Номер провадження: 22-ц/785/8025/14
Головуючий у першій інстанції Гнатюк
Доповідач Ступаков О. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

07.10.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Ступакова О.А.

суддів: Варикаші О.Д., Станкевича В.А.

при секретарі - Стадніченко А.І.

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до Державної казначейської
служби України, третя осіб: прокуратура
Ананьївського району Одеської області,
про визнання незаконними дії прокурора
Ананьївського району Одеської області
радника Юстиції Кучерявого І. А. та
слідчого прокуратури Ананьївського
району Одеської області Підгорної О. С.
щодо не законного притягнення її двічі
до кримінальної відповідальності,
зобов'язання Державної казначейської
служби України списати у безспірному
порядку з відповідного казначейського
рахунку Державного бюджету України на
коритись ОСОБА_2 моральну та
матеріальну шкоду завдану не законним
притягненням до кримінальної
відповідальності, а також судові
витрати по справі за апеляційними
скаргами прокурора Ананьївського
району Одеської області, ОСОБА_2 на
рішення Любашівського районного суду
Одеської області від 15.07.2014 року,

встановила:

ОСОБА_2 звернулася з позовом до
Державної казначейської служби
України, третя особа: прокуратура
Ананьївського району Одеської області,
зобов'язання Державної казначейської
служби України списати у безспірному
порядку з відповідного казначейського
рахунку Державного бюджету України
на користь ОСОБА_2 моральну та
матеріальну шкоду, завдану
незаконним притягненням до
кримінальної відповідальності, а також
судові витрати по справі.

В обґрунтування позовних вимог
позивач посилався на те, що 25.02.2011 року
відносно неї була порушена кримінальна
справа прокурором Ананьївського
району Одеської області Кучерявим І.А.
за ч. 2 ст. 382 КК України за фактом
умисного невиконання нею постанови
Приморського районного суду м. Одеси
від 28.01.2011 року. 01.03.2011 року їй була
вручена копія постанови про
притягнення її в якості обвинуваченої.

Постановою слідчого прокуратури
Ананьївського району Одеської
області Підгорної О.С. від 10.03.2011 року
вона була відсторонена від роботи на
посаді начальника КП Ананьївське РБТІ
на період проведення досудового
слідства та судового розгляду
кримінальної справи.

Оскільки обвинувачення ґрунтувалось
на штучно створених доказах по справі,
то 12.10.2011 року Ананьївський районний
суд Одеської області виніс
виправдувальний вирок відносно неї ,
залишеним в силі ухвалами Апеляційного
суду Одеської області від 28.02.2012 року
та Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 27.11.2012 року.

Прокурор Кучерявий І.А. достовірно знав
про те, що постанова Приморського
районного суду м. Одеси від 28.01.2011
року, яку вона відмовилась
виконувати , була скасована
постановою Одеського Апеляційного
адміністративного суду від 06.07.2011
року, тобто визнана незаконною. Однак
від обвинувачення не відмовився, а
наполягав на визнанні її винною в
судах першої та апеляційної інстанції,
незаконно порушивши відносно неї ще
одну кримінальну справу за ч. 3 ст. 365
КК України, яка була скасована
постановою Ананьївського районного
суду Одеської області від 14.11.2011 року,
залишеною в силі ухвалою
Апеляційного суду Одеської області від
12.12.2011 року.

Внаслідок порушених прокурором
кримінальних справ вона була
відсторонена від займаної посади,
тривалий час була під підпискою про
невиїзд, що обмежило її у вільному
пересуванні, принизило її людську
гідність, завдавши значної моральної
шкоди.

Незаконне притягнення її до
кримінальної відповідальності двічі
призвело до порушення її
нормальних життєвих зв'язків,
погіршення стосунків із оточуючими її
особами, нанесло їй непоправної
моральної шкоду в розмірі 940000 гривень,
виходячи з того, що вона знаходилась
під судом та слідством в період з 25.02.2011
року по 28.02.2012 року, відносно неї був
обраний запобіжний захід у вигляді
підписки про невиїзд протягом 11
місяців та 29 днів, вона була
відсторонена від займаної посади
начальника Ананьївського РБТІ 14.03.2011
року, що призвело до втрати
авторитету серед мешканців м. Ананьїв
та позбавлення її сім'ї належного
матеріального статку, промови
прокурора Ананьївського району
Кучерявого І.А. в дебатах судового
засідання, який прохав суд визначити їй
покарання у вигляді обмеження волі
на певний строк, що принизило її
людську та жіночу гідність, акта
ревізії, який став основою порушення
кримінальної справи, що принизило її
людську гідність та змусило її значно
нервувати, а також з того, що 23.07.2011 року
був ювілей її дня народження, який
вона не змогла належним чином
відсвяткувати та отримати вшанування
від колег та друзів

Посилаючись на наведене позивач просив
стягнути на свою користь 940000 гривень на
відшкодування моральної шкоди,
завданої незаконним притягненням до
кримінальної відповідальності,
грошові кошти у сумі 5200 гривень як
витрати на оплату наданої правової
допомоги, 157 гривень 56 коп. за
складання та посвідчення довіреності
в Ананьївській держнотаріальній
конторі, 1197 гривень, понесених витрат
на проїзд до суду в м. Одеса та до
Любашівського районного суду Одеської
області, а також 19347 гривень 56 коп.
втраченого заробітку за час
незаконного відсторонення її від
роботи на посаді начальника
Ананьївського РБТІ з 14 березня 2011
року по 23 червня 2011 року .

Представник прокуратури Ананьївського
району Одеської області позов
не визнав і пояснив.

Рішенням Любашівського районного суду
Одеської області від 15.07.2014 року позов
задоволений частково. Стягнуто з
Державного бюджету України шляхом
списання з відповідного рахунку
Державної казначейської служби
України на користь ОСОБА_2 25000 гривень
моральної шкоди, 3400 гривень за
вирахуванням обов'язкових до сплати
податків та платежів втраченого
заробітку за час відсторонення від
роботи. В іншій частині позову
відмовлено.

Ухвалою Любашівського районного
суду Одеської області від 17.07.2014 року
виправлено арифметичну помилку,
допущену в рішенні суду Одеської
області від 15 липня 2014 року при
розрахунку суми втраченого
заробітку позивачки за час
відсторонення від роботи. за період з
14.03.2011 р. по 11.04.2011 року. З зазначенням в
резолютивній частині про стягнення з
Державного бюджету України шляхом
списання з відповідного рахунку
Державної казначейської служби
України на користь ОСОБА_2 25000 гривень
моральної шкоди, 6434 гривні 40 коп. за
вирахуванням обов'язкових до сплати
податків та платежів втраченого
заробітку за час відсторонення від
роботи.

Не погодившись з зазначеним
рішенням суду прокурор Ананьївського
району Одеської області, ОСОБА_2 подали
апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі прокурора
ставиться питання про зміну рішення
суду в частині стягнення моральної
шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться
питання про скасування рішення суду в
зв'язку з тим, що воно ухвалено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, невідповідністю
висновків суду обставинам справи з
ухваленням нового рішення про
задоволення позовних вимог в повному
обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційних скарг, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду, судова колегія вважає, що
апеляційні скарги задоволенню не
підлягають.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції посилався на те, що
25.02.2011 року відносно позивачки була
порушена кримінальна справа
прокурором Ананьївського району
Одеської області за ч. 2 ст. 382 КК України
за фактом умисного невиконання
позивачкою постанови Приморського
районного суду м. Одеси від 28.01.2011 року.

01.03.2011 року слідчим прокуратури
Ананьївського району була винесена
постанова про притягнення ОСОБА_2 в
якості обвинуваченої за ч. 2 ст. 382 КК
України.

12.10.2011 року Ананьївський районний
суд Одеської області виніс
виправдувальний вирок відносно
позивачки, залишеним в силі ухвалами
Апеляційного суду Одеської області
від 28.02.2012 року та Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 27.11.2012 року.

У зв'язку з притягненням до
кримінальної відповідальності
позивачка знаходилась під слідством та
судом в період з 25.02.2011 року по 28.02.2012
року , відносно неї був обраний
запобіжний захід у вигляді підписки
про невиїзд протягом 11 місяців та 29
днів.

Відповідно до ст. 1176 ЦК України шкода,
завдана фізичній особі внаслідок її
незаконного засудження, незаконного
притягнення до кримінальної
відповідальності, незаконного
застосування як запобіжного заходу
тримання під вартою або підписки про
невиїзд, незаконного затримання,
незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту чи виправних робіт,
відшкодовується державою у повному
обсязі незалежно від вини посадових і
службових осіб органу дізнання,
попереднього (досудового) слідства,
прокуратури або суду.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду» ( далі Закон) , право
на відшкодування шкоди в розмірах і в
порядку, передбачених цим Законом,
виникає у випадку постановлення
виправдувального вироку суду.

В силу ч.5 ст. . 4 вказаного Закону,
відшкодування моральної шкоди
провадиться у разі, коли незаконні
дії органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури і
суду завдали моральної втрати
громадянинові, призвели до порушення
його нормальних життєвих зв'язків,
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Як зазначено у частині 6 вказаної
статті , моральною шкодою
визнаються страждання, заподіяні
громадянинові внаслідок фізичного чи
психічного впливу, що призвело до
погіршення або позбавлення
можливостей реалізації ним своїх
звичок і бажань, погіршення відносин з
оточуючими людьми, інших негативних
наслідків морального характеру.

Згідно з ч. 1 статті 4 Закону,
відшкодування шкоди у випадках,
передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3
цього Закону, провадиться за рахунок
коштів державного бюджету.

Суд першої інстанції вважав, що
внаслідок незаконного притягнення
позивачки до кримінальної
відповідальності за ч. 2 ст. 382 КК
України останній була причинена
моральна шкода, яка виразилась в
переживаннях з приводу можливого
засудження , порушення її
нормальних життєвих зв'язків,
погіршення стосунків із оточуючими її
особами, додатковими зусиллями для
організації свого життя.

Суд першої інстанції не погодився з
доводами позивача тим, що він двічі був
незаконно притягнутий до
кримінальної відповідальності,
оскільки постанова про порушення
відносно неї кримінальної справи
від 06.10.2011 року за ч. 3 ст. 365 КК
України була скасована постановою
Ананьївського районного суду Одеської
області від 14.11.2011 року.

У рішенні Конституційного Суду
України № 9-рп/99 від 27.10.1999 року
зазначено, що притягнення до
кримінальної відповідальності як
стадія кримінального переслідування ,
починається з моменту пред'явлення
особі обвинувачення у вчиненні
злочину.

З урахуванням моральних страждань
позивача, суд визначив розмір
заподіяної йому моральної шкоди у
розмір 25000 грн.

Частково задовольняючи вимоги
позивача про стягнення на його користь
втраченого заробітку в сумі 6434 гривні 40
коп., суд першої інстанції посилався на
те, що постановою слідчого
прокуратури Ананьївського району
Одеської області від 10.03.2011 року
позивачка була відсторонена від
займаної нею посади - начальника КП
Ананьївське РБТІ на період проведення
досудового слідства та судового
розгляду кримінальної справи. На
виконання зазначеної постанови
14.03.2011 року голова Ананьївської
районної ради видав розпорядження №
3/К про відсторонення ОСОБА_2 від
займаної посади. Постановою
Ананьївського районного суду Одеської
області від 11.04.2011 р. вказана
постанова слідчого прокуратури
Ананьївського району про
відсторонення позивачки від займаної
посади скасована, копія постанови суду
була направлена в Ананьївську
районну раду Одеської області для
виконання. Однак зазначена постанова
суду Ананьївською районною радою
виконана не була, про що свідчить її
рішення від 15.04.2011 року № 85- 4 ( а.с.- 16 )

На підставі наведеного суд першої
інстанції прийшов до висновку, що
позовні вимоги про стягнення
втраченого заробітку підлягають
задоволенню частково в сумі 6434 гривні 40
коп. за період з 14.03.2011 року по 11.04.2011
року. Що стосується стягнення
втраченого заробітку за період з
12.04.2011 року по 23.06.2011 року , то з такою
вимогою позивачка повинна
звернутись з позовом до Ананьївської
районної ради Одеської області, яка
всупереч вказаному рішенню
Ананьївського районного суду Одеської
області не поновила позивачку на
роботі.

Вимога позивачки про стягнення
витрат на правову допомогу у розмірі
5200 гривень не підлягає задоволенню,
оскільки постановою Кабінету
Міністрів України від 27.04.2006 року № 590
«Про граничні розміри компенсації
витрат, пов'язаних з розглядом
цивільних та адміністративних справ
і порядок їх компенсації за рахунок
держави» затверджено граничні розміри
компенсації витрат, пов'язаних з
розглядом цивільних справ. Додатком до
цієї постанови встановлено, що розмір
компенсації витрат, пов'язаних із
правовою допомогою стороні, на користь
якої ухвалено судове рішення, якщо
компенсація сплачується іншою
стороною, не перевищує суму, що
обчислюється, виходячи з того, що
зазначеній особі виплачується 40
відсотків розміру мінімальної
заробітної плати за годину її роботи. В
матеріалах справи відсутні обчислення
витрат на правову допомогу з
розрахунку 40 відсотків розміру
мінімальної заробітної плати особи,
яка надає правову допомогу за годину
її роботи.

