Справа № 2/326/312/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2014р.

м.Приморськ

Приморський районний суд
Запорізької області в складі:

головуючого судді Булашева Р.Л.,

при секретарі Назаровій А.Г.,

за участю представника позивача
Долговської Г.П., відповідача ОСОБА_2,
представника відповідача адвоката
ОСОБА_3, представника третьої особи
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Приморської районної ради Запорізької
області до ОСОБА_2, третя особа без
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача Комунальне
підприємство «Приморська центральна
районна лікарня» про виселення із
гуртожитку без надання іншого жилого
приміщення, та зустрічний позов ОСОБА_2
до Приморської районної ради
Запорізької області, Комунальне
підприємство «Приморська центральна
районна лікарня», про визнання права
користування житловим приміщенням,

встановив:

04.07.14р. Приморською районною радою
Запорізької області до суду направлено
вказаний позов. Під час попереднього
судового засідання, ОСОБА_2 подано
зустрічний позов, який прийнято до
розгляду в одному провадженні.

В судовому засіданні, представник
позивача Долговська Г.П., на заявленому
позові наполягала, вказуючи, що ОСОБА_6
займала квартиру в гуртожитку на
підставі договору, на час трудових
відносин із санаторієм «Глорія». Її син
ОСОБА_2 незаконно туди вселився, так як
рішення адміністрації та профкому
комітету про це не було, відповідний
ордер не видавався, договір про найм
житла не укладався. Квартира належить
до власності територіальної громади
Приморського району і відповідача
потрібно виселити без надання іншого
житлового приміщення. Заявлений ним
зустрічний позов не визнає, так як не
доведено, що ОСОБА_2 на законних
підставах вселився до цього житла.

Представник третьої особи ОСОБА_4
погоджується із думкою Долговської
Г.П., та пояснює, що вказана квартира як
і декілька інших, передані на баланс КП
«Приморська ЦРЛ» для забезпечення
житлом працівників лікарні. Проте, при
проведенні в 2014р. інвентаризації
квартир, виявлено, що у вказаній
квартирі без законних підстав живе
ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_2 заперечує на
заявлений до нього позов та просить
задовольнити його зустрічний позов,
так як після розлучення в 1997р. він
вселився до квартири яку займала його
мати ОСОБА_6 АДРЕСА_1. Хоча, керівництво
санаторія обіцяло оформити йому
прописку, однак так це і не було
зроблено. Він вважає, що має право
проживати тут, так як робив ремонти у
квартирі і вона була виділена його
матері, членом родини якої він є.

Представник відповідача ОСОБА_3 також
поділяє його думку, та вказує, що ОСОБА_6
надано квартиру на загальних підставах
у 1996р., а не як гуртожиток, тому просить
застосувати норми гл. 2 ЖК України, а
також певні норми діючою Конституції
України, які вказують, що члени родини
наймача житла, мають право на
користування цим житлом і після смерті
основного наймача. Тому просить
зустрічний позов задовольнити, а у
заявленому до ОСОБА_2 позові -
відмовити за безпідставністю.

Заслухавши сторони, та дослідивши
надані докази, суд дійшов наступних
висновків.

Так, згідно розпорядження голови
Запорізької ОДА Похвальського В.В. № 612
від 17.12.97р. передано із комунальної
власності Запорізької облради в
комунальну власність м. Приморська в
особі Приморської міськради
Запорізької області, житловий будинок
для малосімейних, який заселено на
підставі ордерів виданих Приморським
міськвиконкомом, при цьому, частина
квартир цього будинку закріплено як
гуртожиток для поселення працівників
Обласної фізіотерапевтичної лікарні,
до переліку яких включено кв. АДРЕСА_1 (
а.с. 81). Рішенням виконкому Приморської
міської ради № 242 від 19.12.97р. винесено
рішення відповідно до ст.. 127 ЖК України
про реєстрацію житлового будинку по
АДРЕСА_1 як гуртожиток для малосімейних
( а.с. 80). Згідно рішення Запорізької
обласної ради № 33 від 26.12.13р. надано
згоду на передачу гуртожитку що
складається із певного переліку
квартир в будинку по АДРЕСА_1, до
комунальної власності територіальної
громади Приморського району. З цього
випливає, що житловий будинок, було
розділено на 2 умовні частини, одна з
яких складала квартири для
малосімейних і вони були заселені
громадянами в 1996р. на підставі ордерів
виданих Приморською міськрада, а інша
частина складала гуртожиток, власність
на які Запорізька облрада зберігала до
26.12.13р., а балансоутримувачем їх була
Обласної фізіотерапевтичної лікарні, з
2006р. - «Санаторій медичної
реабілітації «Глорія». За актом
приймання -передачі від 10.02.14р.
Приморська райрада прийняла вказані
квартири, зокрема і АДРЕСА_1 ( а.с. 4-5).
04.06.14р. було видано свідоцтво про право
комунальної власності на перелік цих
квартир за територіальною громадою
Приморського району в особі
Приморської райради, які визначено як
малосімейний гуртожиток ( а.с. 6-7).
Рішенням від 25.03.14р. № 20, Приморська
райрада включила ці квартири до
переліку власності громади як
малосімейний гуртожиток, передавши КП
«Приморська ЦРЛ» частину квартир,
зокрема і АДРЕСА_1 у повне господарче
ведення ( а.с. 8).

