2384/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем україни

29 вересня 2014 року Київський
районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Яковенко Н.Л.,

при секретарі Лукомській А.В.,

за участю

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

третьої особи ОСОБА_5,

третьої особи ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Полтава цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про зобов'язання
усунути перешкоди шляхом знесення
самовільної побудови, треті особи -
виконавчий комітет Київської районної
в м. Полтаві ради, Інспекція Державного
архітектурно-будівельного контролю у
Полтавській області, ОСОБА_8, ОСОБА_5,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_6,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 24 квітня 2014 року
звернулася в суд з позовом до ОСОБА_7
про зобов'язання усунути перешкоди
шляхом знесення самовільної побудови,
який уточнила в поданій до суду 15
травня 2014 року заяві.

Посилалася на те, що вона є власником
3/50 частин будинку в АДРЕСА_1. Відповідач
ОСОБА_7 є співвласником домоволодіння,
в 2013 році без погодження та за
відсутності проектної документації
розпочала будівництво прибудови до
спільного будинку. Зазначала, що
вказана будівля перешкоджає їй в
повній мірі користуватися земельною
ділянкою та частиною будівлі.

Також посилалася на те, що інші
співвласники домоволодіння жодним
чином не порушують її права.

Просила суд зобов'язати відповідача
усунути перешкоди в користуванні
належною їй частиною будинку та
земельної ділянки по АДРЕСА_1 шляхом
знесення самочинно збудованої
прибудови.

В судовому засіданні позивач,
представники позивача повністю
підтримали позовні вимоги, посилаючись
на викладені в поданих до суду заявах
обставини.

Представник відповідача щодо
задоволення позовних вимог
заперечувала.

Третя особа ОСОБА_5 вважає вимоги
позивача такими, що підлягають
задоволенню, а ОСОБА_6 жодну із сторін
не підтримував.

Інші особи в судове засідання для
участі в розгляді справи не з'явилися.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які
приймають участь в розгляді справи,
дослідивши зібрані в справі докази,
приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1
відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за законом від 26 січня 1990 року
є власником 3/100 ідеальних частин
домоволодіння по АДРЕСА_1.

Також позивач ОСОБА_1 відповідно до
свідоцтва про право власності від 26
січня 1990 року є власником 3/50 ідеальних
частин домоволодіння по АДРЕСА_1.

Загальна частка позивача в праві
спільної часткової власності на
домоволодіння по АДРЕСА_1 складає 9/100
часток.

Відповідач ОСОБА_7 відповідно до
договору дарування від 01 серпня 2005
року є власником 2/25 частин
домоволодіння по АДРЕСА_1.

Згідно зі ст. 358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть
домовитися про порядок володіння та
користування майном, що є їхньою
спільною частковою власністю.

Тому здійснення права власності на
вказаний об'єкт нерухомого майна по
АДРЕСА_1 можливий виключно за згодою
співвласників.

Встановлено, що домоволодіння по
АДРЕСА_1 знаходиться в спільній
частковій власності, частка як
позивача ОСОБА_1, так і інших
співвласників, в натурі не виділялася,
порядок користування домоволодіння
між його співвласниками не визначався.

Позивач ОСОБА_1, використовуючи на
власний розсуд надані їй процесуальні
права, жодних вимог до інших
співвласників домоволодіння, крім
ОСОБА_7 не заявляла.

В той же час, як встановлено судом, за
даними бюро технічної інвентаризації
станом на 31 грудня 2012 року (а.с. 88)
співвласниками домоволодіння по
АДРЕСА_1 є ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_6,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1).

Актуальні дані згідно з Єдиним
реєстром прав власності на нерухоме
майно щодо спірного домоволодіння
станом на час вирішення справи судом
позивачем до суду всупереч норм ст. ст.
10, 11 ЦПК України надані не були.

Позивач ОСОБА_1, обираючи на власний
розсуд спосіб захисту свого права, в
поданій до суду заяві просить суду
усунути перешкоди в користуванні нею
частиною будинку та земельною ділянкою
шляхом знесення самочинно збудованої
прибудови

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК
України житловий будинок, будівля,
споруда, інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без відповідного
документа, який дає право виконувати
будівельні роботи чи належно
затвердженого проекту, або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил.

Цією нормою передбачено загальне
правило про те, що особа, яка здійснила
або здійснює самочинне будівництво
нерухомого майна, не набуває права
власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК
України).

Незважаючи на неодноразове роз'яснення
судом позивачу обов'язку надання
доказів та наслідків невчинення
відповідних процесуальних дій, жодного
доказу на підтвердження тієї
обставини, що відповідачем ОСОБА_7
здійснено самовільну прибудову в
домоволодінні по АДРЕСА_1, позивачем
ОСОБА_1 надано не було.

