Дата документу 15.10.2014
Справа № 334/9965/13-ц
Провадження № 2/334/354/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 року Ленінський районний
суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді Козлової Н.Ю.,

при секретарі Єфремовій Д.Ю.

розглянувши матеріали цивільної
справи за позовом ОСОБА_1 який діє в
інтересах недієздатної ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, третя особа: Приватний нотаріус
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_4, відділ опіки та
піклування районної адміністрації
Запорізької міської ради по
Ленінському району м.Запоріжжя про
визнання договорів дарування
недійсними

в с т а н
о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до
Ленінського районного суду м.Запоріжжя
в інтересах своєї недієздатної матері
з позовом про визнання недійсними
договору дарування квартири від 16.11.2011
року, договору дарування садового
будинку від 05.12.2011 року, договору
дарування земельних ділянок від 05.12.2011
року зазначивши, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1
- є рідною матір'ю його та відповідача
ОСОБА_3. Вона зареєстрована та мешкає за
адресою: АДРЕСА_1. У 1997 році її збив
автомобіль і з цього часу вона почала
скаржитися на постійні головні болі, а
з кінця 1997 року у неї погіршилася
пам'ять. З цього часу її здоров»є та
розумові здібності погіршилися. Вона
часто виходила з дому, а потім не могла
знайти дорогу до дому. Їй в кишеню клали
записку з її прізвищем та адресою. Вона
перестала розумітися у грошах, не
впізнавала своїх рідних та близьких.
Рішенням суду від 27.07.2012 року ОСОБА_2
була визнана недієздатною та над нею
оформлено опіку, за рішенням суду від
22.08.202 року. Опікуном недієздатної
матері став позивач.

Згодом, позивач дізнався, що 16.11.2011 року
ОСОБА_2 оформила договір дарування на
квартиру АДРЕСА_1, яка належала їй на
праві власності, а 05.12.2011 року
підписала договори дарування на
садовий будинок та земельні ділянки,
які також належали їй на праві
власності.

Позивач вважає, що мати після
перенесених захворювань не розуміла
своїх дій і не могла керувати ними під
час підписання договорів, тому дані
правочини слід визнати недійсними.

В ході судового розгляду позивач, на
підставі ст..27,31 ЦПК України уточнив
свої позовні вимоги та пояснив, що до
укладання договорів дарування ОСОБА_2
належало право власності на спірне
нерухоме майно, тому він вважає за
необхідне повернути це право власності
їй, а також скасувати державну
реєстрацію за відповідачем на спірне
майно.

Крім того, позивач наполягаючи на
фактах, викладених у позовній заяві, з
урахуванням показів свідків, а також
взявши до уваги висновок
судово-психіатричної експертизи, яка
була проведена судом за його
клопотанням, просив суд задовольнити
його вимоги у повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні проти
позову заперечував, вважає, що під час
підписання договорів дарування їх мати
- ОСОБА_2 розуміла значення своїх дій, а
складання даних договорів це було її
особисте волевиявлення. Просив суд
відмовити позивачу у позові.

Представник Приватного нотаріуса
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_4, яка безпосередньо
засвідчувала спірні договори
пояснював суду, що усі дії нотаріуса
були зроблені з дотриманням вимог
чинного законодавства. На час
укладання договорів, ОСОБА_2 була
свідома, розуміла значення своїх дій та
виявила бажання розпорядитися своїм
майном на користь ОСОБА_3 До того ж,
представник нотаріуса підтвердив, що
ОСОБА_2 були ретельно роз»ясенні
правові наслідки укладання даних
договорів.

Вислухавши пояснення позивача,
дослідивши надані суду докази та
прийнявши до уваги покази свідків,
суд дійшов висновку, що заявлені
позовні вимоги підлягають задоволенню
з наступних підстав.

Відповідно до ст..3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку
встановленому цивільним процесуальним
кодексом звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Згідно ст.. 4 ЦПК України здійснюючи
правосуддя суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб, держані та
суспільні інтереси у спосіб,
визначений законами України.

Зі змісту статей 11, 15 ЦК України
вбачається, що цивільні права і
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства. Кожна особа має право
на судовий захист.

Захист же цивільних прав - це
передбачені законом способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних
цивільних прав розуміють закріплені
законом матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення
(визнання) порушених (оспорюваних)
прав та вплив на правопорушника.
Загальний перелік таких способів
захисту цивільних прав та інтересів
викладено у ст.. 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права
може скористатися не любим, а цілком
конкретним способом захисту свого
права. Частіше за все спосіб захисту
порушеного права прямо визначається
спеціальним законом, який регламентує
конкретні правовідносини.

Позивач просить визнати недійсними
договори дарування, визнати право
власності та скасувати державну
реєстрацію за відповідачем на спірне
майно. Суд вважає, що позивачем обрано
спосіб захисту порушеного права, який
передбачено законом і відповідає
змісту порушеного права.

Згідно ст.. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ст.. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко - і
відеозаписів, висновків експертів.

Так, ст.. 131 ЦПК України передбачає, що
сторони зобов'язані подати свої докази
чи повідомити про них суд до або під
час попереднього судового засідання у
справі. Докази подаються у строк,
встановлений судом з урахуванням часу,
необхідного для подання доказів.
Докази, подані з порушенням вимог,
встановлених частиною першою цієї
статті, не приймаються, якщо сторона не
доведе, що докази подано несвоєчасно з
поважних причин.

У судовому засіданні було встановлено,
що ОСОБА_2 з 1997 року, коли її збив
автомобіль, почала скаржитися на
постійні головні болі, а з кінця 1997
року у неї погіршилася пам'ять. З цього
часу її здоров»є та розумові здібності
погіршилися. Вона часто виходила з
дому, а потім не могла знайти дорогу до
дому. Їй в кишеню клали записку з її
прізвищем та адресою. Вона перестала
розумітися у грошах, не впізнавала
своїх рідних та близьких.

З 1998 року ОСОБА_2 була під наглядом
терапевта з приводу церебросклерозу
другого ступеня. Періодично оглядалася
невропатологом, але лікування
проходила не систематично. З 2012 року
ОСОБА_2 перебувала на обліку у КУ
„Обласна психіатрична лікарня", де їй
було проведено первинну амбулаторну
судово - психіатричну експертизу на
предмет її дієздатності за висновком
якої ОСОБА_2 виявляє ознаки
атеросклеротичної деменції, в силу
чого вона не може розуміти значення
своїх дій та керувати ними. Рішенням
суду від 27.07.2012 року ОСОБА_2 була
визнана недієздатною та рішенням суду
від 22.08.2012 року над нею оформлено опіку.

За рішенням суду опікуном недієздатної
матері став позивач, який згодом
дізнався, що 16.11.2011 року ОСОБА_2
оформила договір дарування на квартиру
АДРЕСА_1, яка належала їй на праві
власності, а 05.12.2011 року підписала
договори дарування на садовий будинок
та земельні ділянки, які також належали
їй на праві власності. Обдарованим
став відповідач ОСОБА_3

Згідно зі ст. 225 ЦК України правочин,
який дієздатна фізична особа вчинила
коли вона не усвідомлювала значення
своїх дій, тобто укладений
громадянином хоча і дієздатним, але
таким, який перебував на момент його
укладення в стані, у якому він не міг
розуміти значення своїх дій або
керувати ними, може бути визнано судом
недійсним.

Відповідно до ПВСУ в п.16 постанови «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» від 06.11.2009 року №9, правила
ст.225 поширюються на ті випадки, коли
фізичну особу не визнано недієздатною,
однак у момент вчинення правочину
особа перебувала в такому стані, коли
вона не могла усвідомлювати значення
своїх дій та (або) керувати ними
(тимчасовий психічний розлад, нервове
потрясіння, тощо).

Для визначення наявності такого стану
на момент укладення правочину для
об'єктивної незалежної професійної
оцінки стану ОСОБА_2 проведена судово -
психіатрична експертиза.

Згідно Акту № 331 від 05.06.2014 року комісія
прийшла до висновку, що: «ОСОБА_2 в силу
свого здоров'я та віку під час
підписання договору дарування від
16.11.2011 року та 05.12.2011 року виявляла
ознаки атеросклеротичної деменції, в
силу чого вона не могла розуміти
значення своїх дій та керувати ними.

У відповідності з ПВСУ від 29.02.2012р. №
6-9цс12, висновок про тимчасову
недієздатність учасника правочину
слід робити, перш за все, на основі
доказів, які свідчать про внутрішній,
психічний стан особи в момент вчинення
правочину.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що
не зважаючи на той факт, що ОСОБА_2 на
час підписання договорів дарування не
була визнана недієздатною, в силу
інтелектуально - мни стичного зниження,
порушення процесів усвідомлення не
могла правильно оцінити ситуацію, яка
склалася під час підписання договорів
та зробити відповідні висновки в силу
пасивної підлеглості та підвищеної
навіюваності.

Дане підтверджується показами
свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, які пояснювали в суді, що з 1997
року у ОСОБА_2 погіршилася пам'ять.
Вона часто виходила з дому, а потім не
могла знайти дорогу до дому. Їй в кишеню
клали записку з її прізвищем та
адресою. Вона перестала розумітися у
грошах, не впізнавала своїх рідних та
близьких.

Свідок ОСОБА_10 підтвердила в суді, що у
2010 році, вона побачила людину похилого
віку, яка знаходилася на зупинці
громадського транспорту Бородинського
мікрорайону, яка не могла знайти дорогу
до дому. У неї в кишені була записка з її
прізвищем та адресою, а також був
вказаний контактний телефон, по якому
вона передзвонила та за ОСОБА_2 приїхав
її син ОСОБА_1 - позивач по справі.

Свідок ОСОБА_11 розповів суду, що
приблизно у 2011 році бачив ОСОБА_2, яка
блукала по вулицях та шукала свій
будинок. Підійшовши до неї він побачив
у неї „бейджик" з адресою та відвів її
до дому.

До показів свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13,
які пояснювали, що ОСОБА_2 вони бачили у
2012 року та спілкувалися з нею і вона не
виявляла ознак психічного
захворювання, суд віднісся критично,
оскільки вже на той час ОСОБА_2 була
визнана недієздатною.

У відповідності до ч.2 ст.203 ЦК України,
особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму
Верховного суду України №9 від 06.11.2009
року „Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" правочин може
бути визнаний недійсним лише з
підстав, визначених законом, та із
застосуванням наслідків недійсності,
передбачених законом.

За нормами ст..215 ЦК України, підставою
недійсності правочину, є недодержання
в момент вчинення правочину стороною
вимог, які встановлені частинами
першою - третьою, п'ятою та шостою ст..203
ЦК України.

Отже аналізуючи у сукупності надані
докази, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги обґрунтовані та
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213, 215 ЦПК України, ст.
15,16, 2013, 215,225 ЦК України суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 який діє в інтересах
недієздатної ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя
особа: Приватний нотаріус Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
відділ опіки та піклування районної
адміністрації Запорізької міської
ради по Ленінському району м.Запоріжжя
про визнання договорів дарування
недійсними - задовольнити.

Визнати недійсним Договір дарування
квартири від 16.11.2011 року, квартиру
АДРЕСА_1, посвідчений приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_4,
реєстровий 11364, укладений між ОСОБА_2 і
ОСОБА_3, та повернути сторони в
первинний стан.

Визнати недійсним Договір дарування
садового будинку від 05.12.2011 року
садового будинку, реєстровий 12217,
посвідченого приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_4, яким ОСОБА_2 подарувала
відповідачу ОСОБА_3 садовий будинок,
розташований за адресою: АДРЕСА_2,
розташований на земельній ділянці
площею 0,0680 га. кадастровий номер
:05:001:0221 та повернути сторони в
первинний стан

Визнати недійсним Договір дарування
земельних ділянок від 05.12.2011 року ,
реєстровий 12218, посвідченого приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_4, яким
ОСОБА_2 подарувала відповідачу ОСОБА_3
ЗЕМЕЛЬНУ ДІЛЯНКУ ПЛОЩЕЮ 0,0500 га,
розташовану за адресою: Запорізька
область, Запорізький район,
Лукашівська сільська рада, за межами
населеного пункту, цільове призначення
земельної ділянки-для ведення
садівництва, кадастровий номер
:05:001:0066 та ЗЕМЕЛЬНУ ДІЛЯНКУ ПЛОЩЕЮ
0,0680 га, розташовану за адресою:
Запорізька область. Запорізький район,
Лукашівська сільська рада, за межами
населеного пункту, цільове призначення
земельної ділянки - для ведення
садівництва, кадастровий номер
:05:001:0221 та повернути сторони в
первинний стан.

Скасувати держану реєстрацію про право
власності за ОСОБА_3 на квартиру
АДРЕСА_1,

Скасувати держану реєстрацію про право
власності за ОСОБА_3 на садовий будинок
за адресою: АДРЕСА_2, який розташований
на земельній ділянці площею 0,0680 га.
кадастровий номер :05:001:0221

Скасувати держану реєстрацію про право
власності за ОСОБА_3 на ЗЕМЕЛЬНУ
ДІЛЯНКУ ПЛОЩЕЮ 0,0500 га, розташовану за
адресою: Запорізька область,
Запорізький район, Лукашівська
сільська рада, за межами населеного
пункту, цільове призначення земельної
ділянки-для ведення садівництва,
кадастровий номер :05:001:0066 та
ЗЕМЕЛЬНУ ДІЛЯНКУ ПЛОЩЕЮ 0,0680 га,
розташовану за адресою: Запорізька
область. Запорізький район.
Лукашівська сільська рада, за межами
населеного пункту, цільове призначення
земельної ділянки - для ведення
садівництва, кадастровий номер
:05:001:0221 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на
квартиру квартиру АДРЕСА_1,

Визнати за ОСОБА_2 право власності на
садовий будинок, розташований за
адресою: АДРЕСА_2, розташований на
земельній ділянці площею 0,0680 га.
кадастровий номер :05:001:0221

Визнати за ОСОБА_2 право власності на
ЗЕМЕЛЬНУ ДІЛЯНКУ ПЛОЩЕЮ 0,0500 га,
розташовану за адресою: Запорізька
область, Запорізький район,
Лукашівська сільська рада, за межами
населеного пункту, цільове призначення
земельної ділянки-для ведення
садівництва, кадастровий номер
:05:001:0066 та ЗЕМЕЛЬНУ ДІЛЯНКУ ПЛОЩЕЮ
0,0680 га, розташовану за адресою:
Запорізька область. Запорізький район,
Лукашівська сільська рада, за межами
населеного пункту, цільове призначення
земельної ділянки - для ведення
садівництва, кадастровий номер
:05:001:0221

Апеляційна скарга на рішення суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
Н.Ю.Козлова