Номер провадження 2/754/2856/14
Справа №754/3577/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

26.09.2014 року Деснянський районний суд
міста Києва в складі:

Головуючого - судді Галась І.А.

при секретарі -
Маковецькій О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3-тя особа:
УДАІ ГУ МВС України в м. Києві про
визнання угоди недійсною, витребування
транспортного засобу з чужого
незаконного володіння та за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, 3-ті
особи: ОСОБА_5, Відділ державної
виконавчої служби Оболонського
районного управління юстиції у м.
Києві, УДАІ ГУ МВС України в місті Києві
про визнання особи добросовісним
набувачем, визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3-тя
особа: УДАІ ГУ МВС України в м. Києві, в
якому (з урахуванням уточнень)
просила: визнати недійсним договір
купівлі - продажу автомобіля Toyota Land
Cruiser, державний номерний знак НОМЕР_1, VIN
- НОМЕР_2 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, який
підтверджується довідкою рахунком №
ААВ552950 від 13 липня 2013 року; витребувати
автомобіль Toyota Land Cruiser, державний
номерний знак НОМЕР_1, VIN - НОМЕР_2 у
ОСОБА_2; зобов'язати ОСОБА_2 передати
автомобіль Toyota Land Cruiser, державний
номерний знак НОМЕР_1, VIN- НОМЕР_2 ОСОБА_1;
стягнути з ОСОБА_3 на її користь
моральну шкоду в розмірі 25000 гривень.
Свої вимоги позивач обґрунтувала тим,
що 29 квітня 2010 року Дарницьким
районним судом міста Києва було
постановлено рішення, яким зобов'язано
ОСОБА_3 повернути ОСОБА_1 автомобіль Toyota
Land Cruiser, державний номерний знак НОМЕР_1,
VIN - НОМЕР_2. Дане рішення набрало
законної сили. На стадії виконання
вищевказаного рішення ОСОБА_3 продав
автомобіль ОСОБА_2 Посилаючись на
вимоги ст. 387, 388, 656 ЦК України позивач
просила позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2
звернувся до суду з зустрічним позовом
до ОСОБА_1, ОСОБА_3, 3-ті особи: ОСОБА_5,
Відділ державної виконавчої служби
Оболонського районного управління
юстиції у м. Києві, УДАІ ГУ МВС України в
місті Києві, в якому просив визнати
ОСОБА_2 добросовісним набувачем
автомобіля Toyota Land Cruiser, державний
номерний знак НОМЕР_1, VIN - НОМЕР_2,
визнати за ОСОБА_2 права власності на
вищевказаний автомобіль; звільнити
автомобіль з під арешту та зняти з
розшуку. Свої вимоги позивач за
зустрічним позовом обґрунтував тим, що
ОСОБА_2 на підставі довідки - рахунку
ААВ55950 від 13 липня 2013 року придбав у
ОСОБА_5 автомобіль Toyota Land Cruiser,
державний номерний знак НОМЕР_1, VIN -
НОМЕР_2. Відповідно до абзаців 2 та 3
пункту 8 Постанови КМУ № 1388 від 07.09.1998
року «Про затвердження Порядку
державної реєстрації (перереєстрації),
зняття з обліку автомобілів, автобусів,
а також самохідних машин,
сконструйованих на шасі автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок і моделей,
причепів, напівпричепів, мотоколясок,
інших прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів» довідка - рахунок
оформлена та складена у встановленому
законом порядку, є документом, що
підтверджує правомірність придбання
спірного автомобіля ОСОБА_2 ОСОБА_5
розпоряджався та володій спірним
автомобілем на підставі нотаріальної
довіреності. 17 липня 2013 року ОСОБА_2
зареєстрував автомобіль у ВРЕР - 4 УДАІ
в м. Києві про що отримав свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу серії
НОМЕР_3 від 17 липня 2013 року та отримав
номерні знаки НОМЕР_4. 19 грудня 2013 року
ОСОБА_2 звернувся до ВРЕР - 4 УДАІ в м.
Києві з метою реєстрації газобалонного
обладнання та дізнався що автомобіль
перебуває під арештом та його
оголошено у розшук. Посилаючись на те,
що спірний автомобіль не був
зареєстрований за ОСОБА_1, а її право
власності не було встановлено
(підтверджено) -він є законним та
правомірним власником автомобіля, що
полягає у наступному. На час оформлення
довідки - рахунку та передачі
автомобіля ОСОБА_2 автомобіль був
знятий з обліку, не перебував під
арештом та у розшуку, ВРЕР - УДАІ в місті
Києві було видано облікову картку №
19383058 від 11 червня 2013 року, в яку внесено
відповідний запис про довідку -
рахунок, проблем з реєстрацією
автомобіля він не мав.

