Справа № 149/1092/14-ц Провадження №
22-ц/772/2328/2014Головуючий в суді першої
інстанції Войнаревич М. Г.Категорія 34
Доповідач Міхасішин І. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області у складі:

Головуючого: Міхасішина І.В.

Суддів: Стадника І.М., Марчук В.С.

При секретарі: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_2 та
представника відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_4 на рішення Хмільницького
міськрайонного суду Вінницької
області від 02 липня 2014 року у цивільній
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
відшкодування майнової та моральної
шкоди, заподіяної внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, -

встановила:

В квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з вищезазначеним позовом. Позовні
вимоги обґрунтовував тим, що 14 березня
2011 року ОСОБА_3, керуючи автомобілем
НОМЕР_1, по вул. Столярчука в м. Хмільник,
створив перешкоду автомобілю «Chevrolet
Aveo», державний номерний знак НОМЕР_2
під керуванням позивача, в результаті
чого сталося ДТП, що призвело до
пошкодження автомобіля. Постановою
Хмільницького міськрайонного суду
Вінницької області від 4 квітня 2011 року
відповідач ОСОБА_3 визнаний винним у
вчинені адміністративного
правопорушення передбаченого ст. 124
КУпАП та на нього накладено
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу у розмірі 340 грн. Згідно акта
виконання робіт МИП-000014 від 27 квітня 2011
року СПД ОСОБА_5 СТО «Авто АС» загальна
вартість ремонту становить 7719 грн., а
страхового відшкодування позивачу
виплачено 5203 грн. 19 коп., а тому просив
стягнути з відповідача різницю між
фактичним розміром шкоди і страховою
виплатою в сумі 2516 грн. Крім того,
просив стягнути моральну шкоду,
завдану внаслідок пошкодження його
автомобіля, яка виразилася у порушенні
нормального режиму життя, відсутності
можливості користуватися своєю
власністю, необхідністю значних затрат
часу на проведення ремонтних робіт та
звернення до суду, розмір якої визначив
в сумі 5000 грн.

Рішенням Хмільницького міськрайонного
суду Вінницької області від 02
липня 2014 року позовні вимоги
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 2132
грн. 65 коп. заподіяної матеріальної
шкоди, 2000 грн. заподіяної моральної
шкоди, 1300 грн. витрат на правову
допомогу адвоката, 487 грн. 20 коп.
сплаченого судового збору, а всього 5919
грн. 85 коп.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду першої інстанції змінити,
стягнувши з відповідача завдану
матеріальну шкоду в розмірі 2515, 81 грн.
та моральну шкоду в повному обсязі в
сумі 5000 грн., посилаючись на
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи та
порушення норм матеріального та
процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначав, що судом
першої інстанції при розрахунку
заподіяної шкоди необґрунтовано взято
до уваги звіт оцінки майна по
визначенню розміру матеріального
збитку від 17.03.2011 року, а не сума
фактичної вартості проведених
ремонтних робіт, внаслідок чого сума
відшкодування була зменшена на 323 грн. 16
коп., а також суд не надав належної
оцінки доводам позивача щодо обсягу і
ступеню його моральних страждань,
завданих діями відповідача та
помилково визначив розмір моральної
шкоди.

В своїй апеляційній скарзі представник
відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначав, що судом
неправильно застосовано норму ст. 261 ЦК
України, в зв'язку з чим необґрунтовано
задоволено позовні вимоги, оскільки
ДТП сталася 14 березня 2011 року, з якої і
починається відлік строку позовної
давності, а позивач звернувся до суду
лише 23 квітня 2014 року, тобто з пропуском
строку позовної давності. При цьому суд
необґрунтовано визначив початком
даного строку день, коли позивач
дізнався про розмір завданого збитку
згідно акта від 27 квітня 2011 року. Також
судом необґрунтовано задоволено
вимоги про відшкодування моральної
шкоди та витрат на правову допомогу
адвоката, оскільки вони не доведені
позивачем.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2
вимоги своєї апеляційної скарги
підтримав, просив їх задовольнити.
Проти апеляційної скарги відповідача
заперечив, у її задоволенні просив
відмовити.

В судове засідання відповідач ОСОБА_4
та його представник ОСОБА_3 не з'явилися
, про час місце судового розгляду
повідомлені належним чином та
направили до апеляційного суду заяву, в
якій вимоги, викладені в їх апеляційній
скарзі, підтримують та просять
розглянути справу у їх відсутність.

Колегія суддів, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду
першої інстанції в межах доводів
апеляційних скарг, та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, дійшла
висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2
слід відхилити, а апеляційну скаргу
ОСОБА_3 задовольнити з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої
інстанції не відповідає.

По справі встановлено, що 14 березня 2011
року ОСОБА_3, керуючи автомобілем
НОМЕР_1, рухаючись по вул. Столярчука в
м. Хмільник, створив перешкоду
автомобілю «Chevrolet Aveo», державний
номерний знак НОМЕР_2 під керуванням
ОСОБА_2, в результаті чого сталося ДТП,
що призвело до пошкодження автомобіля
позивача.

Постановою Хмільницького
міськрайонного суду Вінницької
області № 3-510/11 від 4 квітня 2011
року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП України та накладено
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу в розмірі 340 грн. (а.с.8).

Згідно звіту №11/47 оцінки майна по
визначенню матеріального збитку,
завданого власникові транспортного
засобу марки «Chevrolet Aveo» 1.5 l днз НОМЕР_2,
внаслідок пошкодження під час ДТП від
17.03.2011 року, вартість відновлювального
ремонту складає 7335, 84 грн. (а.с. 54а - 66).

Відповідно до акта виконаних робіт №
МИП -000014 СПД ОСОБА_5 СТО «Авто АС» від 27
квітня 2011 року вартість ремонтних
робіт становить 7719 грн. (а.с. 11).

На користь ОСОБА_2 01 червня 2011 року ПрАТ
«НФСК «Добробут» виплачено страхове
відшкодування в сумі 5203, 19 грн. (а.с. 12).

Порядок визначення шкоди, заподіяної
джерелом підвищеної небезпеки,
врегульовано гл. 82 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.ч. 2,5 ст. 1187 ЦК України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є
джерелом підвищеної небезпеки,
відповідає за завдану шкоду, якщо вона
не доведе, що шкоди було завдано
внаслідок непереборної сили або умислу
потерпілого.

За змістом ст. 1194 ЦК України особа, яка
застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Згідно роз'яснень, наданих в п. 4
постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» обов'язок
відшкодувати завдану шкоду виникає у
її завдавача за умови, що дії
останнього були неправомірними, між
ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина зазначеної
особи, а коли це було наслідком дії
джерела підвищеної небезпеки, -
незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача
шкоди (частина друга статті 1166 ЦК)
відповідач звільняється від обов'язку
відшкодувати шкоду (у тому числі і
моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди
було завдано внаслідок непереборної
сили або умислу потерпілого (частина
п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини
другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає
докази, що підтверджують факт завдання
шкоди за участю відповідача, розмір
завданої шкоди, а також докази того, що
відповідач є завдавачем шкоди або
особою, яка відповідно до закону
зобов'язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або невчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України
письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяги з них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи.

Згідно з ст. 1192 ЦК України з урахуванням
обставин справи суд за вибором
потерпілого може зобов'язати особу, яка
завдала шкоди майну, відшкодувати її в
натурі (передати річ того ж роду і такої
ж якості, полагодити пошкоджену річ
тощо) або відшкодувати завдані збитки у
повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають
відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

Згідно з ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є:
1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку
зі знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки); 2)
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Виходячи з наведеного, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що діями ОСОБА_3 позивачу ОСОБА_2 було
завдано матеріальної шкоди внаслідок
пошкодження його майна та враховуючи
розмір страхового відшкодування,
різниця між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою повинна бути
сплачена ОСОБА_3

Однак, суд першої інстанції не звернув
уваги на вимоги ст. ст. 22, 1192 ЦК та в
обґрунтування розміру заподіяної
шкоди поклав звіт №11/47 оцінки майна по
визначенню матеріального збитку від
17.03.2011 року, тоді як фактична вартість
відновлювальних робіт, понесена
позивачем, визначена в акті виконаних
робіт № МИП -000014 СПД ОСОБА_5 СТО
«Авто АС» від 27 квітня 2011 на суму 7719
грн.

Таким чином, різниця між фактичним
розміром шкоди і страховою виплатою
(страховим відшкодуванням), повинна
була становити 2515,81 грн. (7719 грн.- 5203,19
грн.).

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Згідно з п.3 ч 2., ч.3 ст. 23 ЦК України
моральна шкода полягає у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

З урахуванням положень вищевказаних
норм, суд першої інстанції дійшов
правильного висновку , що позивачу було
завдано моральної шкоди з вини
відповідача та визначив розмір
відшкодування, що відповідає глибині і
ступеню душевних страждань позивача та
принципам розумності і справедливості.

Відповідно до норм ст.ст. 256, 257 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.ч. 3-5 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

Як роз'яснено в п. 11 постанови пленуму
Верховного Суду України «Про судове
рішення у цивільній справі» від 18.12.2009
№14, встановивши, що строк для звернення
з позовом пропущено без поважної
причини, суд у рішенні зазначає про
відмову в позові з цих підстав, якщо
про застосування позовної давності
заявлено стороною у спорі, зробленою
до ухвалення ним рішення, крім
випадків, коли позов не доведено, що є
самостійною підставою для цього.

12 червня 2014 року представником
відповідача ОСОБА_4 було подано суду
клопотання про застосування строків
позовної давності (а.с. 36-37).

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач звернувся до суду в межах
строку позовної давності, оскільки
предметом спору є відшкодування шкоди,
завданої ДТП, а про фактичний розмір
останньої позивач дізнався лише 27
квітня 2011 року з акта виконаних робіт
№ МИП -000014 СПД ОСОБА_5 СТО «Авто АС», а
страхове відшкодування виплачено
позивачу 01 червня 2011 року, а тому строк
позовної давності починає перебіг саме
з цієї дати і закінчується 01 червня 2014
року.

До таких висновків суд першої
інстанції дійшов з порушенням норм
матеріального права, оскільки
відповідно до ст. 261 ЦК України днем,
коли ОСОБА_2 дізнався про порушення
свого права і про особу, яка його
порушила є день пошкодження його майна,
а саме день дорожньо-транспортної
пригоди.

Розмір збитків, заподіяних ДТП і
страхового відшкодування є
обставинами, які входять в предмет
доказування і оцінюються відповідно до
норм ст.ст. 60, 212 ЦПК України.

Як встановлено по справі, ДТП сталася 14
березня 2011 року, а тому строк позовної
давності за вимогами про відшкодування
майнової і моральної шкоди, завданої
внаслідок ДТП ,закінчився 14 березня 2014
року, а позивач звернувся до суду лише 23
квітня 2014 року, тобто з пропуском
строку позовної давності. Обставини,
які б свідчили про поважність причин
пропуску цього строку позивачем не
наведено і доказів на підтвердження їх
існування не подано.

Перебіг строку позовної давності
обраховується з моменту виплати коштів
у випадку, коли особа, яка провела таку
виплату, має право регресної вимоги,
тоді як дані правовідносини не
виникають з регресних зобов'язань.

Враховуючи те, що позовні вимоги ОСОБА_2
є частково доведеними, однак позивачем
пропущено строк позовної давності, про
застосування якої заявлено
відповідачем і не вбачається підстав
для його поновлення, колегія суддів
приходить до висновку про відмову у
задоволенні позову саме з цих підстав.

За таких обставин, судом першої
інстанції порушено норми
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, а тому
рішення суду підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволенні позову.

Враховуючи наведене, керуючись, ст. ст.
307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Апеляційну скаргу представника
відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4
задовольнити.

Рішення Хмільницького
міськрайонного суду Вінницької
області від 02 липня 2014 року скасувати,
ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про відшкодування майнової та
моральної шкоди, заподіяної внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/
І.В. Міхасішин

Судді: /підпис/
І.М. Стадник

/підпис/
В.С. Марчук

З оригіналом вірно: