АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/7707/2014
Головуючий у першій інстанції -
Доповідач - Оніщук М.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді
Оніщука М.І.,

суддів
Українець Л.Д., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Троц
В.О.,

за участю:

представника відповідача
Гой Т.І.,

третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення
Печерського районного суду м. Києва від
18 квітня 2014 року по цивільній справі за
позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Печерської
районної у м. Києві державної
адміністрації, треті особи: ОСОБА_3,
ОСОБА_6 про визнання незаконною відмову
органу опіки у наданні дозволу на
укладення договору міни частини
квартири та зобов'язання надати дозвіл
на укладення договору міни частини
квартири,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року ОСОБА_4, ОСОБА_5
звернулись до суду з позовом до
Печерської районної у м. Києві
державної адміністрації, треті особи:
ОСОБА_3, ОСОБА_6, в якому просили: визнати
незаконною та скасувати відмову
Печерської районної у м. Києві
державної адміністрації, як органу
опіки та піклування, в наданні їм
дозволу на укладення договору міни
належних їм на праві власності 2/3
частин трикімнатної квартири АДРЕСА_1;
зобов'язати Печерську районну у м.
Києві державну адміністрацію, як орган
опіки та піклування, в місячний термін
надати їм дозвіл на укладення договору
міни належних їм на праві власності 2/3
частин трикімнатної квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування заявлених вимог
вказували, що є співвласниками по 1/3
частині кожний трикімнатної квартири
АДРЕСА_1, в якій зареєстровані. Інша 1/3
частина вказаної квартири належить їх
батьку - ОСОБА_3, який одружений і має
трьох малолітніх дітей, які також
зареєстровані та проживають разом з
ним у вказаній квартирі. Судовим
рішенням від 18.04.2013 визначено порядок
користування спірною квартирою.

Також, рішенням Печерського районного
суду м. Києва від 12.09.2013, яке набрало
законної сили, визнано незаконною
відмову Печерської районної в Києві
державної адміністрації, як органу
опіки та піклування, в наданні
позивачам дозволу на укладання
договору купівлі-продажу належних
позивачам на праві власності 2/3 частин
квартири АДРЕСА_1 та зобов'язано
Печерську районну в м. Києві державну
адміністрацію в місячний термін надати
позивачам дозвіл на укладання договору
купівлі-продажу 2/3 частин квартири
АДРЕСА_1. При цьому судами встановлено,
що при відчуженні позивачами належних
їм часток власності у квартирі права
неповнолітніх дітей порушені не
будуть. В порядку ст. 362 ЦК України
позивачі направили співвласнику -
третій особі по справі ОСОБА_3
нотаріально посвідчену заяву з
пропозицією купити належні їм частини
квартири. Однак, ОСОБА_3 від її
отримання ухиляється, що унеможливлює
реалізацію позивачами законного права
на відчуження належних їм частин
квартири.

З метою реалізації свого права вільно
розпоряджатися належною їм власністю
позивачі звернулися до відповідача із
заявою про надання дозволу на
укладення договору міни належних їм
частин квартири. 26.12.2013 відповідач
відмовив у наданні такого дозволу,
посилаючись на те, що укладання
договору міни належних позивачам
частин квартири, право користування
якою мають діти, та відповідно вселення
сторонніх осіб на зазначену житлову
площу призведе до звуження обсягу
існуючих житлових прав та інтересів
дітей.

Позивачі вважать таку відмову
безпідставною та незаконною, так як
ніколи не були та не є членами сім'ї
неповнолітніх дітей батька та його
дружини, а тому, такі висновки
відповідача, є безпідставними. Також
безпідставними є висновки відповідача,
що у разі відчуження позивачами
належних їм часток на житлову площу,
якою мають право користуватись
неповнолітні діти батька, заселяться
стороні особи, оскільки, судовим
рішенням третій особі виділено у
користування ізольовану кімнату, в
якій він мешкає разом з сім'єю, а тому,
іншими жилими кімнатами, що виділені
позивачам у користування, і які вони
мають намір відчужити, в жодний спосіб
не вплине та не порушуватиме прав
неповнолітніх дітей. Крім того,
посилання відповідача на те, що при
укладанні договору міни, батько
малолітніх дітей - співвласник частини
квартири, втрачає переважне право на
купівлю часток в цій квартирі, що
порушує його право, передбачене ст. 362
ЦК України, є безпідставним, так як
договір купівлі-продажу та договір
міни регулюється різними нормами
матеріального права.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 18.04.2014 в задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачі,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
просять рішення скасувати та ухвалити
нове про задоволення позову. Вважають,
що суд першої інстанції неправомірно
залишив поза увагою ту обставину, що
рішенням суду, яке набрало законної
сили, у справі в якій брали участь ті
самі особи, встановлено, що в разі
вирішення питання про відчуження
часток квартири, що належать позивачам
на праві власності, права дітей на
користування часткою житлової площі,
що належать їх батьку порушені не
будуть. Крім цього, вказують, що
оскаржуваним рішенням суд незаконно
позбавив їх права на розпорядження
своїм майном у визначений ними спосіб,
а відтак висновок суду про те, що при
укладенні договору міни, буде порушене
право іншого співвласника на переважне
право купівлі частки у праві спільної
часткової власності, є безпідставним.

В судовому засіданні представник
відповідача та третя особа проти
задоволення апеляційної скарги
заперечували за її безпідставністю і
необґрунтованістю та просили рішення
суду залишити без змін, оскільки воно
ухвалене з дотриманням вимог закону.

Інші особи, які беруть участь у справі в
судове засідання не зявились, про час
та місце розгляду справи, повідомлені
належним чином. Від представника
позивачів надійшла заява про розгляд
справи за його відсутності та
відсутності позивачів. З огляду на
викладене, колегія суддів визнала за
можливе розглянути справу за
відсутності осіб, які не з'явились,
оскільки їх неявка не перешкоджає
апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши
пояснення осіб, які з'явились в судове
засідання, вивчивши та дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
в межах доводів апеляційної скарги,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення суду,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

На переконання колегії суддів
оскаржуване рішення суду не відповідає
вказаним вимогам процесуального
закону.

Так, відмовляючи в задоволенні позову
суд першої інстанції виходив з того, що
надання відповідачем згоди на
укладення договору міни унеможливить
реалізацію співвласником квартири
ОСОБА_3, передбаченого ст. 362 ЦК України,
переважного права купівлі частки у
праві спільної часткової власності.

З даним висновком суду погодитись не
можливо, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5, є
власниками, по 1/3 частині кожний,
трикімнатної квартири АДРЕСА_1 на
підставі рішення Печерського
районного суду м. Києва від 31.01.2013 та
рішення Апеляційного суду м. Києва від
18.04.2013. Цим рішенням районного суду
встановлено порядок користування
приміщеннями квартири, відповідно до
якого ОСОБА_4 виділено в користування
ізольовану жилу кімнату площею 13,5 кв.м.,
ОСОБА_5 - ізольовану жилу кімнату площею
14,4 кв.м., ОСОБА_3 виділено ізольовану
жилу кімнату площею 26,8 кв.м. з балконом,
залишено в загальному користуванні
співвласників: кухню, санвузол,
вбиральню, коридор, комору, вхід у
квартиру.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 12.09.2013 визнано незаконною
відмову Печерської районної в м. Києві
державної адміністрації, як органу
опіки та піклування, в надані позивачам
дозволу на укладання договору
купівлі-продажу належних їм на праві
власності 2/3 частин трикімнатної
квартири АДРЕСА_1 та зобов'язано
Печерську районну в м. Києві державну
адміністрацію в місячний термін надати
позивачам дозвіл на укладання договору
купівлі-продажу 2/3 частин
трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від
06.11.2013, рішення Печерського районного
суду м. Києва від 12.09.2013 залишено без
змін. Судами встановлено, що в разі
вирішення питання про відчуження
часток, що належать позивачам на праві
власності, права дітей на користування
часткою житлової площі, що належить на
праві власності їх батьку, порушені не
будуть.

Оскільки укладання договору міни є
одним із видів відчуження, то наведенні
обставини встановленні вказаним вище
судовим рішенням, не підлягають
доказуванню при розгляді інших справ у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини (ч. 3 ст. 61 ЦПК України).

До того ж з матеріалів справи, зокрема
довідок приватного нотаріуса від 11.03.2014
та від 03.06.2014 вбачається, що позивачі у
встановленому законом порядку
неодноразово (сім разів) повідомляли
третю особу у справі - співвласника
квартири ОСОБА_3 про свій намір продати
свої частки власності у квартирі та
пропонували останньому за визначену
ними ціну придбати належні їм частки,
але вказані заяви, повертались,
оскільки ОСОБА_3 їх не отримував.

Позивачі також надали до апеляційної
скарги нотаріально завірені копії
своїх заяв від 29.04.2014 та копії квитанцій
про відправлення нотаріусом цих заяв
на адресу ОСОБА_3 та копії поштового
опису, а тому з висновком районного
суду про недоведеність факту
направлення пропозицій на адресу
ОСОБА_3 та його ухилення від їх
отримання, погодитись не можливо,
оскільки такий висновок протирічить
доказам у справі та обставинам справи.

Вказані докази по справі спростовують
твердження третьої особи ОСОБА_3 про
його бажання та намір купити у
відповідачів їх частки власності у
квартирі, оскільки, якби він дійсно мав
такий намір, то він мав можливість
скористатись пропозицією позивачів
викладеній в нотаріально завірених
заявах, копії яких були направлені на
його адресу апеляційним судом разом з
апеляційною скаргою. При цьому, слід
зазначити, що третя особа мала
можливість отримати і інші направленні
позивачами заяви з пропозицією
преважного права купівлі належних
позивачам часток у праві власності на
квартиру.

Крім цього, з матеріалів справи
вбачається, що у відповідності з
довідкою форми № 3 КПУЖГ «Хрещатик» від
08.01.2014 в квартирі АДРЕСА_1
зареєстровані: позивачі ОСОБА_5 та
ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_3, його
дружина ОСОБА_6 та їх малолітні діти:
ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8

За результатами розгляду Комісією з
питань захисту прав дитини 17.12.2013 заяв
позивачів про надання дозволу на
укладання договору міни належних їм
частин квартири АДРЕСА_1, Печерською
районною в м. Києві адміністрацією, як
органом опіки та піклування,
відмовлено у їх задоволенні.

Відмова обґрунтована тим, що укладення
договору міни частин вказаної
квартири, право користування якою
мають діти, та, відповідно вселення
сторонніх осіб на зазначену житлову
площу призведе до звуження обсягу
існуючих прав та інтересів дітей. При
укладанні договору міни, батько
малолітніх дітей - співвласник частини
квартири, втрачає переважне право на
купівлю часток в цій квартирі. Крім
того, на даний час рішення Печерського
районного суду м. Києва від 12.09.2013, яким
Печерську районну в м. Києві державну
адміністрацію зобов'язано в місячний
термін надати позивачам дозвіл на
укладання договору купівлі-продажу 2/3
частин квартири АДРЕСА_1, не виконано.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції прийшов до висновку
про те, що у разі надання відповідачем
згоди на укладання позивачами договору
міни, унеможливить реалізацію
співвласником квартири АДРЕСА_1 - третю
особу по справі ОСОБА_3, передбаченого
ст. 362 ЦК України переважного права
купівлі частки у праві спільної
часткової власності, тобто фактично
погодився з правомірністю відмови
відповідача.

Однак, з урахуванням фактичних
обставин справи, наявних в ній доказів
та вимог закону, колегія суддів з таким
висновком суду першої інстанції
погодитись не може.

Так, ст. 362 ЦК України встановлено, що у
разі продажу частки у праві спільної
часткової власності співвласник має
переважне право перед іншими особами
на її купівлю за ціною, оголошеною для
продажу, та на інших рівних умовах, крім
випадку продажу з публічних торгів.
Продавець частки у праві спільної
часткової власності зобов'язаний
письмово повідомити інших
співвласників про намір продати свою
частку, вказавши ціну та інші умови, на
яких він її продає.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 317 ЦК
України власникові належать права
володіння, користування та
розпорядження своїм майном.

Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Статтею 361 ЦК України закріплено, що
співвласник має право самостійно
розпорядитися своєю часткою в праві
спільної часткової власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 715 ЦК України за
договором міни кожна із сторін
зобов'язується передати другі стороні
у власність один товар в обмін на іншій
товар.

Статтею 716 ЦК України визначено, що до
договору міни застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж, або інші
договори, елементи яких містяться в
договорі міни, якщо це не суперечить
суті зобов'язання.

З матеріалів справи вбачається, що
предметом даного спору є відмова
відповідача у дозволі на укладання
позивачами саме договору міни, і за
дозволом на укладання саме цієї угоди,
вони звернулись до відповідача,
оскільки без такої згоди, у зв'язку з
реєстрацією на житловій площі
квартири, частки якої мають намір
відчужити позивачі, неповнолітніх
дітей, нотаріус позбавлений можливості
посвідчити відповідний правочин.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів приходить до висновку, що право
вибору позивачами способу відчуження
належного їм майна, як встановлено
вказаними нормами матеріального права,
належить саме їм, і тому, а ні
співвласники у праві спільної
часткової власності, а ні відповідач,
як орган опіки та піклування, а ні суд
не вправі визначати, яким чином
позивачі повинні розпорядитись своїм
майном, тобто яким чином здійснити
відчуження належних їм часток у праві
власності на квартиру (продати,
подарувати, поміняти). Всі ці способи
відчуження передбаченні та визначені
чинним законодавством, і лише при
укладанні договору купівлі-продажу
частки у спільної часткової власності,
законом передбачене переважне право
співвласника перед іншими особами на
її купівлю.

Підсумовуючи викладене, слід
зазначити, що вимоги позивачів про
визнання незаконною відмови та
зобов'язання відповідача надати дозвіл
на укладення ними правочину щодо
відчуження належних їм часток квартири
є обґрунтованими і їх порушене право
підлягає судовому захисту.

Разом з цим не підлягають задоволенню
вимоги позивачів про скасування
відмови відповідача, оскільки вони не
ґрунтуються на вимогах закону та
виходять за межі повноважень суду
наданих законом, так як суд дійшов
висновку про захист порушеного права
позивачів шляхом визнання незаконною
відмови відповідача, а її скасування є
компетенцією виключно відповідача у
зв'язку з ухваленням відповідного
судового рішення.

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є: неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, тощо.

Отже, враховуючи вищевикладене,
колегія суддів приходить до висновку,
що у зв'язку з невідповідністю
висновків суду обставинам справи та
неправильним застосування норм
матеріального права, рішення суду
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про часткове
задоволення позову.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 -
задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 18 квітня 2014 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Печерської
районної у м. Києві державної
адміністрації, треті особи: ОСОБА_3,
ОСОБА_6 про визнання незаконною відмову
органу опіки у наданні дозволу на
укладення договору міни частини
квартири та зобов'язання надати дозвіл
на укладення договору міни частини
квартири - задовольнити частково.

Визнати незаконною відмову Печерської
районної у м. Києві державної
адміністрації, як органу опіки та
піклування, в наданні дозволу ОСОБА_4,
ОСОБА_5 на укладення договору міни
належних їм на праві власності 2/3
частин трикімнатної квартири АДРЕСА_1.

Зобов'язати Печерську районну у м.
Києві державну адміністрацію, як орган
опіки та піклування, в місячний термін
надати ОСОБА_4, ОСОБА_5 дозвіл на
укладення договору міни належних їм на
праві власності 2/3 частин трикімнатної
квартири АДРЕСА_1.

В задоволенні іншої частини заявлених
вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та протягом
двадцяти днів може бути оскаржене до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді