Справа № 515/2073/14-ц
Провадження № 2/515/2462/14
Татарбунарський районний суд Одеської
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2014 року. Татарбунарський
районний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді
Тимошенка С.В.

при секретарі
Коренчук О.Е.

за участю адвокатів
ОСОБА_1

ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м.Татарбуна-ри
Одеської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4

про стягнення
грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною
заявою, в якій просив стягнути з ОСОБА_4
грошові кошти за договором позики,
посилаю-чись на наступні обставини.

26 березня 2014 року відповідач отримав
від нього кошти в розмірі 8000 грн. в борг,
які зобов'язався повернути йому на
протязі 4-х міся-ців, тобто, не пізніше 26
липня поточного року, що
підтверджується ві-дповідною
розпискою. Свої зобов'язання щодо
повернення коштів відпові-дач не
виконав і в добровільному порядку
повертати кошти не бажає, що змусило
його звернутися до суду з даною
позовною заявою.

У судовому засіданні позивач та його
представник позовні вимоги пі-дтримали
у повному обсязі.

Відповідач та його представник
позовні вимоги не визнали, вважаючи їх
необгрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню, зазначив-ши
наступне.

26.03.2014 р. між сторонами було укладено
договір дарування, згід-но якого ОСОБА_3
(дарувальник) передав безоплатно, а
ОСОБА_4 (обдарований) прийняв в дар 1/2
частку житлового будинку з надвір-ними
будівлями та спорудами по
вул.Кооперативна,55 у м.Татарбунари
Одеської області. За отриману в дар
частку житлового будинку позивач
побажав, щоб відповідач сплатив йому 8000
грн., про що останнім було власноруч
написано розписку про обов'язок
сплатити згадану грошову су-му, яку у
себе тримав позивач. У травні цього
року позивач прийшов до відповідача та
у присутності свідків заявив про
необхідність переписа-ти зазначену
розписку за вказаним ним змістом з
метою уникнути проблем з подарованою
часткою нерухомості. Побоюючись
позбутися подарованого житла,
відповідач погодився на умови позивача
та минулим числом напи-сав розписку про
те, що він винен ОСОБА_3 8000 грн., які
зобо-в'язується виплатити протягом 4-х
місяців - в період з 26 березня по 26 липня
2014 року. Першу розписку відповідач
розірвав на шматки та залишив у себе, а
останню розписку передав позивачу,
хоча ніяких кош-тів у того не позичав.
Розписку відповідач писав не як доказ
про укла-дення договору позики і
отримання грошей, а як наявність
заборгованос-ті перед позивачем за
частку житлового будинку. Договір
позики сторони

не укладали, грошові кошти відповідач
від позивача не отримував. А тому
просили відмовити у позові.

Заслухавши пояснення та доводи
сторін, їх представників, допитавши
свідків, дослідивши матеріали справи,
суд приходить до висновку про
відсутність правових підстав для
задоволення позовних вимог з оглядом
на наступне.

Згідно розписки від 26.03.2014 р., яку було
оглянуто у судовому за-сіданні і копія
якої є у справі (а.с.5), ОСОБА_4 винен
ОСОБА_3 8000 грн., які зобов'язався
виплатити протягом 4-х місяців - до
26.07.2014 р.

Як вбачається з копії договору
дарування 1/2 частки житлового бу-динку
від 26.03.2014 р. (а.с.21-22), ОСОБА_3
(дарувальник) пере-дав безоплатно, а
ОСОБА_4 (обдарований) зобов'язався
прийняти в дар 1/2 частку житлового
будинку з надвірними будівлями та
спорудами по вул.Кооперативна,55 у
м.Татарбунари Одеської області.

З оглянутої у судовому засіданні
розписки, також датованої 26.03. 2014 р.
(копія на а.с.23), слідує, що ОСОБА_4 винен
ОСОБА_3 за будинок 8000 грн., які
зобов'язався виплатити протягом 4-х
мі-сяців - до 26.07.2014 р.

У судовому засіданні позивач не
спростовував той факт, що за
пода-ровану відповідачу частку
згаданого житлового будинку бажав
отримати від нього грошові кошти у сумі
8000 грн., про що ОСОБА_4 власно-руч склав
розписку. При цьому він пояснив, що
другу розписку відпові-дач написав
того ж дня, що і першу, коли позичав у
нього 8000 грн. на лікування дружини.

