Дата документу 19.09.2014
Справа № 334/6911/14-ц
Провадження № 2/334/2603/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2014 року Ленінський районний
суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Колесник С.Г.,

при секретарі Манюхіні О.О.,

за участю прокурора Красулі Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Запоріжжі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа: Служба у справах дітей
Запорізької міської ради по
Ленінському району про позбавлення
батьківських прав,

ВСТАНОВИВ :

Позивачка звернулася до суду з позовом,
в якому вказала, що 14 лютого 1998 року
вона уклала шлюб з ОСОБА_2, від якого
ІНФОРМАЦІЯ_1 народила донька - ОСОБА_3,
яка проживає разом із нею і перебуває
на повному її утриманні.

02.11.2007 року шлюб між сторонами було
розірвано, але фактично шлюбні
стосунки було припинено ще з червня 2007
року. Саме з того часу вона з
відповідачем проживають окремо. Спорів
стосовно міста проживання дитини не
було, відповідач не заперечував, що
дитина буде проживати з позивачкою.

16.09.2009 року рішенням Ленінського
районного суду м. Запоріжжя з ОСОБА_2
стягнуто на користь позивачки
аліменти на утримання доньки в розмірі
550,00 грн., щомісяця, однак відповідач не
сплачує вказані аліменти, у зв'язку з
чим виникла заборгованість, яка склала
8 766,00 грн. Крім того, ніякої іншої
матеріальної допомоги на утримання
дитини відповідач не надає, не
піклується про фізичний і духовний
розвиток дочки, не спілкується з
дитиною взагалі, тобто не дбає про її
нормальне самоусвідомлення, не сприяє
засвоєнню загальновизнаних норм
моралі, не надає доступу до культурних
та інших духовних цінностей, не дбає
про оздоровлення.

Відповідач ухиляється від виконання
своїх батьківських обов'язків по
вихованню дитини, та з моменту
розлучення рідко цікавився життям, не
відвідував її вдома, у навчальному
закладі ЗНВК «Основа», а з жовтня 2013
року зовсім зник з життя доньки.

Крім того, у липні 2013 року ОСОБА_2 виїхав
за межі Запорізької області на інше
місце проживання, і зателефонував їй
тільки 12 квітня 2014 року, сказавши що
приїхав тільки на декілька днів на
похорони свого діда, а тому зустрітися
з нею та надати якихось грошей він не
може.

Позивачка бажає задля оздоровлення,
якого потребує донька, вивозити її до
АР Крим на море, однак, у зав'язку з тим
що відповідач постійно переховується
від неї та виконавчої служби, вона
позбавлена можливості в отриманні від
відповідача письмового дозволу на
тимчасовий виїзд доньки за межі країни.
Своїми діями Відповідач протидіє
нормальному фізичному та духовному
розвитку дитини, її вихованню та
самореалізації, а свої права
використовує лише на шкоду дочці та її
інтересам, аліменти систематично
злісно не сплачує.

Просить позбавити ОСОБА_2 батьківських
прав відносно доньки ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1

В судовому засіданні позивачка
підтримала позов та просила його
задовольнити. Додала, що увесь цей час,
вже більш ніж сім років вона
самостійно виховує дитину, створює їй
належні умови виховання, купує одяг,
взуття та інші речі, необхідні для
нормального розвитку, забезпечує
відвідування дитячих закладів, медичне
лікування. З народження доньки й до
теперішнього часу вона піклується про
її здоров'я, її фізичний, духовний та
моральний розвиток, готує її до
самостійного життя та повністю
утримує. За весь час ОСОБА_2 жодного
разу не з'явився у школі, та протягом 2013
- 2014 років не з'являвся у ЗНВК «Основа» з
відділенням для реабілітації дітей,
хворих на цукровий діабет, де у 8-А
класі навчається донька ОСОБА_3.

Зазначила, що донька ОСОБА_3 не отримує
від батька жодного подарунку на день
народження, Новий рік та інші свята.
Дитина знаходиться на диспансерному
обліку в дитячій поліклініці № 6 у
кардіолога та у ЛОРа, за адресою: м.
Запоріжжя, вул. Дудикіна, 6-А, з
діагнозом ВПС, пролабс мітрального
клапану, 1 ст., хронічний тонзиліт, в
обґрунтування чого надала довідки з
медичних установ.

Також додала, що ще у липні 2013 року
відповідач повідомив їх донці, що
збирається виїхати з Запорізької
області на інше місце проживання, про
яке він не готовий повідомити, а з
жовтня 2013 року дитина не бачила батька.

ОСОБА_1 додала, що відповідач по справі
жодним чином не був позбавлений
інформації стосовно міста перебування
її та їхньої дитини, а з її боку ніколи
не створювалися перешкоди у
спілкуванні дитини з ним та прийманні
участі батька в вихованні,
вищевикладені обставини свідчать про
фактичну можливість, але вольове
небажання виконувати відносно дитини
батьківські обов'язки, покладені на
нього законом. Вважає за доцільне
зауважити, що жодних перешкод
відповідачу у спілкуванні з дитиною та
виконанні батьківських обов'язків вона
не чинила, навпаки, неодноразово
намагалася зв'язатися з відповідачем,
щоб він хоча б іноді провідував свою
доньку, однак відповідач уникав і
уникає спілкування з дитиною.

В органи опіки і піклування, або ж в суд,
із заявою про усунення перешкод у
спілкуванні з дитиною, відповідач не
звертався. Фактично він просто забув
про існування доньки ОСОБА_3, життям та
вихованням якої наразі позивачка
опікується самостійно без будь-якої
допомоги з боку батька та його
особистої участі.

Таким чином, позивачка вважає, що
батько свідомо нехтує своїми
обов'язками. Крім того, відповідач не
піклується про здоров'я, фізичний,
духовний та моральний розвиток доньки,
не переймається її лікуванням, не готує
її до самостійного життя, й у решті решт
навіть не утримує її, участі у
вихованні доньки, відповідач не бере.
Всі питання щодо виховання та
лікування вирішуються позивачкою
самостійно без участі та підтримки з
боку відповідача. Дитина знаходиться
на повному її утриманні.

Також зазначила, що станом на
теперішній час навіть після виклику
до органу опіки та піклування для
надання пояснень відповідачем щодо
підстав позовних вимог про
позбавлення його батьківських прав,
ОСОБА_2 не намагається поновити
відношення з дочкою, з огляду на що
необхідно зробити висновок, що
відповідач своєю бездіяльністю,
байдужістю до рідної дитини, не маючи
при цьому жодних перешкод, ухиляється
від виконання своїх обов'язків по
вихованню та піклуванню. Таке ухилення
носить свідомий характер, воно тривале,
засновано на не проявленні щонайменшої
батьківської турботи.

Вказані обставини підтверджуються
поясненнями свідків - ОСОБА_5 та ОСОБА_4,
які в судовому засіданні додали, що
улітку 2013 року та 2014 року ОСОБА_1
бажала відвезти доньку на море до
Криму, для профілактики захворювань та
для відпочинку, але відповідач
постійно міняє своє місце мешкання,
часто виїжджає за межі м. Запоріжжя та
області, у зв'язку з чим позивачка не
має змоги отримати від нього
письмового дозволу на тимчасовий виїзд
доньки ОСОБА_3 у Крим. Тобто, своїми
діями Відповідач протидіє нормальному
фізичному та духовному розвитку
дівчинки - її вихованню та
самореалізації. ОСОБА_2 використовує
свої права лише на шкоду донці та її
інтересам, аліменти систематично
злісно не сплачує, таким чином
відповідач не тільки не приймає участі
у вихованні та утриманні дочки, не
піклується про її здоров'я, а фактично
навпаки протидіє нормальному
фізичному та духовному розвитку , її
вихованню. Впевнені, що така особа не
тільки не може виховувати дочку, але
навпаки негативно буде на неї впливати.

Прокурор в судовому засіданні позовні
вимоги підтримала та просила
задовольнити їх, позбавивши ОСОБА_2
батьківських прав відносно доньки
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідач на неодноразові виклики в
судове засідання не з'явився за
невідомих суду причин. З заявою по
розгляд справи за його відсутності та з
запереченнями на позов до суду не
звертався.

Представник третьої особи в судовому
засіданні підтримав висновок Органу
опіки та піклування районної
адміністрації Запорізької міської
ради по Ленінському району, згідно
якого комісія з питань захисту прав
дитини прийшла до висновку про
недоцільність позбавлення
батьківських прав ОСОБА_2 відносно
малолітньої дитини ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Разом з тим, відповідачеві
було рекомендовано відновити контакт
з власною дитиною та приділяти більше
уваги до її виховання та утримання, а
також рекомендовано батькам
звернутися до відповідних органів для
врегулювання питання щодо надання
дозволу батьком на виїзд дитини за межі
України.

Вислухавши пояснення учасників
процесу, вивчивши надані докази,
проаналізувавши їх у сукупності, суд
приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про
охорону дитинства» на кожного з
батьків покладається однакова
відповідальність за виховання,
навчання і розвиток дитини. Батьки, або
особи, які їх замінюють, мають право і
зобов'язані виховувати дитину,
піклуватися про її здоров'я, фізичний,
духовний і моральний розвиток,
навчання, створювати належні умови для
розвитку її природних здібностей,
поважати гідність дитини, готувати її
до самостійного життя та праці. Батьки,
або особи, які їх замінюють, несуть
відповідальність за порушення прав і
обмеження законних інтересів дитини на
охорону здоров'я, фізичний і духовний
розвиток, навчання, .невиконання та
ухилення від виконання батьківських
обов'язків відповідно до закону.

