АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/3804/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/3143/14
Головуючий у 1-й інстанції Кузіна Ж. В.
Доповідач Карнаух П. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області у складі:

головуючого: судді Карнауха П.М.,

суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.,

при секретарі: Ткаченко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Київського районного суду м.
Полтави від 11 вересня 2014 року

по справі за позовом Комунального
підприємства "Житлово-експлуатаційна
організація № 2" до ОСОБА_1 в її
інтересах та інтересах ОСОБА_2 про
виселення з самоправно зайнятого
жилого приміщення; зустрічним позовом
ОСОБА_1 в її інтересах та інтересах
ОСОБА_2 до Комунального підприємства
"Житлово-експлуатаційна організація №
2" про встановлення факту спільного
проживання однією сім"єю, спонукання до
укладення договору найму житлового
приміщення, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Київського районного суду м.
Полтави від 11 вересня 2014 року позовні
вимоги Комунального підприємства
«Житлово-експлуатаційна організація №
2» задоволено.

Виселено ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2 із житлового приміщення за
адресою: АДРЕСА_1.

Вирішено питання стягнення судових
витрат.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач
ОСОБА_1, посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову КП "ЖЕО №
2" до неї про виселення з самоправно
зайнятого жилого приміщення та
задовольнити її зустрічний позов про
встановлення факту спільного
проживання однією сім"єю, спонукання до
укладення договору найму житлового
приміщення.

У поданих запереченнях на апеляційну
скаргу КП «ЖЕО № 2» проси відхилити
апеляційну скаргу та залишити без змін
рішення місцевого суду, посилаючись на
те, що ОСОБА_1 разом з дочкою з 2005 року та
по теперішній час зареєстровані за
іншою адресою; за життя квартиронаймач
ОСОБА_3 у встановленому законом порядку
не вселяла ОСОБА_1 разом з її
малолітньою дочкою у спірну квартиру
та не зверталась до відповідних
уповноважених органів з питанням
переукладання договору найму спірного
житлового приміщення на ім'я ОСОБА_1 у
відповідності до ст. 103 ЖКУ.

Колегія суддів, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, приходить до
висновку про відхилення апеляційної
скарги, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та
встановлено місцевим судом, згідно
рішення Полтавської міської ради від 16
березня 2012 року КП «ЖЕО № 2» є
балансоутримувачем будинку АДРЕСА_1
(а.с.4).

Квартира АДРЕСА_1 належить до
комунальної власності.

Як убачається з поквартирної карточки,
у спірній квартирі були зареєстровані
квартиронаймач ОСОБА_3, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_3; дочка квартиронаймача
ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4; онука
ОСОБА_1, яка знята з реєстраційного
обліку 27.04.2005 року. Аналогічна
інформація міститься у довідці № 263 КП
«ЖЕО № 2» від 17.06.2014 р. (а.с. 5,6,35).

Як зафіксовано в Акті від 10.06.2014 року,
комісія у складі майстра техдільниці №
4 КП «ЖЕО № 2» Горбань Л.В., майстра ТО і
ПР дільниці № 4 КП «ЖЕО № 2» Куцевої В.Л.,
з метою перевірки осіб, що проживають в
квартирі АДРЕСА_1, встановила, що в
даній квартирі проживають без
наявності правових документів, які б
підтверджували право користування
квартирою, тобто самоправно зайняли
житлове приміщення, ОСОБА_1 та її
малолітня дочка ОСОБА_2, які
зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.
7-9).

Задовольняючи позов КП «ЖЕО № 2» про
виселення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зі спірного
житлового приміщення та відмовляючи у
задоволенні зустрічного позову про
встановлення факту спільного
проживання однією сім'єю, спонукання до
укладення договору найму житлового
приміщення, суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з того, що договір
найму на спірне житлове приміщення у
ОСОБА_1 відсутній, вона та її дочка
зареєстровані за іншою адресою,
належних та допустимих доказів щодо
постійного проживання відповідача
разом з дочкою за спірною адресою не
надано, як і не надано доказів, що
ОСОБА_3 за життя зверталась із заявою до
балансоутримувача будинку про зміну
договору найму житлового приміщення чи
наймача; також виходив з відсутності
доказів про вселення відповідача з
дотриманням встановленого ст. 65 ЖК
України порядку та проживання як члена
сім»ї наймача.

Висновки суду першої інстанції
відповідають встановленим по справі
обставинам та ґрунтуються на законі,
виходячи з наступного.

Стаття 1 ЦПК України закріплює, що
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів (ст.3 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст.15 ЦПК України, суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи захисту порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів, що виникають із
цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин.

Стаття 16 ЦК України визначає перелік
способів захисту цивільних прав та
інтересів. Крім, визначених вказаною
нормою способів, суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим чином,
що встановлений договором або законом.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.61 ЖК
Української РСР користування жилим
приміщенням у будинках державного і
громадського житлового фонду
здійснюється відповідно до договору
найму жилого приміщення. Договір найму
жилого приміщення в будинках
державного і громадського житлового
фонду укладається в письмовій формі на
підставі ордера на жиле приміщення між
наймодавцем - житлово-експлуатаційною
організацією (а в разі її відсутності -
відповідним підприємством, установою,
організацією) і наймачем -
громадянином, на ім'я якого видано
ордер.

У відповідності до ст. 103 ЖК України,
договір найму жилого приміщення може
бути змінено за згодою наймача, членів
його сім»ї і наймодавця.

За приписами ч. 1 ст. 65 ЖКУ, наймач вправі
в установленому порядку за письмовою
згодою всіх членів сім'ї, які
проживають разом з ним, вселити в
займане ним жиле приміщення свою
дружину, дітей, батьків, а також інших
осіб. На вселення до батьків їх
неповнолітніх дітей зазначеної згоди
не потрібно.

В п.9 постанови №2 від 12 квітня 1985 р.
Пленуму Верховного Суду України «Про
деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» (з відповідними змінами)
роз'яснено, що вирішуючи спори про
право користування жилим приміщенням
осіб, які вселилися до наймача, суд
повинен з'ясувати, чи дотриманий
встановлений порядок при їх вселенні,
зокрема: чи була письмова згода на це
всіх членів сім'ї наймача, чи приписані
вони в даному жилому приміщенні, чи
було це приміщення постійним місцем їх
проживання, чи вели вони з наймачем
спільне господарство, тривалість часу
їх проживання, чи не обумовлювався
угодою між цими особами, наймачем і
членами сім'ї, що проживають з ним,
певний порядок користування жилим
приміщенням.

Згідно ч. 3 ст. 116 ЖК України, осіб, які
самоправно зайняли жиле приміщення,
виселяють без надання їм іншого жилого
приміщення.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують,
фактично зводяться до переоцінки
доказів та незгоди з рішенням суду.

Суд першої інстанції повно та
об'єктивно встановив фактичні
обставини справи і дав їм належну
правову оцінку, дослідив надані
сторонами докази, на підставі яких
прийшов до обґрунтованого висновку про
наявність підстав для задоволення
позовних вимог КП «ЖЕО № 2» про
виселення відповідача та її
малолітньої дочки зі спірної квартири
та відмову у задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_1.

При цьому суд першої інстанції вірно
застосував норми матеріального права
відповідно до характеру правовідносин,
що склалися між сторонами та в межах
заявлених позовних вимог.

З огляду на те, що рішення суду
відповідає вимогам закону, зібраним по
справі доказам, обставинам справи,
підстав для його скасування з мотивів,
викладених в апеляційній скарзі,
колегія суддів не вбачає.

Відповідно ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,314,315,317 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Полтави від 11 вересня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності з моменту проголошення та
може бути оскаржена протягом 20 днів
шляхом подання касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

ГОЛОВУЮЧИЙ: /підпис/
П.М. Карнаух

СУДДІ: /підпис/
Ю.В.Дряниця

/підпис/
Л.І. Пилипчук

Згідно:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області
П.М.Карнаух