В судовому засіданні
представники позивача ОСОБА_1 вимоги
позову підтримали в повному обсязі.
Додатково пояснили, що судовими
рішеннями була перевірена та
підтверджена дійсність Біржової угоди,
посвідченої біржею «Універсальна»,
укладеної між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 та
право власності ОСОБА_1 на автомобіль
Toyota Land Cruiser, державний номерний знак
НОМЕР_1, VIN - НОМЕР_2. Проти задоволення
вимог зустрічного позову заперечували,
посилаючись на те, що стороною позивача
за зустрічним позовом був обраний
неналежний спосіб захисту.

В судовому засіданні
представники відповідача ОСОБА_2 проти
задоволення вимог позову ОСОБА_1
заперечували, посилаючись на його
безпідставність. Додатково пояснили,
що Біржова угода, посвідчена біржею
«Універсальна», укладена між ОСОБА_6 та
ОСОБА_1 щодо купівлі - продажу
автомобіля Toyota Land Cruiser, державний
номерний знак НОМЕР_1, VIN - НОМЕР_2 є лише
попередньою угодою та Біржею
«Універсальна» не посвідчувалась.
Вимогу зустрічного позову просили
задовольнити.

Допитаний в судовому засіданні в
якості свідка ОСОБА_2 пояснив, що
автомобіль Toyota Land Cruiser, 2005 рок, VIN -
НОМЕР_2 придбав на авто ринку
«Столичний» (Чапаєвка) у ОСОБА_5, якого
вважав власником. З ОСОБА_3 він ніколи
не зустрічався. Під час оформлення
угоди ним в МРЕВ був перевірений
автомобіль на наявність штрафів та
інших обтяжень (угонів) та не було
виявлено таких.

Бабаєв ОСОБА_3 в судові засідання
не з'являвся, про час та місце судового
розгляду повідомлявся належним чином,
причини неявки суду не повідомляв.

ОСОБА_5 в судові засідання не
з'являвся, про час та місце судового
розгляду повідомлявся належним чином,
причини неявки суду не повідомляв.

Представник УДАІ ГУ МВС України в
місті Києві в судовому засіданні
залишила вирішення спору на розсуд
суду. Додатково пояснила, що 07 вересня
2011 року до управління ДАІ ГУ МВС
України в м. Києві надійшла постанова
ВДВС Оболонського РУЮ м. Києва щодо
постановки до бази даних «Розшук»
автомобіля Toyota Land Cruiser, державний
номерний знак НОМЕР_1, який належав
ОСОБА_3. 07 вересня 2011 року вищевказана
постанова була виконана - запис внесено
до Бази. Однак, в результаті
несанкціонованого втручання невідомих
осіб даний запис було знищено. Факт
знищення було виявлено 16 грудня 2013 року
та поновлено відповідний запис.

Представник Відділу державної
виконавчої служби Оболонського
районного управління юстиції у м. Києві
в судові засідання не з'являвся, про час
та місце судового розгляду
повідомлявся належним чином.

Судом встановлено, що відповідно
до договору купівлі - продажу,
зареєстрованого товарною біржею
«Універсальна» від 14 квітня 2009 року
зареєстрованим № 007693 позивачка ОСОБА_1
придбала у ОСОБА_6 автомобіль Toyota Land
Cruiser, 2005 року, VIN - НОМЕР_2.

Відповідно до відповіді ГУ МВС
України в місті Києві УДАІ № 10/Г-3044 від
15.10.2009 року автомобіль Toyota Land Cruiser, 2005
року, VIN - НОМЕР_2 знятий з обліку 18
квітня 2009 року. (а.с.172)

16 травня 2009 року між ОСОБА_7, який
діяв від імені ОСОБА_6 та ОСОБА_3 було
укладено біржову угоду за реєстровим №
126408, згідно якої ОСОБА_3 придбав
автомобіль Toyota Land Cruiser, 2005 року, VIN -
НОМЕР_2.

19 травня 2009 року ОСОБА_3
зареєстрував автомобіль Toyota Land Cruiser, 2005
року, VIN - НОМЕР_2 у ВРЕР-11 УДАІ в м. Києві
та отримав державний номерний знак
НОМЕР_1. (а.с.127)

Рішенням Дарницького районного
суду міста Києва від 29 квітня 2010 року,
яке було залишено без змін Ухвалою
колегії суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
міста Києва від 18 травня 2010 року
біржова угода № 126408 купівлі - продажу
автомобіля Toyota Land Cruiser, 2005 року, VIN -
НОМЕР_2 укладена на товарній біржі
«Столична» між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 була
визнана недійсною; вищевказаний
автомобіль було витребувано у ОСОБА_3
та користь ОСОБА_1 (а.с.3,4)

04 серпня 2011 року головним
державним виконавцем ВДВС
Оболонського РУЮ у місті Києві було
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження за виконавчим
листом № 2-5617/09 від 27 липня 2011 року про
зобов'язання ОСОБА_3 передати
автомобіль Toyota Land Cruiser, 2005 року, VIN -
НОМЕР_2 ОСОБА_1

Постановами державного виконавця
ВДВС Оболонського РУЮ у місті Києві
від 22.08.2011 року та 02.09.2011 року за
невиконання (повторне) без поважних
причин рішення суду на боржника
ОСОБА_3 накладено штраф.

07 вересня 2011 року до управління
ДАІ ГУ МВС України в м. Києві надійшла
постанова ВДВС Оболонського РУЮ м.
Києва щодо постановки до бази даних
«Розшук» автомобіля Toyota Land Cruiser,
державний номерний знак НОМЕР_1, який
належав ОСОБА_3.

07 вересня 2011 року вищевказана
постанова була виконана - запис внесено
до Бази. В результаті
несанкціонованого втручання невідомих
осіб даний запис було знищено.

08 червня 2013 року до ВРЕР -11 УДАІ в
місті Києві з заявою про зняття з
обліку для реалізації автомобіля Toyota
Land Cruiser, державний номерний знак НОМЕР_1,
VIN - НОМЕР_2 звернувся ОСОБА_8, який діяв
за дорученням від ОСОБА_3. (а.с.128)

Відповідно до результатів
перевірки підсистем ДДАІ МВС України
автомобіль Toyota Land Cruiser, державний
номерний знак НОМЕР_1, VIN - НОМЕР_2: 1) у
розшуку не значиться; 2) за підсистемою
«Обмеження» - інформація відсутня; 3) за
підсистемою «Орієнтування» -
інформація відсутня; 4) за підсистемою
«адмінпрактика» - інформація відсутня.
(а.с.129)

Відповідно до результатів
звірення по «АІС» обтяження на
автомобіль Toyota Land Cruiser, державний
номерний знак НОМЕР_1, VIN - НОМЕР_2
відсутні. (а.с.130)

11 червня 2013 року автомобіль Toyota
Land Cruiser, державний номерний знак НОМЕР_1,
VIN - НОМЕР_2 був знятий з обліку для
реалізації (а.с.127)

13 липня 2013 року відповідно до
Довідки - рахунку № 552950 серії ААВ,
виданої ТОВ «Авто - Арсенал» ОСОБА_2
придбав автомобіль Toyota Land Cruiser,
державний номерний знак НОМЕР_1, VIN -
НОМЕР_2 за 160 000 гривень. (а.с.36)

17 липня 2013 року до ВРЕР - 4 УДАІ в м.
Києві звернувся ОСОБА_2 з заявою про
реєстрацію транспортного засобу -
автомобіля Toyota Land Cruiser, 2005 року, VIN -
НОМЕР_2. Відповідно до результатів
перевірки з підсистем НАІС ДДАІ МВС
України автомобіль Toyota Land Cruiser,
державний номерний знак НОМЕР_1, VIN -
НОМЕР_2: 1) у розшуку не значиться; 2) за
підсистемою «Обмеження» - інформація
відсутня; 3) за підсистемою
«Орієнтування» - інформація відсутня; 4)
за підсистемою «адмінпрактика» -
інформація відсутня; 5) за підсистемою
«довідка - рахунок/ акт приймання -
передачі» зазначено - довідка - рахунок
ААВ552950 від 13.07.2013 року видана ТОВ
«Авто-Арсенал. (а.с.139)

17 липня 2013 року автомобіль Toyota Land
Cruiser, державний номерний знак НОМЕР_1, VIN
- НОМЕР_2 було зареєстровано, власник -
ОСОБА_2 (а.с.127)

Відповідно до пояснень
представника УДАІ ГУ МВС України в
місті Києві факт знищення інформації
про розшук автомобіля Toyota Land Cruiser,
державний номерний знак НОМЕР_1, VIN -
НОМЕР_2 було виявлено 16 грудня 2013 року
та поновлено відповідний запис.

Вимоги позову ОСОБА_1 про визнання
недійсним договір купівлі - продажу
автомобіля Toyota Land Cruiser, державний
номерний знак НОМЕР_1, VIN - НОМЕР_2 між
ОСОБА_3 та ОСОБА_2; витребування
автомобіля у ОСОБА_2; зобов'язання
ОСОБА_2 передати автомобіль ОСОБА_1 та
вимоги зустрічного позову ОСОБА_2 про
визнання його добросовісним набувачем
автомобіля Toyota Land Cruiser, державний
номерний знак НОМЕР_1, VIN - НОМЕР_2,
визнання за ним права власності на
вищевказаний автомобіль не підлягають
задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України,
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню. Обставини,
визнані судом загальновідомими, не
потребують доказування. Обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини. Вирок у
кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про
судову практику в справах про захист
права власності та інших речових прав»,
відповідно до частини третьої статті 10
ЦПК кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом. За змістом частини третьої
статті 61 ЦПК обставини, встановлені під
час розгляду справи за позовом про
право на майно, не мають обов'язкової
сили для осіб, які не брали участі у
справі. Такі особи мають право на
звернення до суду із самостійним
позовом про право на це майно. Разом із
тим під час розгляду справи за таким
позовом суд враховує обставини раніше
вирішеної справи про право на спірне
майно незалежно від того, встановлені
вони судовим рішенням, що набрало
законної сили, у цивільній,
господарській або адміністративній
справі. Якщо суд дійде інших висновків,
ніж ті, що містяться в судовому рішенні
щодо раніше вирішеної справи, він має
навести відповідні мотиви. При цьому
суд має виходити з того, що правові
висновки суду і встановлені ним
обставини не є тотожними поняттями.
Висновки (судження) суду щодо прав і
обов'язків сторін, зроблені на підставі
встановлених при розгляді справи
обставин, не є преюдиційними. Від
правових висновків суду слід
відрізняти судові рішення за
перетворювальними позовами, які
встановлюють, змінюють або припиняють
права та обов'язки сторін. Разом із тим,
якщо продавець був залучений до участі
у справі, але ухилився від участі в її
розгляді, він не має права доводити
неправильність ведення справи
покупцем (частина третя статті 660 ЦК)

Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України,
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону. При
здійсненні своїх прав та виконанні
обов'язків власник зобов'язаний
додержуватися моральних засад
суспільства. Усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
своїх прав. Власність зобов'язує.
Власник не може використовувати право
власності на шкоду правам, свободам та
гідності громадян, інтересам
суспільства, погіршувати екологічну
ситуацію та природні якості землі.
Держава не втручається у здійснення
власником права власності. Діяльність
власника може бути обмежена чи
припинена або власника може бути
зобов'язано допустити до користування
його майном інших осіб лише у випадках
і в порядку, встановлених законом.
Особливості здійснення права
власності на національні, культурні та
історичні цінності встановлюються
законом.

Відповідно до вимог ст. 321 ЦК України,
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні. Особа може бути позбавлена
права власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом. Примусове
відчуження об'єктів права власності
може бути застосоване лише як виняток з
мотивів суспільної необхідності на
підставі і в порядку, встановлених
законом, та за умови попереднього та
повного відшкодування їх вартості,
крім випадків, встановлених частиною
другою статті 353 цього Кодексу.

Усі суб'єкти права власності є рівними
перед законом.

Відповідно до статті 41 Конституції
України та пункту 2 частини першої
статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути
позбавлений права власності чи
обмежений у його здійсненні, крім
випадків, встановлених Конституцією та
законом. Ураховуючи, що згідно зі
статтею 92 Конституції України правовий
режим власності визначається виключно
законами України, то інші
нормативно-правові акти, які обмежують
права власника і не мають ознак закону,
не підлягають застосуванню.

Власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд та може вчиняти щодо
свого майна будь-які дії, які не
суперечать закону, проте при
здійсненні своїх прав та виконанні
обов'язків власник не може завдавати
шкоди правам, свободам інших осіб,
інтересам суспільства і зобов'язаний
додержуватися моральних засад
суспільства.

Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України,
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Відповідно до вимог ст. 330 ЦК
України, якщо майно відчужене особою,
яка не мала на це права, добросовісний
набувач набуває право власності на
нього, якщо відповідно до статті 388
цього Кодексу майно не може бути
витребуване у нього.

Відповідно до вимог ст. 387 ЦК України,
власник має право витребувати своє
майно від особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстави
заволоділа ним.

Відповідно до вимог ст. 388 ЦК України,
якщо майно за відплатним договором
придбане в особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
від набувача лише у разі, якщо майно: 1)
було загублене власником або особою,
якій він передав майно у володіння; 2)
було викрадене у власника або особи,
якій він передав майно у володіння; 3)
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом. Майно не може
бути витребувано від добросовісного
набувача, якщо воно було продане у
порядку, встановленому для виконання
судових рішень. Якщо майно було набуте
безвідплатно в особи, яка не мала права
його відчужувати, власник має право
витребувати його від добросовісного
набувача у всіх випадках.

Відповідно до п.21 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про
судову практику в справах про захист
права власності та інших речових прав»,
спір про повернення майна, що виникає з
договірних відносин або відносин,
пов'язаних із застосуванням наслідків
недійсності правочину, підлягає
вирішенню відповідно до законодавства,
яке регулює ці відносини. У разі коли
між особами відсутні договірні
відносини або відносини, пов'язані із
застосуванням наслідків недійсності
правочину, спір про повернення майна
власнику підлягає вирішенню за
правилами статей 387, 388 ЦК. Якщо власник
вимагає повернення свого майна з
володіння особи, яка незаконно ним
заволоділа, така позовна вимога
підлягає розгляду та вирішенню також
за правилами статей 387, 388 ЦК.

Відповідно до п.22, 23 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про
судову практику в справах про захист
права власності та інших речових прав»,
якщо майно за відплатним договором
придбане в особи, яка не мала права його
відчужувати, власник має право
витребувати це майно з незаконного
володіння набувача (статті 387, 388 ЦК).
Якщо в такій ситуації (саме так
обґрунтовано підставу позову)
пред'явлений позов про визнання
недійсними договорів про відчуження
майна, суду під час розгляду справи
слід мати на увазі правила, встановлені
статтями 387, 388 ЦК. У зв'язку із цим суди
повинні розмежовувати, що коли майно
придбано за договором в особи, яка не
мала права його відчужувати, то власник
має право на підставі статті 388 ЦК
звернутися до суду з позовом про
витребування майна у добросовісного
набувача, а не з позовом про визнання
договору про відчуження майна
недійсним. Це стосується не лише
випадків, коли укладено один договір із
порушенням закону, а й випадків, коли
спірне майно відчужено на підставі
наступних договорів. Відповідно до
статті 387 ЦК та частини третьої статті 10
ЦПК особа, яка звернулася до суду з
позовом про витребування майна із
чужого незаконного володіння, повинна
довести своє право власності на майно,
що знаходиться у володінні
відповідача. При цьому суди повинні
мати на увазі, що право власності на
рухоме майно доводиться за допомогою
будь-яких передбачених процесуальним
законодавством доказів, що
підтверджують виникнення такого права
у позивача. Факт знаходження майна на
балансі особи сам по собі не є доказом
права власності чи законного
володіння.

Враховуючи висновки рішення
Дарницького районного суду міста Києва
від 29 квітня 2010 року, яким біржова
угода № 126408 купівлі - продажу
автомобіля Toyota Land Cruiser, 2005 року, VIN -
НОМЕР_2 укладена на товарній біржі
«Столична» між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 була
визнана недійсною, а вищевказаний
автомобіль було витребувано у ОСОБА_3
та користь ОСОБА_1 та зобов'язано ОСОБА_3
передати цей автомобіль ОСОБА_1 суд
дійшов висновку про те, що ОСОБА_3 під
час укладання договору купівлі -
продажу автомобіля Toyota Land Cruiser,
державний номерний знак НОМЕР_1, VIN -
НОМЕР_2 між ним та ОСОБА_2 був особою,
яка не мала право відчужувати спірний
автомобіль.