Відповідно до ст.ст. 150, 180 СК України
батьки зобов'язані виховувати свою
дитину, піклуватися про її здоров'я,
фізичний, духовний та моральний
розвиток, забезпечити здобуття дитиною
повної загальної середньої освіти,
готувати її до самостійного життя,
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття. Передача
дитини на виховання іншим особам не
звільняє батьків від обов'язку
батьківського піклування про неї.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батько
(мати) можуть бути позбавлені судом
батьківських прав, якщо він (вона)
ухиляються від виконання обов'язків по
вихованню дитини.

Суд при прийнятті рішення приймає до
уваги те, що, керуючись ст. 164 СК України,
ст.ст. 24, 25 Закону України «Про охорону
дитинства», постановою Кабінету
Міністрів України від 24 вересня 2008 року
№ 866 «Питання діяльності органів опіки
та піклування, пов'язаного із захистом
прав дитини», поняття виховання
включає в себе психологічний вплив
батьків (в даному випадку) на дитину з
метою формування у неї прийнятих для
суспільства морально - етичних
установок.

В судовому засіданні встановлено, що
позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2
14.02.1998 року зареєстрували шлюб у
Ленінському райвиконкомі м. Запоріжжя,
актовий запис - 69.

Від вказаного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1
народилася дитина - ОСОБА_3, що
підтверджується свідоцтвом про
народження виданим 05.07.2001 року
Відділом РАГС Ленінського районного
управління юстиції, актовий запис - 487.

Згідно рішення Ленінського районного
суду м. Запоріжжя від 02.11.2007 року, шлюб
між сторонами було розірвано, про що
31.08.2008 року в Книзі реєстрації
Ленінського ВРАЦС ЗМУЮ зроблено запис
№ 42.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 16.09.2009 року з відповідача
стягнуто на користь позивачки аліменти
на утримання доньки ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 550,00 гривень
щомісячно до досягнення дитиною
повноліття.

Після розірвання шлюбу згідно довідки
квартального комітету № 75 по
Ленінському району м. Запоріжжя від
12.07.2014 року дитина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
мешкає разом з позивачкою та перебуває
на повному її утриманні.

У зв'язку з небажанням відповідача в
добровільному порядку сплачувати
аліменти на утримання доньки,
державним виконавцем Ленінського
відділу державної виконавчої служби
Запорізького МУЮ було відкрито
виконавче провадження з приводу
примусового виконання вищевказаного
рішення.

Згідно розрахунку державного
виконавця від 26.05.2014 року,
заборгованість по аліментам за період
з 10.08.2013 року по 31.05.2014 року складає 8 766,00
грн.

Положеннями ст. 61 ЦПК України
передбачено, що обставини, визнані
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, не підлягають
доказуванню.

Згідно висновку Органу опіки та
піклування від 16.09.2014 року за № 05/01-25/1735,
відповідач ОСОБА_2 не заперечував, що
вже досить тривалий період не
спілкується з дочкою, ані в порядку
телефонних розмов, ані в порядку
особистих зустрічей, не заперечував та
визнав свою заборгованість по сплаті
аліментів на утримання дитини. Окремо
пояснив, що ОСОБА_1 свідомо не проявляла
бажання інформувати його про погреби
дитини, а самостійно він цим не
цікавився, бо вважав, що саме позивачка
повинна була повідомляти його про це.

За час навчання дочки в ЗНВК «Основа» м.
Запоріжжя батько участі у вихованні
дитини не брав, на батьківські збори не
приходив, не цікавився поведінкою і
навчальними досягненнями дочки, що
підтверджується довідкою школи від
01.07.2014 року № 300.

Крім того, відділом по Ленінському
району служби (управління) Запорізької
міської ради проведено бесіду з
малолітньою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в
ході якої було встановлено, що вона
пам'ятає, що проводила час з батьком
дуже рідко. Спільне проводження часу
проходило в присутності іншої жінки,
якій батько приділяв більше уваги ніж
їй. Крім того, такі зустрічі не давали
їй змоги обсудити з батьком власні
життєві проблеми та потреби. Коли
дівчинка перебувала у батька, він часто
залишав її зі своїми знайомими, а сам
уходив по власним справам. До дівчинки
батько самостійно не дзвонив,
подарунки не дарував, зі святами не
вітав. Культурні заходи дівчинка з
батьком не відвідувала. Також
малолітня ОСОБА_3 пояснила, що іноді з
власної ініціативи дзвонила батьку щоб
з ним поспілкуватися, але він намагався
уникати розмови та не бажав її слухати.

Окремо дівчинка повідомила, що коли
перебувала у лікарні після операції на
нозі, за весь період її перебування
батько з'явився до неї один раз. На
шкільні батьківські збори він не
приходив, контакт з навчальним
закладом не підтримував. Коли у неї
були проблеми в школі з
хлопцями-однокласниками, вона особисто
просила батька щоб саме він прийшов у
школу, але він її прохання постійно
ігнорував.

Крім того, з пояснень матері, які
дівчинка підтвердила особисто, було
з'ясовано, що через недостатню увагу
батька, малолітня ОСОБА_3 приходила
додому у пригніченому емоційному
стані, перебувала в депресії, у зв'язку
з чим, за ініціативою матері, дівчинка
деякий час відвідувала психолога. На
цей час дівчинка сприймає батька за
чужу людину, відчуває на нього образу
через його відсторонення з її життя.

Відповідач під час виклику до Органу
опіки та піклування не заперечував, що
за останній рік він сплатив аліменти
тільки один раз, і жодного разу за цей
час не спілкувався ані з дитиною, ані з
позивачкою по справі.

Крім того, про безвідповідальне
ставлення відповідача до своїх
батьківських обов'язків, свідчить і
його неодноразова неявка в судові
засідання, не дивлячись на той факт, що
він був обізнаний про існування
вказаної справи, оскільки давав
пояснення під час бесіди на комісії з
питань захисту прав дитини.

Суд критично ставиться до висновку
Органу опіки, у зв'язку з тим, що його
висновки суперечать встановленим в
судовому засіданні обставинам та
поясненням сторін і свідків.

Таким чином, судом встановлено, що
відповідач по справі протягом
тривалого часу не займається
вихованням своєї неповнолітньої
доньки, ухиляється від виконання
батьківських обов'язків, не проявляє до
дитини батьківської уваги та турботи,
відповідач своєю бездіяльністю,
байдужістю до рідної дитини, не маючи
при цьому жодних перешкод, ухиляється
від виконання своїх обов'язків по
вихованню та піклуванню. Таке ухилення
носить свідомий характер, воно тривале,
засновано на не проявленні щонайменшої
батьківської турботи. Обставини, які б
могли вплинути на невиконання
відповідачем своїх батьківських
обов'язків, судом не встановлені.

Відповідач же суду не надав доказів,
які свідчили про те, що він був
позбавлений можливості виконувати
обов'язки по вихованню дитини.

На підставі викладеного, приймаючи до
уваги, що ОСОБА_2 належним чином не
виконує батьківські обов'язки по
вихованню своєї доньки, права та
інтереси якої повинні бути захищені у
встановленому Законом порядку та
беручи до уваги обставини справи, в
першу чергу - інтереси неповнолітньої
дитини, суд вважає, що буде законним і
доцільним прийняти рішення щодо
задоволення позовних вимог та
позбавити відповідача ОСОБА_2
батьківських прав щодо його
малолітньої доньки - ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові
витрати складаються з судового збору
та витрат, пов'язаних з розглядом
справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо
позивача, на користь якого ухвалено
рішення, звільнено від сплати судового
збору, він стягується з відповідача в
дохід держави пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимог.

Керуючись ст. 3 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60,
212, 213, 215, 169, 224-227,233,294 ЦПК України, ст.ст.
150,164- 166,180,181, 183 Сімейного кодексу
України, ст. 121 Конституції України, ст.
36-1 Закону України «Про прокуратуру»,
ст.ст. 12,24,25 Закону України «Про охорону
дитинства» від 26 квітня 2001 року №
2402-ІІІ, постановою Кабінету Міністрів
України від 24 вересня 2008р. № 866 «Питання
діяльності органів опіки та
піклування, пов'язаного із захистом
прав дитини», суд

лиш:

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3,
громадянина України, мешкаючого за
адресою: АДРЕСА_1 батьківських прав,
щодо його малолітньої доньки - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Внести відмітку в актовий запис № 487
від 05.07.2001 року про народження ОСОБА_3,
зроблений Відділом реєстрації актів
громадянського стану Ленінського
районного управління юстиції м.
Запоріжжя, про позбавлення ОСОБА_2 -
батьківських прав.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, (ІПН
НОМЕР_1), громадянина України,
мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 :

на користь держави судовий збір у
розмірі 243, 60 грн. (двісті сорок три
гривні 60 копійок).

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення
суду першої інстанції подається
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особа, без участі якої
було постановлено рішення, має право
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя:
Колесник С. Г.