Натомість, як встановлено судом,
остання технічна інвентаризація
житлового будинку з господарськими
спорудами по АДРЕСА_1 проведена станом
на 20 липня 2006 року.

Також, дослідженими в справі доказами
встановлено, що відповідачем ОСОБА_7 17
лютого 2014 року зареєстровано в
Інспекції ДАБК в Полтавській області
декларацію про початок виконання
будівельних робіт - реконструкції
квартири АДРЕСА_1. При цьому технічна
документація наявна, розроблена ПП
«Полтавський регіональний центр
забудови, благоустрою і дизайну».

Згідно з висновком судової
будівельно-технічної експертизи № 56-14
від 05 серпня 2014 року проведені роботи
по реконструкції квартири АДРЕСА_1 не
відповідають вимогам ДБН, зокрема, у
зв'язку з відсутністю будівельного
паспорту, прийняття приміщень в
експлуатацію, а також в частині
невідповідності площ
реконструйованих приміщень, їх висоти,
ширини.

При цьому реконструкція частини
житлового будинку за висновком
експерта не завдала технічної шкоди
суміжній квартирі № 2.

Встановивши дані обставини, суд
приходить до висновку про
недоведеність позивачем обставини
здійснення відповідачем ОСОБА_7
самовільного будівництва в АДРЕСА_1.

Розпочаті відповідачем ОСОБА_7 роботи
по реконструкції квартири АДРЕСА_1 не є
об'єктом самочинного будівництва в
розумінні норм ст. 376 ЦК України.

Тому правові підстави для застосування
норм ст. 376 ЦК України щодо даних робіт
по реконструкції будинку відсутні.

Крім того, аналіз норм чинного
законодавства свідчить про те, що
законодавство не визнає самочинне
будівництво об'єктом правового
захисту, крім передбаченого ч. 3 ст. 367 ЦК
України випадку, а тому правовими
наслідками самочинного будівництва, в
разі звернення до суду з позовом
відповідного органу, є або знесення
такого будівництва, або проведення
відповідної його перебудови. При цьому
право на звернення до суду з таким
позовом закон надає, зокрема, й
відповідному органу державної влади
або органу місцевого самоврядування.

Позивач ОСОБА_1 не є особою, що в силу
вимог ст. 376 ЦК України може
одноособово порушувати питання про
знесення будівництва по АДРЕСА_1.

Крім того, відповідно до ст. 125 ЗК
України право власності на земельну
ділянку, а також право постійного
користування та право оренди земельної
ділянки виникають з моменту державної
реєстрації цих прав.

Згідно зі ст. 126 ЗК України право
власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом, крім
випадків, визначених частиною другою
цієї статті. Згідно з ч. 2 зазначеної
статті право власності на земельну
ділянку, набуту у власність із земель
приватної власності без зміни її меж,
цільового призначення, посвідчується:
а) цивільно-правовою угодою щодо
відчуження земельної ділянки,
укладеною в порядку, встановленому
законом, у разі набуття права власності
на земельну ділянку за такою угодою; б)
свідоцтвом про право на спадщину. Право
постійного користування земельною
ділянкою посвідчується державним
актом на право постійного користування
земельною ділянкою.

Звертаючись до суду з вимогами про
усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою, позивач
посилається на належність їй земельної
ділянки на праві приватної спільної
часткової власності.

Разом з тим дослідженими в справі
доказами встановлено, що земельна
ділянка по АДРЕСА_1 не є об'єктом
спільної часткової власності
співвласників домоволодіння.

Державний акт на право власності чи
користування земельною ділянкою по
АДРЕСА_1 відсутній, відсутні також і
цивільно-правові угоди щодо визначення
порядку користування даною земельною
ділянкою.

Встановивши дані обставини, вирішуючи
справу в межах заявлених позовних
вимог та обраного позивачем способу
захисту свого права, суд приходить до
висновку, що вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_7
про зобов'язання усунути перешкоди в
користуванні будинком та земельною
ділянкою шляхом знесення самовільної
побудови є безпідставними та не
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України у
зв'язку з відмовою в задоволенні
позовних вимог понесені позивачем
судові витрати не підлягають
відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
до ОСОБА_7 про зобов'язання усунути
перешкоди шляхом знесення самовільної
побудови відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Полтавської області
через Київський районний суд м. Полтави
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Головуючий суддя
/підпис/ Н.Л.Яковенко

Суддя
Н.Л.Яковенко

29.09.2014