Відповідно до п.24, 25 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про
судову практику в справах про захист
права власності та інших речових прав»,
під час розгляду позову про
витребування майна відповідач згідно
зі статтею 388 ЦК має право заперечити
проти позову про витребування майна з
його володіння шляхом подання доказів
відплатного придбання ним цього майна
в особи, яка не мала права його
відчужувати, про що він не знав і не міг
знати (добросовісний набувач). У такому
разі пред'явлення зустрічного позову
про визнання добросовісним набувачем
не вимагається і, крім того, не є
належним способом судового захисту
(стаття 16 ЦК), оскільки добросовісність
набуття - це не предмет позову, а одна з
обставин, що має значення для справи та
підлягає доказуванню за позовом про
витребування майна.…….. Разом із тим
відплатність придбання майна сама по
собі не свідчить про добросовісність
набувача. Набувач визнається
добросовісним, якщо при вчиненні
правочину він не знав і не міг знати про
відсутність у продавця прав на
відчуження майна, наприклад, вжив усіх
розумних заходів, виявив обережність
та обачність для з'ясування
правомочностей продавця на відчуження
майна. При цьому в діях набувача не
повинно бути і необережної форми вини,
оскільки він не лише не усвідомлював і
не бажав, а й не допускав можливості
настання будь-яких несприятливих
наслідків для власника. До вибуття
майна з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом (пункт 3
частини першої статті 388 ЦК)
відносяться, зокрема, такі випадки, як
вчинення правочину під впливом обману,
насильства, зловмисної домовленості
представника власника з другою
стороною, тобто у всіх випадках, коли
майно вибуло з володіння поза волею
власника (або законного володільця).
Набувач не може бути визнаний
добросовісним, якщо на момент вчинення
правочину з набуття майна право
власності в Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно було
зареєстроване не за відчужувачем або у
цьому реєстрі був запис про судовий
спір відносно цього майна (обтяження).
Водночас запис у Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно про
право власності відчужувача не є
безспірним доказом добросовісності
набувача. Відповідач може бути
визнаний добросовісним набувачем за
умови, що правочин, за яким він набув у
володіння спірне майно, відповідає
усім ознакам дійсності правочину, за
винятком того, що він вчинений при
відсутності у продавця права на
відчуження. Власник має право
спростувати заперечення набувача про
його добросовісність, довівши, що під
час вчинення правочину набувач повинен
був засумніватися у праві відчужувача
на відчуження майна.

Укладаючи договір купівлі - продажу
автомобіля Toyota Land Cruiser, державний
номерний знак НОМЕР_1, VIN - НОМЕР_2, який
підтверджується довідкою рахунком №
ААВ552950 від 13 липня 2013 року ОСОБА_2 було
дотримано усіх ознак дійсності
правочину та здійснено перевірку
наявності обтяжень.

На час зняття автомобіля Toyota Land Cruiser,
державний номерний знак НОМЕР_1, VIN -
НОМЕР_2 з обліку ОСОБА_3 11 червня 2013 року;
реєстрації автомобіля Toyota Land Cruiser,
державний номерний знак НОМЕР_1, VIN -
НОМЕР_2 ОСОБА_2 17 липня 2013 року
вищевказаний автомобіль у розшуку не
перебував, обтяжень не мав.

Відповідно до вимог ст. 5 Закону
України «Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень»,
предметом обтяження може бути рухоме
майно, не вилучене з цивільного
обороту, на яке згідно із
законодавством може бути звернене
стягнення. Залежно від змісту
обтяження предмет обтяження повинен
належати боржнику або обтяжувачу на
праві власності чи на праві
господарського відання. Відносини
щодо рухомого майна, яке належить
особі на праві господарського
відання, регулюються за правилами,
встановленими для регулювання
відносин щодо рухомого майна, яке
належить особі на праві власності.

