АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження №22-ц/792/1241/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2014 року
м.
Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Апеляційного суду
Хмельницької області

в складі : головуючого - судді
Переверзєвої Н.І..

суддів: Кізюн О.Ю., Харчука В.М

при секретарі Гриньовій А.М.

з участю: ОСОБА_1,
ОСОБА_2, їх представників та
представника Шумівецької
сільської ради

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Хмельницького міськрайонного суду від
23 квітня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, Шумівецької сільської ради
Хмельницького району, управління
Держкомзему у Хмельницькому районі
про визнання протиправними та
скасування рішення Шумівецької
сільської ради, усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою,
визнання недійсними державних актів та
стягнення моральної шкоди.

Заслухавши доповідача,
пояснення учасників процесу,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н
о в и л а:

В серпні 2012 року позивачка звернулась
до суду і після уточнення позовних
вимог просила визнати протиправним та
скасувати рішення Шумівецької
сільської ради від 17 травня 2012 року №12
про затвердження акту земельної
комісії Шумівецької сільської ради;

усунути перешкоди у користуванні
земельною ділянкою ОСОБА_2 шляхом
зобов"язання її самовільно не займати
земельну ділянку, що належить ОСОБА_1
відповідно до додатку №4 висновку
судової будівельно-технічної
експертизи; визнати недійсним
Державний акт від 05 квітня 2006 року,
виданий на ім"я ОСОБА_2, зареєстрований
в Книзі записів реєстрації державний
актів на право власності на землю та на
право постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 6;
визнати недійсним Державний акт від 05
квітня 2006 року, виданий на ім"я ОСОБА_2,
зареєстрований в Книзі записів
реєстрації державний актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 5;
стягнути
________________________________________________________________________
_______

Головуючий у першій інстанції -
Приступа Д.І. Провадження №
22ц/792/1241/14

Доповідач - Переверзєва Н.І.
Категорія 45

солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 документально підтверджені
судові витрати та моральну шкоду в
розмірі 5000 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного
суду від 23 квітня 2014 року у задоволенні
позову відмовлено.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1
означене рішення вважає незаконним,

таким, що постановлено із порушенням
норм матеріального та процесуального
права, а висновки його не відповідають
обставинам справи. Поза увагою суду
залишився висновок земельно-технічної
експертизи, згідно якого фактична
площа, розміри та конфігурація
належної їй на праві приватної
власності земельної ділянки не
відповідають розмірам, що визначені у
Державному акті на право власності на
землю і ця різниця складає 164 кв.м. у бік
зменшення. Даний висновок підтверджує
порушення її права власності, що є
підставою для скасування
оскаржуваного нею рішення щодо
затвердження акта сільської ради про
встановлення межових знаків. Крім того,
експертом виявлено невідповідність
фактичної ситуації на ділянці
відповідача та тієї, що зазначена в
каталозі координат, отже в технічній
документації по видачі державних актів
на право власності на земельну ділянку
на ім"я ОСОБА_2 допущені помилки, що
призвело до помилок у самих державних
актах. Судом не враховано ,що чинним
законодавством не передбачено
внесення змін до Державних актів на
право власності на землю, тому вона
правомірно ставила питання про
визнання їх недійсними, після чого
можливо виготовлення нових державних
актів. При цьому не виникало потреби у
скасуванні рішень Шумівецької
сільської ради про передачу у
власність ОСОБА_2 земельних ділянок,
оскільки вони є правильними, а були
допущені лише технічні помилки при
виготовленні самих актів. На порушення
норм процесу, судом першої інстанції не
дано жодної оцінки висновку експерта,
суд жодного разу не згадав його у
своєму рішенні. Апелянт вважає, що нею
доведено, в тому числі і дослідженням
ТОВ „Бюро судових будземекспертиз",
той факт, що ОСОБА_2 користується
частиною належної їй земельної ділянки
і захистити своє порушене право вона
може шляхом звернення до суду із
позовом про усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою. Без
врахування тривалості та характеру
заподіяних їй моральних страждань, на
думку ОСОБА_1, їй безпідставно
відмовлено у відшкодуванні моральної
шкоди.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню
з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Судом встановлено, що за договором
купівлі-продажу від 29 жовтня 1990 року
позивачка є власником будинку за
АДРЕСА_1. Рішенням Шумівецької
сільської ради від 01 квітня 1994 року їй
для обслуговування житлового будинку
надано у власність земельну ділянку,
площею 0,25 га за цією ж адресою. Своє
право власності вона оформила шляхом
виготовлення Державного акту на право
приватної власності на землю від 24
серпня 1996 року, який зареєстровано в
Книзі записів державних актів на право
власності на землю за № 125. Власником
суміжної земельної ділянки за АДРЕСА_2
відповідно до Державних актів на право
власності на земельну ділянку серії ЯГ
№128935 та №128936 від 05 квітня 2006 року,
виданих на підставі свідоцтва про
право на спадщину за законом від 16
січня 2006 року, площею 0,37 га та 0,25 га
відповідно для ведення особистого
селянського господарства та
обслуговування житлового будинку
являється ОСОБА_2 Згідно акта
Шумівецької сільської ради від 27
березня 2012 року земельною комісією
встановлено межові знаки між
земельними ділянками ОСОБА_1 та ОСОБА_2
і даний акт затверджено рішенням
означеної сільської ради за № 12 від 17
травня 2012 року.

Оспорюючи дане рішення та Державні
акти на ім"я ОСОБА_2, позивачка
посилалась на те, що рішенням сільської
ради спір між нею та відповідачкою не
вирішений, хоча остання самовільно
захопила зі сторони сходу певну
частину її земельної ділянки і вирощує
на ній сільськогосподарську продукцію.
В якості підтвердження своїх доводів
вона надала кадастровий план,
зроблений ТОВ „Бюро судових
будземекспертиз", відповідно до якого
площа її земельної ділянки у
відповідності до промірів Державного
акта становить не 0,25 га, а 0,2464 га. Разом
з тим, ОСОБА_1 погодилась, що згідно
даних зазначених у Державному акті
дійсний розмір належної їй земельної
ділянки становив 0,2464 га ( ширина: по
лінії А-Б 18,5 м , по лінії 20 м.; довжина : по
лінії А-Г 128 м. та по лінії Б-В 128м), однак
при його видачі був заокруглений до 0,25
га. Наполягаючи на незаконному
використанні ОСОБА_2 частини належної
їй земельної ділянки, що знаходиться по
лінії Б-В, вона стверджувала, що остання
просунулась вглиб до лінії А-Г
приблизно на 2 метри по всій довжині,
яка не обгороджена огорожею, однак яку
це складає площу не могла назвати. Своє
порушене право просила відновити
шляхом зобов"язання ОСОБА_2 самовільно
не займати земельну ділянку, що
належить ОСОБА_1 відповідно до додатку
№4 висновку судової
будівельно-технічної експертизи №
1167/13-22 від 18 липня 2013 року. Із даного
висновку слідує, що дати відповідь на
питання яка частина земельної ділянки,
належної позивачці та входить до площі
0,25 га розташована за межами фактичної
огороді, експерт не зміг. Разом з тим,
при вирішенні четвертого питання
поставленого судом, експерт визначив,
що фактична площа, розміри та
конфігурація земельної ділянки за
АДРЕСА_1 не відповідає цим показникам,
визначеним в Державному акті на ім"я
ОСОБА_1 і розмір її менший на 164 кв.м., ніж
визначено у правовстановлюючих
документах. Це сталось, зокрема, за
рахунок зменшення довжини ділянки по
лінії А-Б і її викривлення (де суміжним
землекористувачем значиться КСП
„Нива") із 18,5 м до 17,07 м, що призвело до
вкорочення лінії Б-В ( де суміжним
користувачем є відповідачка ОСОБА_2.)
із 128 м до 125,9 м. Із наведеного слідує, що
земельна ділянка зазнала змін із інших,
ніж заявлено ОСОБА_1 підстав, тобто
стала не вужчою, а коротшою. Крім того,
із додатку №4 будівельно-технічної
експертизи вбачається, що фактичні
межі земельної ділянки ОСОБА_1 по лінії
спірного суміжного землекористування
зміщені в бік земельної ділянки ОСОБА_2,
а не навпаки ( а.с. 103,104,109).

Підсумувавши викладене, давши належну
оцінку іншим обставинам справи, суд
першої інстанції прийшов до
обгрунтованого висновку про
недоведеність належними і допустимими
доказами факту захоплення ОСОБА_7
частини земельної ділянки позивачки,
вчинення останньою перешкод у
землекористуванні ОСОБА_1 і вірно
відмовив у задоволенні цієї частини
позовних вимог, як і у визнанні
недійсними із підстав, заявлених
позивачкою, Державних актів на право
власності на землю на їм"я ОСОБА_2

Слід погодитись із висновком суду про
ненадання стороною позивача доказів,
які б свідчили про невідповідність
вимогам чинного законодавства
оспорюваного нею рішення Шумівецької
сільської ради від 17 травня 2012 року №12
про затвердження акту земельної
комісії.

Що ж стосується позовних вимог про
солідарне стягнення із ОСОБА_2 та її
дітей моральної шкоди, то ОСОБА_1 не
змогла сформулювати і довести яка
шкода їй заподіяна їх сумісними діями і
в чому вона полягає, тому з врахуванням
наведеного і не встановлення їх вини у
спричиненні такої шкоди ця частина
позову правильно залишена без
задоволення. За наведених обставин не
підлягають задоволенню і вимоги про
відшкодування понесених позивачем
судових витрат.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду і містять
посилання на обставини, які з
достатньою повнотою досліджені і
оцінені судом першої інстанції. Вони
фактично зводяться до власної правової
оцінки обставин справи і незгоди
апелянта із висновками суду по їх
оцінці та не впливають на законність
рішення, а тому апеляційний суд не
знаходить підстав для його скасування.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л
а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Хмельницького
міськрайонного суду від 23 квітня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, однак може
бути оскаржена в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду
Н.І. Переверзєва