Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької
№22-ц/778/2101/14
Головуючий у 1 інстанції: Козлова Н.Ю.
Суддя-доповідач: Дзярук М.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого:
Крилової О.В.,

Суддів
Дзярука М.П.,

Трофимової Д.А.,

При секретарі:
Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Відкритого
акціонерного товариства
«Запоріжжяобленерго» в особі
Правобережного районного відділення
електричних мереж на рішення
Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 23 вересня 2013 року по
справі за позовом Відкритого
акціонерного товариства
«Запоріжжяобленерго» в особі
Правобережного районного відділення
електричних мереж до ОСОБА_3 про
стягнення вартості електричної
енергії не облікованої внаслідок
порушення споживачем правил
користування електричною енергією для
населення,-

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2010 року ВАТ
„Запоріжжяобленерго" в особі
Правобережного РВЕМ звернулось до суду
з позовом про стягнення з відповідача
суми заборгованості за спожиту
електроенергію та збитків по акту про
порушення правил користування
електричною енергією для заселення,
мотивуючи свої вимоги тим, що
відповідач є споживачем
електроенергії в будинку № 86-A, по вул.
Квітуча в м. Запоріжжі.

23.03.2008 року електромонтерами ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які є співробітниками
ВАТ „Запоріжжяобленерго" в особі
Правобережного РВЕМ проведено
перевірку дотримання Правил
користування електричною енергією для
населення» за адресою: АДРЕСА_1, за
місцем проживання відповідача. При
проведенні перевірки представниками
Правобережного РВЕМ електроустановок
приладів обліку електроенергії у
відповідача було виявлено самовільне
підключення електропроводки до
електричної мережі ВАТ
«Запоріжжяобленерго» без дозволу
Енергопостачальника. За результатом
вказаної перевірки складений акт №
00095478 від 23.03.2008 року про порушення
відповідачем порушення ПКЕЕН
затверджених постановою КМУ від 26.07.1999
р. № 1357. На підставі даного акту та
відповідно до Методики визначення
обсягу та вартості електроенергії,
необлікованої внаслідок порушення
споживачами ПКЕЕН, споживачу
нарахована сума збитків у розмірі 5 946, 57
грн..

Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 23 вересня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

ВАТ „Запоріжжяобленерго" в особі
Правобережного РВЕМ подало апеляційну
скаргу в якій, посилаючись на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької
області від 29 жовтня 2013 року рішення
Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 23 вересня 2013 року у цій
справі залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого
Суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 12 березня 2014р.
ухвалу апеляційного суду від 29 жовтня
2013 ухвалу скасовано, справу передано на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
вислухавши пояснення учасників по
справі, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ч.1 ст. 307 ЦПК України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову ВАТ
„Запоріжжяобленерго" в особі
Правобережного районного відділення
електричних мереж суд першої інстанції
виходив з того, що акт про порушення
правил користування електроенергією
працівниками Правобережного РВЕМ року
складений за відсутності споживача,
позивачем не доведено, що саме
відповідачем здійснено самовільне
підключення до електромережі, немає
укладеного з нею договору на
постачання електроенергії.

Колегія суддів вважає, що висновок суду
є вірним. Розглядаючи спір, суд першої
інстанції, у відповідності до вимог ст.
212-214 ЦПК України повно, всебічно та
об'єктивно з'ясував обставини справи на
які посилався позивач, дав належну
правову оцінку правовідносинам, які
склалися між учасниками процесу, та
правильно вирішив спір.

Відносини з приводу постачання
фізичним особам електричної енергії
регулюються ст. 714 ЦК України, ст. ст. 24-27
Закону України "Про електроенергетику",
Правилами користування електричною
енергією для населення (далі - Правила),
затвердженими постановою Кабінету
Міністрів України від 26 липня 1999 року №
1357 та Методикою визначення обсягу та
вартості електричної енергії, не
облікованої внаслідок порушення
споживачами правил користування
електричною енергією, затвердженою
постановою Національної комісії
регулювання електроенергетики України
від 22 листопада 1999 року № 1416 (далі -
Методика).

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про
електроенергетику" споживання енергії
можливе лише на підставі договору з
енергопостачальником. Споживач
енергії несе відповідальність за
порушення умов договору з
енергопостачальником та Правил згідно
із законодавством України.

Статтею 27 Закону України "Про
електроенергетику", якою встановлено
відповідальність за порушення
законодавства про електроенергетику,
визначено, що правопорушеннями в
електроенергетиці, зокрема, є: крадіжка
електричної енергії, самовільне
підключення до об'єктів
електроенергетики і споживання
енергії без приладів обліку; порушення
правил користування енергією.

Відповідно до ст. 48 Правил, споживач
несе відповідальність згідно із
законодавством, в тому числі і за
порушення правил користування
електричною енергією.

Пункт 4 Порядку визначення розміру і
відшкодування збитків, завданих
енергопостачальнику внаслідок
викрадення електричної енергії,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 2006 року
№ 122, встановлює, що обсяг електричної
енергії, не облікованої внаслідок
порушення споживачами правил
користування електричною енергією,
визначається за величиною
розрахункового споживання електричної
енергії протягом періоду порушення на
підставі акта виявлених порушень,
складеного відповідно до Методики.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про те,
що акт про порушення Правил від 23.03.2008р.
був складений за відсутності
споживача. Дана обставина відображена
безпосередньо в акті, де зазначено, що
акт складений представниками
енергопостачальника у присутності
ОСОБА_7, тобто за відсутності споживача
ОСОБА_3 і підписаний від імені
споживача також ОСОБА_7 Таким чином,
жодних підстав вважати, що акт був
складений у присутності відповідача
ОСОБА_3, наданий їй примірник акту,
повідомлено про участь у засіданні
комісії з розгляду актів про виявлення
порушень ПКЕЕН (а.с. 5).

Статтею 5 Закону України «Про
електроенергетику» передбачено, що
державна політика в електроенергетиці
базується, у тому числі, на принципі
забезпечення захисту прав та інтересів
споживачів енергії. Стаття 25 цього
Закону вказує, що захист прав
споживачів електричної енергії, а
також механізм реалізації захисту цих
прав регулюються цим Законом, законами
України "Про захист прав споживачів",
ст. 21 Закону України «Про захист прав
споживачів» закріплює, що права
споживача вважаються в будь-якому разі
порушеними, якщо порушується принцип
рівності сторін договору, учасником
якого є споживач.

Пунктом 53 Правил встановлено, що у разі
виявлення представником
енергопостачальника порушення
споживачем правил користування
електричною енергією, у тому числі
фактів розкрадання електричної
енергії, складається акт, який
підписується представником
енергопостачальника та споживачем,
один примірник акта вручається
споживачу, другий залишається у
енергопостачальника, споживач має
право внести до акта свої зауваження, в
разі відмови споживача від підпису в
акті робиться позначка про відмову.

З системного аналізу вказаних норм
права слідує, що споживач має бути
присутнім під час складення акту з
урахуванням вимог закону щодо рівності
сторін договору та користується при
цьому рядом окремих прав: отримати
примірник акту, внести до нього
зауваження, підписати акт або
відмовитися від підпису. Виконання
вказаних вимог Правил можливе лише в
разі складання акту в присутності
споживача.

Відповідно до висновків Верховного
Суду України, викладених в постановах,
ухвалених за результатами розгляду
заяв про перегляд судового рішення з
підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355
Цивільного процесуального кодексу
України зазначено, у разі виникнення
спору стосовно набуття майна або його
збереження без достатніх правових
підстав договірний характер спірних
правовідносин виключає можливість
застосування до них судом положень ч. 1
ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо
зобов'язання повернути майно позивачу
(постанова судових палат у цивільних та
у господарських справах Верховного
Суду України від 2 жовтня 2013 р. (у справі
№ 6-88цс13).

Суд першої інстанції зазначеній
обставині дав належну оцінку.

Крім цього, згідно п. 53 Правил
енергопостачальник повинен повідомити
споживача про час і дату засідання
комісії не пізніше ніж за 20 календарних
днів до дня засідання. В разі
несвоєчасного повідомлення споживача
про час і дату засідання комісії акт
про порушення Правил не розглядається.

Позивач не надав суду доказів, що
відповідач був повідомлений про час і
дату засідання комісії, з зробленими
розрахунками обсягу та вартості не
облікованої енергії споживач не
ознайомлений, взагалі відсутні
протоколи засідання комісії.

Таким чином, відсутні відомості про те,
що споживач в передбачений Правилами
строк був повідомлений про час і місце
засідання комісії, а тому у
відповідності до п. 53 Правил комісія не
мала розглядати акт. Крім того,
протокол засідання комісії суду не
наданий, а відповідно Правил, він є
єдиною підставою для нарахування
збитків.

Крім цього, з матеріалів справи
вбачається, що відповідач в будинку
АДРЕСА_1 з 1981 року не проживає (а.с. 46).
Зазначений будинок належить на праві
власності кільком співвласникам,
порядок користування будинком між ними
не встановлений і неможливо
встановити, виходячи з розміру їх
часток (а.с. 44-45). Також, у відповідності
до рапорту до акту встановлено, що
співвласник ОСОБА_8 вільно
користується будинком загалом,
оскільки провела працівників позивача
до частини будинку, якою начебто
користується відповідач ОСОБА_3, де і
виявлено порушення ПКЕЕН (а.с. 15). З
зазначеного неможливо чітко визначити
вину саме ОСОБА_3 у порушенні ПКЕЕН.

З викладеного вбачається, що позивачем,
всупереч вимогам ст. ст. 10,60 ЦПК України,
які зобов'язують його на засадах
змагальності доводити свої позовні
вимоги переконливими, належними та
припустимими доказами, таких доказів
не надано.

Наданий позивачем в якості доказу
позовних вимог акт про порушення не
відповідає встановленому
вищевказаними законами та правилами
порядку його одержання, не містить
достатньої інформації щодо предмету
доказування.

В силу ст. ст. 58, 59 ЦПК України вказані
докази є неналежними та недопустимими,
а тому судом першої інстанції
обґрунтовано не взяті до уваги,
оскільки в силу ч.4 ст. 60 ЦПК України
висновки суду не можуть ґрунтуватися
на припущеннях.

Будь-яких належних та допустимих
доказів, які суд апеляційної інстанції
міг би оцінити у відповідності до вимог
ч.2 ст. 303 ЦПК України апелянтом не
надано.

Висновки суду першої інстанції
відповідають обставинам справи,
належним чином оціненим доказам, а
також узгоджуються з нормами
матеріального права, які судом
правильно застосовані.

За таких обставин, доводи
апеляційної скарги не знайшли свого
підтвердження під час апеляційного
розгляду справи, а тому рішення суду
першої інстанції є законним та
обґрунтованим, ухвалено з додержанням
вимог матеріального та процесуального
права, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду.

Інші доводи апеляційної скарги є
такими, що не спростовують висновків
суду першої інстанції, а лише
відображують позицію позивача,
висловлену в ході розгляду справи, і
полягають лише в переоцінці доказів,
які належним чином перевірені і
оцінені судом першої інстанції та не
доводять порушення судом першої
інстанції норм процесуального і
матеріального права.

Колегія суддів не вбачає підстав для
скасування рішення та ухвалення нового
рішення

Керуючись ст. ст. 307,308,313,314,315,317,319 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційну скаргу Відкритого
акціонерного товариства
«Запоріжжяобленерго» в особі
Правобережного районного відділення
електричних мереж - відхилити.

Рішення Ленінського районного
суду м. Запоріжжя від 23 вересня 2013 року
у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: