АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8117/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Нізік О. В. Доповідач - Каратаєва
Л.О. Категорія
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Дніпропетровської області в
складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - Козлова С.П.,
Прозорової М.Л.

при секретарі - Кочержинській А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу фізичної особи
підприємця ОСОБА_4 на рішення
Красногвардійського районного суду м.
Дніпропетровська від 21 липня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_5 до фізичної
особи підприємця ОСОБА_4 про виплату
заборгованості по заробітній платі та
відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

21 липня 2014 року
Красногвардійським районним судом м.
Дніпропетровська ухвалено рішення про
часткове задоволення позову ОСОБА_5 до
ФОП ОСОБА_4 про виплату заборгованості
по заробітній платі та відшкодування
моральної шкоди.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_5 суму заборгованості по
заробітній платі у розмірі 9472 грн.00 коп.
та в рахунок відшкодування моральної
шкоди суму у розмірі 3000 грн. 00 коп. та
вирішено питання щодо стягнення
судового збору.

Не погодившись з вказаним
рішенням суду, ФОП ОСОБА_4 подав
апеляційну скаргу, в якій просить,
скасувати рішення суду та ухвалити
нове.

Перевіривши матеріали
справи, законність та обґрунтованість
рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає за необхідне апеляційну скаргу
відхилити з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів
справи, 10 липня 2013 року між сторонами
укладений та зареєстрований у
Дніпропетровському районному центрі
зайнятості, трудовий договір між
працівником і фізичною особою
підприємцем, яка використовує найману
працю. Даний факт підтверджується
записом у трудовій книжці позивачки.

Відповідно до умов договору
позивачку прийнято на посаду менеджера
з логістики з заробітною платою - 1 150
грн. 00 коп. на місяць.

10 квітня 2014 року позивачка
звернулась до відповідача із заявою
про звільнення з займаної посади, на
підставі ст. 38 КЗпП України. Дана заява
відповідачем була прийнята і 10.04.2014 р.
внесено відповідний запис до трудової
книжки позивачки, а також була зроблена
відмітка про те що трудовий договір
знятий з реєстрації.

На день звернення позивачки до
суду із позовною заявою заборгованість
ФОП ОСОБА_4 перед позивачкою по виплаті
заробітної плати складала - 9472 грн. У
відповідності до діючого
законодавства України, відповідач, з
грудня 2013 року повинен був підвищити
заробітну плату до 1 218 грн. 00 коп. Отже (з
урахуванням змін до мінімальної
заробітної плати встановлених Законом
України «Про оплату праці»)
заборгованість по заробітній платі
складається з наступного: за період з
11.08.2013 р. по 10.09.2013 р. - 1 150 грн. 00 коп.; за
період з 11.09.2013 р. по 10.10.2013 р. - 1 150 грн. 00
коп.; за період з 11.10.2013 р. по 10.11.2013 р. - 1 150
грн. 00 коп.; за період з 11.11.2013 р. по 10.12.2013
р. - 1 150 грн. 00 коп.; за період з 11.12.2013 р. по
10.01.2014 р. - 1 218 грн. 00 коп.; за період з
11.01.2014 р. по 10.02.2014 р. - 1 218 грн. 00 коп.; за
період з 11.02.2014 р. по 10.03.2014 р. - 1218 грн. 00
коп.; за період з 11.03.2014 р. по 10.04.2014 р. - 1218
грн. 00 коп.

Відповідно до ст. 3 Закону України
«Про оплату праці» мінімальна
заробітна плата - це законодавчо
встановлений розмір заробітної плати
за просту, некваліфіковану працю, нижче
якого не може провадитися оплата за
виконану працівником місячну, а також
погодинну норму праці (обсяг робіт).

Згідно ч.4 ст.24 КЗпП України,
трудовий договір з працівником
вважається укладеним, якщо працівника
фактично було допущено до роботи. Права
і обов'язки в цьому випадку між
працівником і роботодавцем випливають
із законодавства про працю.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України,
трудовий договір є угода між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом чи фізичною
особою, якою працівник зобов'язується
виконувати роботу, визначену цією
угодою, підляганням внутрішньому
трудовому розпорядкові, а власник
підприємства, установи, організації
або уповноважений ним орган чи фізична
особа зобов'язується виплачувати
працівникові заробітну плату і
забезпечувати умови праці, необхідні
для виконання роботи, передбачені
законодавством про працю, колективним
договором і угодою сторін.

Пунктом 4 ст. 36 КЗпП України
визначає, що підставами припинення
трудового договору є розірвання
трудового договору з ініціативи
працівника, з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу.

Стаття 38 КЗпП України встановлює,
що працівник має право розірвати
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, попередивши про це
власника або уповноважений ним орган
письмово за два тижні. У разі, коли
заява працівника про звільнення з
роботи за власним бажанням зумовлена
неможливістю продовжувати роботу
(переїзд на нове місце проживання;
переведення чоловіка або дружини на
роботу в іншу місцевість; вступ до
навчального закладу; неможливість
проживання у даній місцевості,
підтверджена медичним висновком;
вагітність; догляд за дитиною до
досягнення нею чотирнадцятого віку або
дитиною - інвалідом; догляд за хворим
членом сім'ї відповідно до медичного
висновку або інвалідом І групи; вихід
на пенсію; прийняття на роботу за
конкурсом, а також з інших поважних
причин), власник або уповноважений ним
орган повинен розірвати трудовий
договір у строк, про який просить
працівник.

Стаття 47 КЗпП України, встановлює
обов'язок власника або уповноваженого
ним органу провести розрахунок з
працівником і видати йому трудову
книжку. Власник або уповноважений ним
орган зобов'язаний в день звільнення
видати працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в статті
116 цього Кодексу. Згідно ст. 116 при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Стаття 116 КЗпП України, визначає,
що при звільнені працівника виплата
всіх сум, що належить йому від
підприємства, установи, організації,
провадиться в день звільнення. Якщо
працівник в день звільнення не
працював, то зазначені суми мають бути
виплачені не пізніше наступного дня
після пред'явлення звільненим
працівником вимоги про розрахунок. Про
нараховані суми, належні працівникові
при звільненні, власник або
уповноважений ним орган повинен
письмово повідомити працівника перед
виплатою зазначених сум.

Суд першої інстанції всебічно
дослідив обставини справи та правильно
застосував зазначені вище норми права
і дійшов обгрунтованого висновку про
стягнення з ФОП ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_5 заборгованість по заробітній
платі у розмірі 9472 грн. 00 коп.

Також суд першої інстанції
обґрунтовано застосував ст.. 237-1 КЗпП
України, яка передбачає відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом моральної шкоди працівнику у
разі, якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Суд першої інстанції врахував
порушення трудових прав позивачки,
необхідність звернення до суду, що
спричинило втрату звичного ритму
життя, хвилювання, викликало додаткову
потребу для організації свого життя, та
обґрунтовано стягнув 3000 грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги
полягають у посиланнях на порушення
норм процесуального права, які не є
підставою для скасування або зміни
рішення суду першої інстанції в
контексті ст.. 309 ЦПК. Висновки суду
першої інстанції щодо обґрунтованості
позовних вимог жодним доводом не
спростовується та взагалі не
оспорюється, так як в апеляції відсутні
посилання на порушення норм
матеріального права або невірне їх
застосування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л
а :

Апеляційну скаргу фізичної
особи підприємця ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від
21 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів.

Судді:
Л.О. Каратаєва

С.П. Козлов

М.Л. Прозорова