З аналізу показань свідків ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 слідує, що позивач належну йому
частину спірного житлового будинку
продав від-повідачу за 30000 грн. (3000
дол.США) і з метою уникнути більших
вит-рат оформив даний правочин як
договір дарування. Більшу частину
коштів відповідачем було сплачено при
укладенні згаданого договору, а на
реш-ту коштів у сумі 8000 грн., які на той
час були відсутні, відповідач написав
розписку про борг перед ОСОБА_3 за
будинок на зазна-чену суму. У зв'язку з
хворобою ОСОБА_5 8000 грн. не було
своє-часно виплачено і у травні
поточного року позивач приїхав до
відпові-дача з вимогою переписати
розписку за запропонованим ним
змістом, що і було зроблено
відповідачем.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України, за
договором позики одна сто-рона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальнико-ві)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а пози-чальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Але позивачем не надано необхідних та
достатніх доказів про пере-дачу
відповідачу якихось коштів у позику, а
судом їх не добуто.

Крім пояснень самого позивача про те,
що він позичив відповідачу 8000 грн.,
об'єктивні дані на користь цих
стверджень відсутні.

І розписки, як перша, так і друга,
складені власноруч ОСОБА_4, не
підтверджують факт передачі позивачем
і отримання відповідачем у позику
згаданих грошових коштів. У цих
розписках йдеться про наявність
заборгованості у ОСОБА_4 перед ОСОБА_3

Але відповідач не спростовує
наявності заборгованості перед
пози-вачем на суму 8000 грн., поясняючи це
тим, що ці кошти він не позичав у ОСОБА_3,
а повинен сплатити за отриману в дар
частку нерухо-мого майна.

Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України, на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Але, як вже зазначалось, у наданих суду
розписках не посвідчується

передання позивачем відповідачу
визначеної грошової суми.

З урахуванням встановленого, суд
вбачає підстави вважати, що у да-ному
випадку мав місце удаваний правочин,
оскільки під договором да-рування
нерухомого майна був прихований інший
правочин, а саме - до-говір
купівлі-продажу. Тобто, за відчуження
належної йому 1/2 частки житлового
будинку по вул.Кооперативна,55 у
м.Татарбунари ОСОБА_3 побажав отримати
від ОСОБА_4 грошові кошти, які в
останнього на час укладення удаваного
правочину були відсутні і про
зобов'язання ви-плати яких ним було
складено розписку.

Отже, позивачем не надано доказів про
передачу відповідачу і отри-мання
останнім якихось коштів у позику, а
судом їх не добуто.

Відповідно до ч.2 ст.1046 ЦК України,
договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознака-ми.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п.8 своєї постанови № 9 від
06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», не є
укладеними правочини (дого-вори), у яких
відсутні встановлені законодавством
умови, необхідні для їх укладення
(відсутня згода за всіма істотними
умовами договору; не отримано акцепт
стороною, що направила оферту; не
передано майно, якщо відповідно до
законодавства для вчинення правочину
потрібна його пере-дача…

Зазначені обставини дають суду
підстави вважати, що між сторонами не
укладався договір позики, що виключає
цивільну відповідальність
ві-дповідача перед позивачем.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і запе-речень…

Проте позивачем не надано суду
об'єктивних доказів про укладення з
відповідачем договору позики.

Суд не виключає наявності
заборгованості ОСОБА_4 перед ОСОБА_3 Але
ця заборгованість, за впевненістю суду,
утворилася не в результаті укладення
договору позики, а з інших підстав.

Суд не може прийняти до уваги
ствердження позивача про те, що друга
розписка була написана відповідачем
при отриманні ним коштів у борг на
лікування дружини, оскільки вони є
надуманими і спростовуються добути-ми
доказами. У суду є підстави вважати, що
у двох розписках йдеться про одне і те ж
- про борг відповідача перед позивачем
за нерухомість. І суд розглядає факт
ініцювання позивачем переписання
розписки, яка вже була, з метою
максимально приблизити її до письмової
форми дого-вору позики, виключивши з
першої розписки посилання на цей борг,
як борг за будинок.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.203,638,1046,1047,1051 ЦК України,
постановою Пленуму Верховного Суду
України № 9 від 06.11. 2009 р. «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»,
ст.ст.57-61,208,209,213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення грошових коштів відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської об-ласті
протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали уча-сть у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час прого-лошення
рішення, можуть подати апеляційну
скаргу протягом 10 днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя Тимошенко