З наведених документів випливає, що
зазначена квартира є малосімейним
гуртожитком, ніколи не засілялась на
загальних підставах із дотриманням
вимог гл. 2 ЖК України і ордери органом
місцевого самоврядування на її
заселення нікому не видавались,
зокрема позивачу та його матері.

Так, ОСОБА_2, до свого зустрічного
позову надав певні документи ( а.с. 56-79),
з яких вбачається, що ОСОБА_2 є сином
ОСОБА_6, яка працювала в Обласній
фізеотерапевтичній лікарні головним
бухгалтером з 23.04.1971р., а звільнена із
цієї посади за власним бажанням
18.01.2012р., після переіменування закладу у
санаторій «Глорія» в 2006р. Документів
про вселення до квратири АДРЕСА_1 не
зберіглось. Шлюб ОСОБА_2 розірвав за
рішенням суду - 10.12.1997р. ОСОБА_6
перебувала на пенсії по інвалідності з
16.05.1997р. Померла ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_1 На
той час ОСОБА_2 проживав разом із нею з
1997р. у вказаній квратирі, що
підтвердили і свідки: ОСОБА_8 і ОСОБА_9,
проте цей факт позивачем не
оспорювалось. ОСОБА_2 після смерті
матері переймався оплатою за утримання
житла, та забороговнаості не має, після
проведеної КП «Приморська ЦРЛ»
інвентарізації відмовився добровільно
покинути квратиру, про що свідчить лист
ЦРЛ від 14.04.14р. ( а.с. 29).

Однак, якщо оцінювати наданий суду
догівр найма житла між ОСОБА_6 та
«Санаторієм медичної реабілітації
«Глорія», то вбачається, що як доказ він
не може бути належним в частині дати
його укладення, так як його реквізити
не відповідають вимогам, що
передбачено в законі для правочину - ст.
207 ЦК 2003р., ст.ст. 153-154 ЦК УРСР 1963р. Так,
договір датовано 16.12.1996р. Однак, в
тексті ввідної частини договору,
зазанчено сторни, зокрема що наймачем є
ОСОБА_6, та зазначено реквізити її
паспорта, датовані 31.07.2003р. Крім того,
другою стороною договору визначено
санаторій «Глорія», та договір
скріплено печаткою цієї ж установи,
тоді як до 18.01.2006р. такої установи не
існувало. То ж, у суду є всі підстави
вважати, що цей договір було укладено
вже після 18.01.2006р., на підставі де-факто
проживання ОСОБА_6 у цій квартирі, яка
на той час була зареєстрвоана як
малосімейний гуртожиток відповідно до
ст. 127 ЖК, при цьому, про наявність
вселених в квратиру членів родини - в
договорі не йшлося ( а.с. 26). Порядок
надання гуртожитку певній особі
визначено в ст.ст. 128-129 ЖК і ОСОБА_2 не
має доказів на підтвердження
дотримання визначеного законом
порядку, при його вселенні в цю
квартиру. В ст. 132 ЖК передбачено
підстави виселення осіб, які на
законних підставах були вселені у
гуртожиток, тому суд у випадку щодо
ОСОБА_2, який без дотримання законних
вимог вселився у гуртожиток, -
застосовує норму ст. ст. 98-99 ЖК, так як
статус тимчасового мешканця
відповідає умовам вселення та
проживання в цій квратирі ОСОБА_2, та
правовим наслідкам такого статусу.
Після припинення договору найма житла
із наймачем, а такий договір втратив
силу з ІНФОРМАЦІЯ_1, тимчасові мешканці,
які добровільно не звільнили житлову
площу, підлягають виселенню у судовому
порядку без надання іншого
житловогоприміщення.

На підставі занзначеного, суд дійшов
висновку, що позов Прморської райради
доведено і він підлягає задоволенню в
повному обсягу.

Вимоги зустрічного позову суд вважає
такими що не доведені, так як у ОСОБА_2
не виникло права на користування
житловим приміщенням з огляду на ст. 99
ЖК.

Сплачена ОСОБА_2 сума судового збору -
243,60 грн. не підлягає відшкодуванню.
Позивач був звільнений від сплати
судового збору, то ж його сума
покладається на відповідача за ст. 88
ЦПК.

Керуючись ст.ст. 2, 88, 209, 212-215 ЦПК
України, ст.ст. 98-99, 127-129 ЖК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити в повному обсягу.

Виселити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2
народження з квартири в малосімейному
гуртожитку АДРЕСА_1, без надання іншого
житлового приміщення.

В задоволенні зустрічного позову,
ОСОБА_2 - відмовити за безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_2 ІПН НОМЕР_1 на користь
держави судового збору - 243 грн. 60 коп.

Оскаржити рішення можливо в 10 діб до
апеляційного суду Запорізької області
через суд 1-ї інстанції.

Повний текст рішення виготовлений
20.10.2014р.

Суддя
Р.Л.
Булашев

копія вірна: суддя

Р.Л. Булашев

20.10.2014