Вимога позивачки про стягнення 157
гривень 56 коп. за складання та
посвідчення довіреності в
Ананьївській держнотконторі не може
бути задоволена, оскільки такі
витрати не відносяться до судових
витрат відповідно до ст. 79 ЦПК України .

Суд першої інстанції також відмовив у
задоволенні вимог про стягнення
витрат на проїзд до суду в м. Одесу та до
Любашівського районного суду у розмірі
1197 гривень 38 коп., оскільки підлягають
стягненню витрати на проїзд до суду, що
розглядає праву. В той же час з наданих
позивачкою квитанцій не вбачається, що
витрати на проїзд до Любашівького
районного суду Одеської області
співпадають з грошовими сумами,
вказаними у наданих квитанціях.

Колегія погоджується з
зазначеним висновками суду першої
інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі
позивача про невідповідність розміру
стягнутої моральної шкоди, колегія
вважає помилковим, оскільки суд першої
інстанції дав належну оцінку моральним
стражданням позивача і правомірно
визначив спричинену позивачу моральну
шкоду у розмірі 25 000 грн.

Доводи апеляційної скарги
прокурора про невідповідність
висновку суду обставинам справи в
частині визначення розміру моральної
шкоди, а саме наявністю підстав для її
зменшення ніж визначив суд першої
інстанції в розмірі 25000 грн., колегія
вважає помилковими, оскільки суд
першої інстанції дав належну оцінку
моральним стражданням позивача і
правомірно визначив спричинену
позивачу моральну шкоду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 не
зазначається на порушення судом норм
матеріального чи процесуального права
при ухваленні рішення про задоволення
позовних вимог про стягнення на
користь позивача 6434 гривні 40 коп. за
вирахуванням обов'язкових до сплати
податків та платежів втраченого
заробітку за час відсторонення від
роботи.

Як при розгляді справи в суді
першої інстанції так і до апеляційної
скарги позивачем не надані обчислення
витрат на правову допомогу з
розрахунку 40 відсотків розміру
мінімальної заробітної плати особи,
яка надає правову допомогу за годину.

Суд першої інстанції в рішенні
помилково посилався відмовляючи в
задоволенні позовних вимог про
стягнення витрат на правову допомогу
на постанову Уряду від 27.04.2006 року № 590
«Про граничні розміри компенсації
витрат, пов'язаних з розглядом
цивільних та адміністративних справ
і порядок їх компенсації за рахунок
держави» як втратила чинність, а не на
Закон України «Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах» від 20 грудня 2011 року, проте
зазначене помилкове посилання не
вплинуло на законність судового
рішення в зазначеній частині.

Посилання в апеляційній скарзі на
наявність стягнення на користь
позивача витрат на проїзд є помилковою,
оскільки суд першої інстанції
обґрунтовано відмовив в задоволенні
зазначених позовних вимог, крім того
позивач в апеляційній скарзі зазначає,
що зазначені витрати пов'язані ні з
розглядом зазначеної справи, а витрати
на проїзд при розгляді справ в
адміністративному суді та
апеляційному суді.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 не
зазначається на порушення судом норм
матеріального чи процесуального права
при ухваленні рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог про
стягнення 157 гривень 56 коп. за
складання та посвідчення довіреності в
Ананьївській держнотконторі.

Колегія вважає, що суд першої інстанції
в рішенні помилково посилався на
позовні вимоги заявлені ОСОБА_2 про
визнання незаконними дії прокурора
Ананьївського району Одеської області
радника Юстиції Кучерявого І.А. та
слідчого прокуратури Ананьївського
району Одеської області Підгорної О.С.
щодо не законного притягнення її двічі
до кримінальної відповідальності,
оскільки судом першої інстанції до
ухвалення рішення 15.07.2014 року
постановлено ухвалу про закриття
провадження у справі в зазначених
позовних вимогах. Проте зазначене
помилкове посилання не вплинуло на
законність судового рішення.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.1, 308, 313-315 ЦПК
України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, прокурора
Ананьївського району Одеської області
відхилити.

Рішення Любашівського районного суду
Одеської області від 15.07.2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення однак може бути оскаржена
до суду касаційної інстанції на
протязі двадцяти днів.

Головуючий
О.А. Ступаков

Судді
О.Д.
Варикаша

В.А. Станкевич