Відповідно до вимог ст. 10 Закону
України «Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень» , у
разі відчуження рухомого майна
боржником, який не мав права його
відчужувати, особа, що придбала це
майно за відплатним договором,
вважається його добросовісним
набувачем згідно зі статтею 388
Цивільного кодексу України за умови
відсутності в Державному реєстрі
обтяжень рухомого майна (далі -
Державний реєстр) відомостей про
обтяження цього рухомого майна.
Добросовісний набувач набуває право
власності на таке рухоме майно без
обтяжень. У разі передачі рухомого
майна в забезпечення боржником, який не
мав на це права, таке забезпечення є
чинним, якщо в Державному реєстрі
немає відомостей про попереднє
обтяження відповідного рухомого майна.
Обтяжувач, права якого порушені
внаслідок дій боржника, визначених
цією статтею, вправі вимагати від
боржника відшкодування завданих
збитків.

Відповідно до п. 26 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014
року «Про судову практику в справах
про захист права власності та інших
речових прав», відповідно до положень
частини першої статті 388 ЦК власник має
право витребувати своє майно із чужого
незаконного володіння незалежно від
заперечення відповідача про те, що він
є добросовісним набувачем, якщо доведе
факт вибуття майна з його володіння чи
володіння особи, якій він передав
майно, не з їхньої волі. При цьому суди
повинні мати на увазі, що власник має
право витребувати майно у
добросовісного набувача лише у
випадках, вичерпний перелік яких
наведено в частині першій статті 388 ЦК.

Протягом судового розгляду
представниками позивача ОСОБА_1 не було
надано доказів вибуття з її володіння
автомобіля Toyota Land Cruiser, державний
номерний знак НОМЕР_1, VIN - НОМЕР_2 поза її
волею.

З огляду на те, що Рішення
Дарницького районного суду міста Києва
від 29 квітня 2010 року не було виконано
(як добровільно так і примусово),
автомобіль Toyota Land Cruiser, державний
номерний знак НОМЕР_1, VIN - НОМЕР_2 у
володіння ОСОБА_1 не передавався, суд
позбавлений можливості дійти висновку
про вибуття даного автомобіля з її
володіння поза її волею.

Відповідно до вимог ст. 16 ЦК
України, кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Способами захисту
цивільних прав та інтересів можуть
бути: 1) визнання права; 2) визнання
правочину недійсним; 3) припинення дії,
яка порушує право; 4) відновлення
становища, яке існувало до порушення; 5)
примусове виконання обов'язку в натурі;
6) зміна правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; 9) відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; 10)
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом. Суд може відмовити у
захисті цивільного права та інтересу
особи в разі порушення нею положень
частин другої - п'ятої статті 13 цього
Кодексу.

Вимога позивача ОСОБА_2 про
визнання його добросовісним набувачем
не підлягає задоволенню з огляду на не,
що така вимога є належним способом
судового захисту (стаття 16 ЦК), оскільки
добросовісність набуття - це не предмет
позову, а одна з обставин, що має
значення для справи та підлягає
доказуванню за позовом про
витребування майна.

Вимоги позову ОСОБА_2 про
звільнення автомобіля Toyota Land Cruiser,
державний номерний знак НОМЕР_1, VIN -
НОМЕР_2 з під арешту та зняття з розшуку
не підлягають задоволенню з огляду на
наступне.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК
України, кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів. У випадках,
встановлених законом, до суду можуть
звертатися органи та особи, яким надано
право захищати права, свободи та
інтереси інших осіб, або державні чи
суспільні інтереси. Відмова від права
на звернення до суду за захистом є
недійсною.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Протягом судового розгляду
представниками ОСОБА_2 не були надані
докази порушення його прав
відповідачами за зустрічним позовом -
ОСОБА_9 та ОСОБА_3 в частині арешту
автомобіля Toyota Land Cruiser, державний
номерний знак НОМЕР_1, VIN - НОМЕР_2 та
оголошення його в розшук.

На підставі викладеного та
керуючись ст.ст. 3, 10, 12, 15, 56, 60, 61, 88, 212-215
ЦПК, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
3-тя особа: УДАІ ГУ МВС України в м. Києві
про визнання угоди недійсною,
витребування транспортного засобу з
чужого незаконного володіння залишити
без задоволення.

Позов (зустрічний) ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, ОСОБА_3, 3-ті особи: ОСОБА_5,
Відділ державної виконавчої служби
Оболонського районного управління
юстиції у м. Києві, УДАІ ГУ МВС України в
місті Києві про визнання особи
добросовісним набувачем, визнання
права власності залишити без
задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя: