АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 609/1601/13-цГоловуючий у 1-й
інстанції Ящук Т.М. Провадження №
22-ц/789/1177/14 Доповідач - Фащевська
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2014 р. колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Фащевської Н.Є.

суддів - Ходоровський М. В., Гурзель І.
В.,

при секретарі - Панькевич Т.І.

з участю - представника ОСОБА_1 ОСОБА_2,
представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на ухвалу Шумського районного суду
від 27 серпня 2014 року про забезпечення
позову у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_5 про визнання спільної сумісної
власності та поділ спільного майна
подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_5
до ОСОБА_3 про поділ спільного майна
подружжя, визнання права власності на
це майно та стягнення боргу,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_5 про визнання майна
спільною сумісною власністю подружжя
та його поділ.

ОСОБА_5 звернувся до ОСОБА_3 із
зустрічним позовом про поділ
спільного майна подружжя, визнання
права власності на це майно та
стягнення боргу.

26.08.2014 року ОСОБА_3 звернулася в
суду із заявою про забезпечення позову
шляхом накладення арешту на автомобіль
Фольксваген Т5, ДНЗ НОМЕР_1, який
зареєстрований за ОСОБА_1

Ухвалою Шумського районного суду
від 27 серпня 2014 року заяву ОСОБА_3 про
забезпечення позову задоволено.
Накладено арешт на автомобіль
Фольксваген Т5, ДНЗ НОМЕР_1, який
зареєстрований за ОСОБА_1

Не погоджуючись із даною ухвалою
суду, апелянт подав апеляційну скаргу,
в якій просить скасувати ухвалу
Шумського районного суду від 27 серпня
2014 року, оскільки накладення арешту на
належний йому автомобіль обмежило
його права на вільне володіння і
розпорядження майном.

Заслухавши доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи,
зазначені в апеляційній скарзі, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга
підялгає до задоволення.

Задовольняючи заяву про
забезпечення позову суд виходив з того,
що невжиття заходів по забезпеченню
позову може утруднити або зробити
неможливим виконання ухвали суду щодо
проведення товарознавчої експертизи,
оскільки автомобіль може бути
відчужено на користь третіх осіб.

Однак, колегія суддів вважає, що
такий висновок суду не відповідає
вимогам закону та обставинам по справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 перебували у шлюбі з 2001 року,
який розірвано 12.09.2013 року згідно
рішення Шумського районного суду.

21.11.2013 року ОСОБА_3 звернулася в
суд з позовом до ОСОБА_5 про поділ майна
подружжя.

Ухвалою Шумського районного суду
від 22 серпня 2014 року по даній справі
призначено автотоварознавчу
експертизу автомобіля Фольксваген Т5,
ДНЗ НОМЕР_1, який зареєстрований за
ОСОБА_1 проведення якої доручено
спеціалістам Тернопільського
відділення Київського НДЕКЦ.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК
України, суд за заявою осіб, що беруть
участь у справі, може вжити заходи
забезпечення позову, відповідно до ч.1
ст. 152 цього Кодексу шляхом накладення
арешту на майно або грошові кошти, що
належать відповідачеві і знаходяться у
нього або інших осіб. Забезпечення
позову допускається, якщо невжиття
заходів забезпечення може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду.

За змістом ст. 152 ЦПК України позов
забезпечується накладенням арешту на
майно або грошові кошти, що належать
відповідачеві і знаходяться у нього
або в інших осіб; забороною вчиняти
певні дії; у разі необхідності судом
можуть бути застосовані інші види
забезпечення позову. Види забезпечення
позову мають бути співмірними із
заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову - це
сукупність процесуальних дій, які
гарантують виконання рішення суду в
разі задоволення позовних вимог. Точне
і неухильне додержання судами України
норм чинного законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову
є необхідною умовою здійснення завдань
цивільного судочинства, які полягають
у справедливому, неупередженому та
своєчасному розгляді й вирішенні
цивільних справ із метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Розглядаючи заяви про
забезпечення позову, суди повинні
враховувати роз'яснення Верховного
Суду України, що містяться в Постанові
Пленуму № 9 від 22 грудня 2006 року «Про
практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову».

Відповідно до п. 4 зазначеної
Постанови суд (суддя) має з урахуванням
доказів, наданих позивачем на
підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися в тому, що між сторонами
дійсно виник спір та існує реальна
загроза невиконання чи утруднення
виконання можливого рішення суду про
задоволення позову, з'ясувати обсяг
позовних вимог, дані про особу
відповідача, а також відповідність
виду забезпечення позову, який просить
застосувати особа, котра звернулася з
такою заявою, позовним вимогам.

Як видно з матеріалів справи,
предметом позовних вимог позивачки є
спільне майно подружжя, в т.ч.
автомобіль Фольксваген Т5, ДНЗ НОМЕР_1,
який позивачка просила виділити у
власність відповідачу.

Шлюб між сторонами розірвано
12.09.2013 року.

Судом встановлено, що даний
автомобіль був проданий ОСОБА_5 ОСОБА_1,
який зареєстрував його на своє ім"я
05.09.2013 року.

Таким чином, власником автомобіля
Фольксваген Т5, ДНЗ НОМЕР_1, є ОСОБА_1,
який не є стороною по справі про поділ
майна подружжя, автомобіль проданий до
ухвалення судом рішення про розірвання
шлюбу, договір купівлі-продажу
автомобіля сторонами не оспорюється, а
тому суд не вправі був накладати арешт
на майно інших осіб.

Крім того, позивачка просила
виділити даний автомобіль у власність
відповідача, а тому не було підстав
вважати що невжиття заходів
забезпечення позову може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду.

Таким чином даний вид
забезпечення позову не відповідає
позовним вимогам, а тому ухвала суду
про задоволення заяви про накладення
арешту на даний автомобіль суперечить
вимогам закону та обставинам по справі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК
України розглянувши скаргу на ухвалу
суду першої інстанції, апеляційний суд
змінює або скасовує ухвалу суду першої
інстанції і постановляє ухвалу з цього
питання, якщо воно було вирішено судом
першої інстанції з порушенням норм
процесуального права або при
правильному вирішенні було помилково
сформульовано суть процесуальної дії
чи підстави її застосування.

Враховуючи вимоги закону та
обставини справи, колегія вважає, що
ухвала суду першої інстанції підлягає
скасуванню з постановленням ухвали з
питання забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 312, 313-315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Шумського районного суду
від 27 серпня 2014 року скасувати і
постановити нову ухвалу, якою у
задоволенні клопотання ОСОБА_3 про
накладення арешту на автомобіль
Фольксваген Т5, державний номерний
знак НОМЕР_1, який зареєстрований за
ОСОБА_1, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Н.Є. Фащевська