УХВАЛА

іменем україни

01 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ситнік
О.М.,

суддів: Євграфової
Є.П., Журавель В.І.,

Завгородньої
І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
відділу державної виконавчої служби
Києво-Святошинського районного
управління юстиції Київської області,
третя особа - Боярська міська рада, про
накладення стягнення на майно
спадкодавця, за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на заочне рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 09 грудня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Київської
області від 23 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_4, відділу державної виконавчої
служби Києво-Святошинського районного
управління юстиції Київської області,
третя особа - Боярська міська рада, про
накладення стягнення на майно
спадкодавця, посилаючись на те, що
рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 02
листопада 2006 року із ОСОБА_5 на його
користь стягнуто 257 тис. грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 померла.

16 квітня 2007 року ОСОБА_4 подала заяву до
нотаріальної контори про прийняття
спадщини після смерті ОСОБА_5

Ухвалою Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 05
серпня 2009 року замінено у виконавчому
провадженні боржника ОСОБА_5
правонаступником ОСОБА_4

Оскільки ОСОБА_4 не виконала рішення
суду і не повернула кошти, ОСОБА_3
просив суд накласти стягнення на
будинок за адресою: АДРЕСА_1, та на
земельну ділянку площею 0,1989 га.

Заочним рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 09
грудня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Київської
області від 23 червня 2014 року, позов
задоволено.

Накладено стягнення на будинок
вартістю 282 720 грн та на земельну
ділянку площею 0,1989 га, державний акт
1-кв 061239, що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1, та належать ОСОБА_5

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4
просить зазначені судові рішення
скасувати, посилаючись на порушення
судами норм матеріального і
процесуального права, провадження у
справі закрити.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що рішенням
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 02 листопада 2006
року із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3
стягнуто за договором позики 257 тис. грн
(а. с. 4).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 померла, а 16
квітня 2007 року ОСОБА_4 звернулась до
нотаріуса із заявою про прийняття
спадщини (а. с. 7).

Ухвалою Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 05
серпня 2009 року проведена заміна
боржника ОСОБА_5 на правонаступника
ОСОБА_4 у виконавчому провадженні на
підставі виконавчого листа, виданого
Києво-Святошинським районним судом
Київської області у справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення боргу.
Покладено на ОСОБА_4 обов'язок
задовольнити вимоги кредитора ОСОБА_3,
але в межах вартості майна, одержаного
у спадщину (а. с. 5).

Оскільки судові рішення не виконані, а
спадкодавцю за життя належало спірне
майно, що підтверджується технічним
паспортом, державним актом на право
приватної власності на землю,
свідоцтвом про право власності, за
результатами оцінки вартість
спадкового майна становить 282 720 грн,
про що зазначено в постанові від 16
лютого 2007 року № 412/5, яку ОСОБА_4 не
оскаржувала, суд дійшов висновку про
наявність підстав для задоволення
позову з огляду на положення ст. 1282 ЦК
України.

Проте з висновками судів погодитися не
можна з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Наведеній нормі ухвалені у справі
судові рішення не відповідають.

Відповідно до наявного в матеріалах
справи свідоцтва про право власності
від 23 квітня 1985 року (а. с. 12) ОСОБА_5
належала Ѕ частини житлового будинку
по АДРЕСА_1.

У свідоцтві зазначено, що в цілому
житлова площа будинку становить 62 кв. м.

Приміщення, належні до зазначеної
частки, у свідоцтві не визначені.

Інформації про особу, якій належать
інша Ѕ частини будинку, матеріали
технічного паспорта та матеріали
справи не містять.

Згідно з експлікацією внутрішніх площ
до плану житлового будинку (а. с. 10)
житлова площа в цілому становить 62 кв.
м, з яких: 29,1 кв. м - по квартирі № 1, а 32,9
кв. м - по квартирі № 2. Будинок
складається з двох двокімнатних
квартир площею 62,3 кв. м та 74,6 кв. м та
загальною площею 136,9 кв. м.

На наведене суд уваги не звернув та не
врахував, що за відсутності реального
поділу будинку відповідно до належних
співвласникам часток та відсутності
правовстановлюючих документів про
належність спадкодавцю частини
будинку саме площею 62,3 кв. м (фактично
квартира № 1) підстави для накладення
стягнення саме на будинок площею 62,3 кв.
м у суду були відсутні.

Зазначаючи про наявність оцінки майна,
суд не врахував, що така в справі
відсутня, та не звернув уваги, що станом
на 16 лютого 2007 року ОСОБА_4 не мала
можливості оскаржувати будь-які
постанови щодо цього, оскільки на той
момент спадщина не відкрилась.

Відповідно до рішення
Мелітопольського міськрайонного суду
Запорізької області від 29 жовтня 2009
року, на якому наявна відмітка про
набрання чинності 10 листопада 2009 року
(а. с. 66), визнано дійсним договір
купівлі-продажу житлового будинку
АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_5
05 вересня 2006 року. Визнано за ОСОБА_8
право власності на зазначений житловий
будинок.

Докази скасування зазначеного
судового рішення в матеріалах справи
відсутні.

Суд на порушення вимог ст. ст. 214, 215 ЦПК
України на зазначене уваги не звернув,
пояснень відповідача в достатньому
обсязі не перевірив, не визначився із
характером спірних правовідносин, не
надав їм оцінки та не вирішив, яка
правова норма підлягає застосуванню до
цих правовідносин.

З'ясування цих обставин має суттєве
значення для правильного вирішення
спору.

Апеляційний суд на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права уваги не звернув
і помилково залишив рішення суду
першої інстанції без змін.

Оскільки допущені судами порушення
норм матеріального та процесуального
права призвели до неправильного
вирішення справи, рішення судів першої
та апеляційної інстанцій підлягають
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Заочне рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 09
грудня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Київської області від 23 червня 2014
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.М. Ситнік

Судді: Є.П.
Євграфова

В.І.
Журавель

І.М.
Завгородня

Ю.Г.
Іваненко