Дата документу Справа №
суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/2848/14
Головуючий у 1 інстанції: Яркіна С.В.
Суддя-доповідач: Коваленко А.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2014 року м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Боєвої В.В.,

суддів: Коваленко А.І.,

Краснокутської О.М.,

при секретарі: Мосіній О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне
рішення Запорізького районного суду
Запорізької області від 19 листопада 2013
року по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3 діючого в
своїх інтересах та інтересах ОСОБА_4,
третя особа: Служба у справах дітей
Запорізької районної державної
адміністрації, Запорізький районний
відділ УДМС України в Запорізькій
області про примусове виселення
мешканців та зняття з реєстрації, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2013 року ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит» звернулося до суду з позовом до
ОСОБА_3 про примусове виселення
мешканців та зняття з реєстрації.

У позові зазначалось, що 26.02.2008 року між
сторонами по справі укладено кредитний
договір №9-494-028И, за умовами якого
відповідач отримав кредитні кошти у
розмірі 480000 грн.

В забезпечення виконання зобов'язань
за договором, з відповідачем було
укладено іпотечний договір №9-494-0281/1
від 26.02.2008 року, згідно якого в іпотеку
передано земельну ділянку площею 0,245 га
за адресою: АДРЕСА_1 та іпотечний
договір №9-494-0281/2 від 26.02.2008 року, згідно
якого в іпотеку передано житловий
будинок АДРЕСА_1.

Рішенням Запорізького районного суду
від 04.08.2010 року з ОСОБА_3 та ОСОБА_5
стягнуто кредитну заборгованість та
звернуто стягнення на предмети
іпотеки. Вказане рішення відповідачами
не оскаржувалося та набрало законної
сили. Відповідач зареєстрував в
спірній квартирі себе та інших осіб.

Посилаючись на вказані обставини,
позивач просив суд виселити
відповідача та ОСОБА_4 з житлового
будинку АДРЕСА_1; стягнути з
відповідача судові витрати.

Заочним рішенням Запорізького
районного суду Запорізької області від
19 листопада 2013 року позов задоволено.

Виселено ОСОБА_3, ОСОБА_4 з житлового
будинку АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_3 судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_3 у відповідності до
вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України
повідомлений про місце та час судового
розгляду, про що в матеріалах справи
містить поштове повідомлення про
вручення йому 17 червня 2014 року судової
повістки.

Судова колегія вважає можливим
розглядати справу за відсутності
відповідача, належним чином
повідомленого про місце та час
судового розгляду.

Заслухавши у засіданні
апеляційного суду суддю-доповідача,
обговоривши доводи апеляційної
скарги, перевіривши матеріали справи в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що 26.02.2008 року між
сторонами по справі укладено кредитний
договір №9-494-028И, за умовами якого
відповідач отримав кредитні кошти у
розмірі 480 000 грн.

В забезпечення виконання зобов'язань
за договором, з відповідачем було
укладено іпотечний договір №9-494-0281/1
від 26.02.2008 року, згідно якого в іпотеку
передано земельну ділянку площею 0,245 га
за адресою: АДРЕСА_1 та іпотечний
договір №9-494-0281/2 від 26.02.2008 року, згідно
якого в іпотеку передано житловий
будинок АДРЕСА_1.

Внаслідок неналежного виконання
позичальником зобов'язань за кредитом
утворилася заборгованість, у зв'язку з
чим ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»
звернулося до суду з позовом про
стягнення заборгованості та звернення
стягнення на предмети іпотеки.

Заочним рішенням Запорізького
районного суду від 04.08.2010 року стягнуто
солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5
заборгованість за кредитним договором
725798,24 грн. та звернуто стягнення на
предмети іпотеки, а саме: земельну
ділянку площею 0,245 га за адресою:
АДРЕСА_1 за іпотечним договором
№9-494-0281/1 від 26.02.2008 року та житловий
будинок АДРЕСА_1 за іпотечним договором
№9-494-0281/2 від 26.02.2008 року (а.с. 53-54).

Вказане рішення відповідачами не
оскаржувалося та набрало законної
сили.

Всупереч вимогам п.8.1.10 іпотечного
договору відповідач ОСОБА_3
зареєстрував в спірній квартирі себе
та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

14 лютого 2013 року та 29 березня 2013
року позивачем направлено вимогу про
добровільне звільнення житлового
будинку у 30-денний строк з дня
отримання вимоги (а.с. 23- 25), яку
відповідач отримав 01 квітня 2013 року
(а.с. 25).

Оскільки у добровільному
порядку ОСОБА_3 не звільнив житловий
будинок, у лютому 2013 року банк
звернувся до суду з позовом про
виселення.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, виходив із того, що
відбулося звернення стягнення на
предмет іпотеки, письмову вимогу про
звільнення квартири протягом одного
місяця з дня її отримання у
добровільному порядку виконано не
було, що є підставою для виселення
відповідачів за рішенням суду.

Такі висновки судів відповідають
вимогам закону, зокрема ч. 2 ст. 40 Закону
України "Про іпотеку" та ч. 3 ст. 109 ЖК
України та ґрунтуються на фактичних
обставинах справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 40
Закону України "Про іпотеку" звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
є підставою для виселення всіх
мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей. Виселення проводиться
у порядку, встановленому законом. Після
прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільняють
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Аналогічний порядок щодо
виселення всіх громадян, що мешкають у
житловому будинку або житловому
приміщенні, на які звернуто стягнення
як на предмет іпотеки, передбачено ч. 3
ст. 109 ЖК України.

У п. 43 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин"
роз'яснено, що примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
тільки за певних умов: якщо мешканці
добровільно не звільнили житловий
будинок чи житлове приміщення, на яке
звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, протягом одного місяця з дня
отримання письмової вимоги
іпотекодержателя або нового власника
або в інший погоджений сторонами строк.

За таких обставин, суд першої інстанції
вірно визначив характер правовідносин
між сторонами, застосував норми
матеріального права, що їх регулюють,
надав оцінку усім доказам, зібраним у
справі, та дійшов вірного висновку про
те, що звернення стягнення на предмет
іпотеки є підставою для виселення всіх
мешканців. Такий висновок суду
відповідає вимогам ч. 1 ст. 40 Закону
України "Про іпотеку".

Доводи апеляційної скарги про
те, що ОСОБА_4 являється неповнолітньою
та не може бути виселена із житлового
будинку являються безпідставними та не
спростовують рішення суду.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 44
постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України "Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів" від 30 березня 2012 року
№ 5, згідно зі ст. 32 ЦК України, ст. 177 СК
України та ст. 17 Закону України "Про
охорону дитинства" батьки не мають
права без дозволу органу опіки і
піклування укладати договір, який
підлягає нотаріальному посвідченню
або спеціальній реєстрації,
відмовлятися від належних дитині
майнових прав, здійснювати розподіл,
обмін, відчуження житла,
зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

У зв'язку із наведеним, виходячи з
того, що дитина не мала права власності
на предмет іпотеки та права
користування предметом іпотеки на
момент укладення договору іпотеки,а
будь-які дії, вчинені без згоди
іпотекодержателя після укладення
договору іпотеки ( реєстрація
неповнолітньої дитини в житловому
будинку після укладення договору
іпотеки) не є підставою для відмови у її
виселенні. Задоволення вимог про
виселення з жилого приміщення, яке
перебувало в іпотеці і на яке звернуто
стягнення, законодавець не ставить в
залежність від того, який вік мають
особи, що користуються цим приміщенням.

Враховуючи зазначені норми
закону, колегія суддів не вбачає
підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Запорізького
районного суду Запорізької області від
19 листопада 2013 року по цій справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте вона може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: