АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6429/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Борисова С.А. Доповідач -
Петешенкова М.Ю.Категорія 27
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2014 року
м. Дніпропетровськ

04 серпня 2014 року Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого -
Петешенкової М.Ю.

суддів - Дерев'янка
О.Г., Черненкової Л.А.,

при секретарі - Гасановій
С.Д.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Марфін Банк»
на рішення Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 29 листопада 2013 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
публічного акціонерного товариства
«Марфін Банк», треті особи: ОСОБА_3,
ОСОБА_4, Служба у справах дітей
Дніпропетровської районної державної
адміністрації про визнання кредитного
договору та договору іпотеки
недійсними, -

В
С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з вищезазначеним позовом,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 10
липня 2008 року між ним та ПАТ «Марфін
Банк» укладено кредитний договір в
забезпечення виконання якого укладено
договір іпотеки. Зробивши власний
перерахунок заборгованості за
кредитним договором він виявив, що був
введений в оману відповідачем, щодо
розміру фактичної відсоткової ставки.
Всупереч вимог діючого законодавства,
при укладенні договору іпотеки
відповідач не залучив Службу у справах
дітей Дніпропетровської районної
державної адміністрації. Зважаючи на
вищевикладене просив суд визнати
кредитний договір та договір іпотеки
недійсними.

Рішенням Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від 29
листопада 2013 року позовні вимоги
ОСОБА_2 задоволені частково (а.с. 45-49).

Визнано договір іпотеки № 00272rd від 10
липня 2008 року, укладений між ОСОБА_2 та
ПАТ «Марфін Банк» недійсним.

У задоволені решти позовних вимог -
відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судового
збору.

В апеляційній скарзі ПАТ «Марфін Банк»
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального права
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід задовольнити частково, а
рішення суду першої інстанції
скасувати в частині задоволених
позовних вимог ОСОБА_2 та ухвалити в цій
частині нове рішення з наступних
підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України -
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема
питання про те, які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин та яка правова норма підлягає
застосуванню до спірних правовідносин.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи, 10 липня 2008 року між
ОСОБА_2 та ПАТ «Марфін Банк» укладено
кредитний договір № 00249/RD, про надання
кредиту у вигляді не поновлюваної
кредитної лінії на суму 55000,00 доларів
США на придбання нерухомості, 5916,00
доларів США на сплату страхових
платежів та 6050,00 доларів США на сплату
страхових платежів від нещасних
випадків, зі сплатою за користування
кредитом відсотків у розмірі 11,9 %
річних за фактичний період
користування кредитом на суму залишку
заборгованості.

В забезпечення виконання зобов'язань
укладені наступні договори: договір
поруки № 00273-rd від 10 липня 2008 року з
ОСОБА_3; договір поруки № 00274-rd від 10
липня 2008 року з ОСОБА_4 ,договір іпотеки
№ 00272-rd від 10 липня 2008 року, за яким
ОСОБА_2 надав банку в іпотеку будинок,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним, а згідно ст.203
ЦК України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства; особа,
яка вчиняє правочин. повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі:
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Статтями 526, 527, 530 ЦК України
передбачається, що зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору у
встановлені строки і боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок.

Згідно із вимогами ст. 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Встановлено, що на момент укладення
договорів кредитування та іпотеки
позивач мав необхідний обсяг цивільної
дієздатності, його волевиявлення
відповідало внутрішній волі, було
вільним, а також в кредитному договорі
та договорі іпотеки позивач поставив
свій підпис, що свідчить про надання
згоди на укладення як кредитного
договору, так і договору іпотеки.

Так, частково задовольняючи позовні
вимоги про визнання недійсним договору
іпотеки, суд першої інстанції виходив з
доведеності того факту, що малолітні
діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на момент
укладання договору іпотеки були
зареєстровані та мешкали за адресою:
АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.5 договору іпотеки
№ 00272-rd від 10 липня 2008 року (а.с.10-12),
посвідченого приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 та
зареєстрованого в реєстрі заборон № 20:
«Правовий статус предмета іпотеки.
Заяви та гарантії Іпотекодавця.
Іпотекодавець цим заявляє, гарантує і
зобов'язується на користь
Іпотекодержателя, що: е) відсутні права
будь-яких третіх осіб щодо Предмету
Іпотеки (будь-якої його частини); і)
Іпотекодавець стверджує, що за адресою
місцезнаходження Предмета іпотеки не
проживають та не зареєстровані
малолітні та/чи неповнолітні діти, а
також будь-які інші особи, яких за
законом повинен утримувати
Іпотекодавець, а також відсутні
малолітні та/чи неповнолітні діти, що
мають право користуватися предметом
іпотеки». Даних про те, що на час
укладання договору іпотеки мешкали
зареєстровані та ним користувалися
малолітні діти іпотекодавця за
адресою: АДРЕСА_1 надано не було.

З урахуванням вище встановлених
обставин по справі, колегія суддів
вважає за необхідне рішення суду
першої інстанції в частині задоволених
позовних вимог ОСОБА_2 скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 відмовити, оскільки висновки
суду в цій частині не відповідають
нормам законодавства та суперечать
матеріалам справи.

В іншій частині рішення суду
відповідає нормам матеріального,
процесуального права та матеріалам
справи, тому його слід залишити без
змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І
Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Банк Форум» -
задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від 29
листопада 2013 року - скасувати в частині
задоволення позовних вимог та ухвалити
в цій частині нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
публічного акціонерного товариства
«Марфін Банк», треті особи: ОСОБА_3,
ОСОБА_4, Служба у справах дітей
Дніпропетровської районної державної
адміністрації про визнання кредитного
договору та договору іпотеки
недійсними - відмовити.

В іншій частині рішення
Дніпропетровського районного суду
Дніпропетровської області від 29
листопада 2013 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
публічного акціонерного товариства
«Марфін Банк» судовий збір у розмірі
121,80 грн.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржено в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з цього
часу.

Судді: