Ухвала

іменем україни

20 серпня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Кафідової О.В.,
Умнової О.В.,

Писаної Т.О., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за касаційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» на
рішення Новоодеського районного суду
Миколаївської області від 23 січня 2014
року та рішення апеляційного суду
Миколаївської області від 13 травня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулось до суду із
указаним позовом до відповідача про
стягнення з останнього заборгованості
за кредитним договором в сумі 15 936 грн 38
коп.

Рішенням Новоодеського районного суду
Миколаївської області від 23 січня 2014
року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 13 травня
2014 року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове, яким позов
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором в сумі 9 775 грн 20
коп. Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить скасувати
рішення Новоодеського районного суду
Миколаївської області від 23 січня 2014
року та рішення апеляційного суду
Миколаївської області від 13 травня 2014
року в частині відмови у задоволенні
позовних вимог, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального та порушення норм
процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
доводи касаційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що 11 лютого 2008 року
між сторонами по справі було укладено
кредитний договір у вигляді відкриття
кредитного карткового рахунка із
лімітом у розмірі 3 000 грн.

На виконання умов кредитного договору
позивач передав відповідачу кредитну
картку, а останній, у свою чергу,
користувався кредитними коштами.
Однак, як вбачається з наданого банком
розрахунку заборгованості та виписки з
особового рахунка, ОСОБА_3 в порушення
взятих на себе договірних зобов'язань з
травня 2008 року не перераховує платежі в
рахунок погашення кредитної
заборгованості, у зв'язку з чим станом
на 22 листопада утворилася
заборгованість: за тілом кредиту - 1 413
грн, за відсотками - 6 253 грн 31 коп. та
комісією - 7 035 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» без
поважних причин пропустило
передбачений ст. 257 ЦК України
трирічний строк позовної давності.

Крім того, як підставу для відмови у
задоволенні позову, суд також зазначив,
що умови, які є невід'ємною частиною
кредитного договору, не містять
підпису відповідача, а тому останні не
можуть бути прийняті як допустимий
доказ у справі.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та частково задовольняючи
позовні вимоги, суд апеляційної
інстанції виходив з того, що відповідач
не подавав до банку заяву про
припинення договору, а згідно з
положеннями Умов і правил надання
банківських послуг, що є складовою
частиною укладеного сторонами
кредитного договору, даний договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання та автоматично
пролонгується на такий же строк, якщо
протягом дії договору жодна зі сторін
не поінформує іншу сторону про
припинення його дії.

Однак колегія суддів з такими
висновками судів першої та апеляційної
інстанцій повністю погодитися не може.

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК
України передбачає, що позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до п. п. 3.1.1, 5.4 Правил
користування платіжною карткою
граничний строк дії картки (місяць і
рік) указано на ній і вона дійсна до
останнього календарного дня такого
місяця, строк погашення процентів за
кредитом визначено щомісячними
платежами, а строк погашення кредиту в
повному обсязі визначено останнім днем
місяця, вказаного на картці (поле «MONTH»).

Указаний правовий висновок викладений
у постанові Верховного Суду України
від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14
і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України
є обов'язковим для всіх судів України.

Відповідно до умов укладеного договору
останній складається із заяви
позичальника та Умов і правил надання
банківських послуг, які є невід'ємною
частини договору та з якими банк
ознайомлює позичальника.

При цьому суд першої інстанції не
приймаючи зазначені Умови та правила
як належний доказ у справі, не зазначив,
з чого він виходив, що останні мають
містити підпис позичальника.

Враховуючи, що суди на зазначене не
звернули уваги, не встановили фактичні
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи, судові
рішення не відповідають вимогам ст. 213
ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для їх скасування
із передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення Новоодеського районного суду
Миколаївської області від 23 січня
2014 року та рішення апеляційного суду
Миколаївської області від 13 травня 2014
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

В.С. Висоцька

Судді:

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

Т.О. Писана

І.М. Фаловська