Ухвала

іменем україни

02 жовтня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Євграфової Є.П.,

суддів: Євтушенко О.І.,
Журавель В.І.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
Комунального закладу «Кременчуцький
районний центр первинної
медико-санітарної допомоги» про
поновлення на роботі та стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
Комунального закладу «Кременчуцький
районний центр первинної
медико-санітарної допомоги» про
поновлення на роботі та стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу, посилаючись на те, що з 09
серпня 1968 року працювала на посаді
головного лікаря Недогарківської
медамбулаторії. У результаті
реорганізації 02 січня 2013 року була
призначена на посаду завідуючої
амбулаторією в с. Максимівна
Кременчуцького району та виконувала
функції лікаря-терапевта до 01 березня
2014 року.

Про звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України
вона дізналася у телефонному режимі
від завідуючого кадрами, з наказом про
звільнення ознайомлена не була.

Вважала, що у адміністрації не було
підстав для звільнення, тому що вона
відповідала фаховим вимогам та
належним чином виконувала покладену на
неї роботу. При цьому адміністрацією не
було створено належних умов для праці.

Рішенням Кременчуцького районного
суду Полтавської області від 23 квітня
2014 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Полтавської області
від 27 травня 2014 року, в задоволенні
позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1
просить зазначені судові рішення
скасувати, посилаючись на порушення
судами норм матеріального і
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Суд першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, відмовляючи
в позові, виходив із наявності в діях
ОСОБА_1 систематичного невиконання без
поважних причин обов'язків, покладених
на неї трудовим договором, враховуючи,
що до неї раніше застосовувались
заходи дисциплінарного стягнення.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Установлено й це вбачається з
матеріалів справи, що зазначені судові
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права;
наведені в касаційній скарзі доводи
висновків судів не спростовують.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів cудової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Кременчуцького районного суду
Полтавської області від 23 квітня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Полтавської області від 27 травня 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Є.П.
Євграфова

судді:
О.І. Євтушенко

В.І. Журавель