АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7152/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Маймур Ф. Ф. Доповідач - Городнича
В.С. Категорія
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів -
Варенко О.П., Куценко Т.Р.,

при секретарі -
Білаш І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 01 липня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
поділ спільного майна подружжя,
визначення порядку користування
квартирою,-

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом до відповідача,
посилаючись на те, що 17.07.1999 року між
позивачем та відповідачем було
укладено шлюб, який 20.09.2010 року за
рішенням суду було розірвано. Від шлюбу
сторони мають неповнолітню дитину
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка на теперішній
час проживає з батьками відповідачки.
Оскільки після розірвання шлюбу між
сторонами склався наступний порядок
користування спірною квартирою, а саме
відповідач користується житловою
кімнатою 13, 2 кв.м., а позивач
користується житловою кімнатою площею
19,1 кв.м., інші приміщення залишились в
загальному користуванні, у зв'язку з
чим, позивач звернувся до суду та
просив суд поділити спільне сумісне
майно подружжя шляхом визнання за
ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину
квартири АДРЕСА_1 та визнання за ОСОБА_3
право власності на 1/2 частину
вищезазначеної квартири. Крім того,
позивач просив суд визначити порядок
користування квартирою шляхом
виділення у користування ОСОБА_3
житлову кімнату площею 13,2 кв.м., а
ОСОБА_2 - житлову кімнату 19,1 кв.м.

Рішенням Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 01 липня 2014 року
позовні вимоги позивача задоволено
частково. Визнано за ОСОБА_2 право
власності на 1/2 частини квартири
АДРЕСА_1. Визнати за ОСОБА_3 право
власності на 1/2 частини квартири
АДРЕСА_1. Визначено порядок
користування квартирою АДРЕСА_1 шляхом
виділення у користування ОСОБА_3
житлову кімнату площею 19,1 кв.м.
(приміщення № 2), балкон площею 0,72 кв.м.
Визначено порядок користування
квартирою АДРЕСА_1 шляхом виділення у
користування ОСОБА_2 житлову кімнату
площею 13,2 кв.м. (приміщення № 5).
Визначити загальний порядок
користування іншими приміщеннями
розташованими в квартирі АДРЕСА_1, а
саме: кладовою 1,0 кв.м. (приміщення № 3),
кладовою 1,0 кв.м. (приміщення № 4),
коридором (приміщення № 1), кухнею
(приміщення № 6), туалетом (приміщення №
7) та ванною (приміщення № 8). У
задоволенні іншої частини позовних
вимог - відмовлено. Вирішено питання
щодо судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду, позивач
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду та постановити
нове рішення, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги і
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду залишенню без змін з
наступних підстав.

Судом встановлено, що з 17 липня 1999 року
позивач та відповідач були одружені та
20 вересня 2010 року рішенням Кіровського
районного суду м. Дніпропетровська
зазначений шлюб був розірваний. Від
даного шлюбу сторони мають доньку -
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

07.03.2001 року позивач купив квартиру
АДРЕСА_1, та складається з житлової
площі - 32, 3 кв.м. та допоміжної площі - 22, 8
кв.м., а загальна площа квартири
становить 55, 1 кв.м. Окрім цього, спірна
квартира містить дві житлові кімнати:
перша житлова кімнати - 13,2 кв.м., друга
житлова кімнати - 19,1 кв.м.

Право власності на квартиру АДРЕСА_1
зареєстроване за ОСОБА_2 на підставі
договору купівлі-продажу квартири від
07.03.2001 року.

13 березня 2013 року позивач уклав та
зареєстрував з ОСОБА_5 шлюб.

17.03.2014 року представник позивача
зверталась до відповідача з листом, в
якому пропонувала відповідачу укласти
нотаріальну посвідчену угоду про поділ
майна, визначивши за кожним право
власності на 1/2 частину квартири, а
також укласти нотаріальну посвідчену
угоду, якою встановити порядок
користування квартирою шляхом
виділення відповідачу житлової
кімнати площею 13,2 кв.м., а позивачу
житлової кімнати житловою площею 19,1
кв.м.

За адресою АДРЕСА_1, станом на 19.06.2014 рік
зареєстровано три особи, а саме ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Вирішуючи вимоги позивача в частині
поділу майна подружжя, суд прийшов до
вірного висновку, що квартира АДРЕСА_1 є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, оскільки дана
квартира була набута позивачем за час
шлюбу, а отже позивач та відповідач
мають рівні права на володіння,
користування і розпорядження
квартирою, тому суд визнав за ОСОБА_2
право власності на 1/2 частини квартири
АДРЕСА_1 та визнав за ОСОБА_3 право
власності на 1/2 частини квартири
АДРЕСА_1.

При вирішенні позовних вимог в частині
визначення порядку користування
квартирою суд першої інстанції вірно
виходив з положень ч.2,3 ст. 70 СК України
та взяв до уваги фактичні обставини
справи, а саме інтереси та місце
проживання неповнолітньої дитини та
виділив у користування ОСОБА_3 житлову
кімнату площею 19,1 кв.м. (приміщення № 2),
балкон площею 0,72 кв.м., а ОСОБА_2 -
житлову кімнату площею 13,2 кв.м.
(приміщення № 5), залишивши в загальному
користуванні інші приміщення
розташовані в квартирі АДРЕСА_1, а саме:
кладову 1,0 кв.м. (приміщення № 3), кладову
1,0 кв.м. (приміщення № 4), коридор
(приміщення № 1), кухню (приміщення № 6),
туалет (приміщення № 7) та ванну
(приміщення № 8).

.З'ясувавши в достатньо повному обсязі
права та обов'язки сторін, обставини по
справі, перевіривши доводи сторін та
давши їм правову оцінку, суд
постановив рішення, що відповідає
вимогам закону. Висновки суду
достатньо обґрунтовані і підтверджені
наявними в матеріалах справи
письмовими доказами.

Апелянт не погоджується з такими
висновками суду, вважає їх
безпідставними та такими, що не
відповідають обставинам справи.
Вважає, що судом при ухваленні рішення
не враховано порядок користування
спірною квартирою, який склався між
сторонами, згідно якого саме апелянт
користувався житловою кімнатою площею
19,1 кв.м.

Однак, колегія суддів порушень
матеріального чи процесуального
закону, які могли б призвести до
скасування рішення суду, не встановила.

Апелянтом не враховані положення ч. 2,3
ст. 70 СК України, згідно яких суд в
окремих випадках може відступити від
засади рівності часток подружжя,
враховуючи обставини, що мають істотне
значення для справи, а також інтереси
неповнолітніх дітей, непрацездатних
повнолітніх дітей (за умови, що розмір
аліментів, які вони одержують,
недостатній для забезпечення їхнього
фізичного, духовного розвитку та
лікування). Під обставинами, що мають
істотне значення для справи, потрібно
розуміти не тільки випадки, коли один
із подружжя не дбав про матеріальне
забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи
пошкодив спільне майно, витрачав його
на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки
коли один із подружжя не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку чи доходу
(ч. 1 ст. 60 СК). Рішення суду повинно
містити мотиви та обґрунтування
відступу від засади рівності часток
подружжя у їхньому спільному майні.
Інтереси неповнолітніх дітей,
непрацездатних повнолітніх дочки, сина
або другого з подружжя, що заслуговують
на увагу, можуть враховуватися судом
при визначенні способу поділу
спільного майна в натурі й у тому разі,
коли суд не відступив від засади
рівності часток.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 71 СК
України майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
ділиться між ними в натурі. Якщо
дружина та чоловік не домовилися про
порядок поділу майна, спір може бути
вирішений судом. При цьому суд бере до
уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей
та інші обставини, що мають істотне
значення.

Колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції вірно застосовані вимоги ч.
2,3 ст. 70 СК України та ч. 1 ст. 71 СК
України та враховані інтереси та місце
проживання неповнолітньої дитини.

А тому, доводи апеляційної скарги не є
суттєвими і не дають підстав для
скасування чи зміни рішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами, суд
першої інстанції в достатньо повному
об'ємі з'ясував права та обов'язки
учасників спору, обставини справи,
перевірив доводи сторін та давши їм
належну правову оцінку, ухвалив
рішення, яке відповідає вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 01 липня 2014 року-
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:
Городнича В.С.

Судді:
Варенко О.П.

Куценко Т.Р.