Справа №127/3073/14-ц
Провадження № 2/127/3571/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

25.07.2014 року

Вінницький міський суд Вінницької
області в складі:

головуючого судді Борисюк І.Е.,

за участю: секретаря Пєскова Є.Д.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2.,

розглянувши в судовому засіданні в
місті Вінниці цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду
Вінницької області звернулась ОСОБА_1 з
позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу
та стягнення аліментів.

В позові позивач зазначила про те, що
11.10.2001 року позивач зареєструвала шлюб
з відповідачем Шаріатським судом
емірати Фуджейра та його область, про
що укладений шлюбний контракт між
подружжям та зведена справа №м/5689/1. При
реєстрації шлюбу ОСОБА_1 не змінила
своє дошлюбне прізвище. Від шлюбу з
відповідачем позивач має трьох дітей -
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1., ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.
08.02.2011 року ОСОБА_1 на підставі родинних
відносин, сестра громадянина України -
ОСОБА_7, отримала дозвіл на імміграцію
разом з її малолітніми дітьми. ОСОБА_3.
з метою возз'єднання сім'ї подав до
ВГІРФО УМВС України у Вінницькій
області відповідну заяву для отримання
дозволу на імміграцію в Україну. Під
час розгляду заяви відповідача він
працював в Об'єднаних Арабських
Еміратах і регулярно утримував сім'ю
шляхом перерахування фінансових
коштів. В лютому 2013 року ОСОБА_3. приїхав
в Україну через КПП Бориспіль і
проживав із ОСОБА_1 та дітьми однією
сім'єю на орендованій квартирі в м.
Вінниці. В квітні 2013 року відповідач
отримав дозвіл на імміграцію в Україну,
після чого його ставлення до сім'ї
істотно погіршилося. Він істотно
обмежив фінансування сім'ї навіть в
харчуванні, проводив більшість часу в
місцях відпочинку. Також він
відмовився платити орендну плату за
квартиру. З того моменту позивач з
відповідачем проживають окремо,
відповідач не цікавиться дітьми, не
бере участь у їх вихованні. В червні 2013
року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 припинили шлюбні
стосунки, вести спільне господарство,
почали проживати окремо один від
одного, внаслідок чого подальше
спільне життя і збереження шлюбу є
неможливим та суперечить інтересам
позивача.

Вище викладене й стало підставою для
звернення до суду із вимогами про
розірвання шлюбу та стягнення
аліментів.

Ухвалою суду від 14.05.2014 року позовні
вимоги про розірвання шлюбу та
стягнення аліментів роз'єднані в
окремі провадження, відкрито
провадження у справі про розірвання
шлюбу.

В судовому засіданні позивач та її
представник позовні вимоги підтримали
в повному обсязі, аргументуючи
мотивами викладеними у позовній заяві
та просили задовольнити.

Відповідач в судове засідання повторно
не з'явився, хоча належним чином був
повідомлений про час і місце розгляду
справи. Про причини неявки суду не
повідомлено.

Суд, враховуючи думку позивача, ухвалив
провести заочний розгляд справи.

При розгляді справи судом встановлені
наступні факти та відповідні їм
правовідносини.

Згідно свідоцтва про шлюб, виданого
11.10.2001 року Шаріатським судом емірата
Фуджейра та його область, шлюб між
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4., та ОСОБА_3,
зареєстрований 11.10.2001 року, справа №
м/5689/1. (а.с. 24-26)

Судом прийнято до уваги, що правові
наслідки шлюбу з іноземним елементом
визначаються ст. 60 Закону України «Про
міжнародне приватне право». Правові
наслідки шлюбу визначаються спільним
особистим законом подружжя, тобто
правом тієї держави, громадянами якої
вони є одночасно, а за його відсутності
- правом держави, у якій подружжя мало
останнє спільне місце проживання, за
умови, що хоча б один з подружжя все ще
має місце проживання у цій державі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 10.02.2011
року має дозвіл на постійне проживання
в Україні на підставі п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону
України «Про імміграцію». (а.с. 6, 7)

Згідно довідки, виданої МКП «ЖЕК № 7»
17.10.2013 року ОСОБА_8, в квартирі АДРЕСА_1
проживають: ОСОБА_8 (власник), ОСОБА_1.
(квартирантка), ОСОБА_9. (квартирант),
ОСОБА_10 (квартирант), ОСОБА_11
(квартирант), ОСОБА_12 (родич). (а.с. 23)

Згідно ст. 26 Конституції України
іноземці та особи без громадянства, що
перебувають в Україні на законних
підставах, користуються тими самими
правами і свободами, а також несуть
такі самі обов'язки, як і громадяни
України, - за винятками, встановленими
Конституцією, законами чи міжнародними
договорами України.

Право на шлюб визначається особистим
законом кожної з осіб, які подали заяву
про укладення шлюбу (стаття 55 Закону
України «Про міжнародне приватне
право»). Особистим законом фізичної
особи вважається право держави,
громадянином якої він є (стаття 16
Закону України «Про міжнародне
приватне право»).

Згідно ст. 4 Закону України «Про
міжнародне приватне право» право, що
підлягає застосуванню до
приватноправових відносин з іноземним
елементом, визначається згідно з
колізійними нормами та іншими
положеннями колізійного права цього
Закону, інших законів, міжнародних
договорів України.

Згідно ст. 7 Закону України «Про
міжнародне приватне право» при
визначенні права, що підлягає
застосуванню, суд чи інший орган
керується тлумаченням норм і понять
відповідно до права України, якщо інше
не передбачено законом.

Згідно ст. 22 Закону України «Про
міжнародне приватне право» до
особистих немайнових прав
застосовується право держави, у якій
мала місце дія чи інша обставина, що
стала підставою для вимоги про захист
таких прав, якщо інше не передбачено
законом.

Припинення шлюбу та правові наслідки
його припинення визначаються правом,
яке діє на цей час щодо правових
наслідків шлюбу (стаття 63 Закону
України «Про міжнародне приватне
право»).

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд
постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам одного з них, інтересам їхніх
дітей, що мають істотне значення.

Згідно ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка
змінила своє прізвище у зв'язку з
реєстрацією шлюбу, має право після
розірвання шлюбу надалі іменуватися
цим прізвищем або відновити своє
дошлюбне прізвище.

Заслухавши пояснення позивача та її
представника, дослідивши матеріали
справи, оцінивши належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, суд вважає, що позов
підлягає задоволенню, оскільки
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам сторін.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК
України, з відповідача на користь
позивача підлягає стягненню судовий
збір в сумі 243, 60 гривень.

На підставі викладеного та керуючись
Конституцією України, Законом України
«Про міжнародне приватне право», ст. 112
СК України, ст.ст. 10, 11, 58-60, ч. 1 ст. 88,
ст.ст. 212-215, 218, 224-226, 228 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4.
та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5., зареєстрований
11.10.2001 року Шаріатським судом емірата
Фуджейра та його область, справа №
м/5689/1.

Стягнути з ОСОБА_3, зареєстрованого за
адресою: АДРЕСА_2, на користь ОСОБА_1
судовий збір в сумі 243, 60 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Позивач має право оскаржити заочне
рішення в загальному порядку,
встановленому ЦПК України.

Суддя: