Справа №: 343/1388/14-ц
Провадження №: 2/0343/588/14
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2014 року м. Долина

Долинський районний суд
Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого судді -
Керніцького І. І.,

секретаря -
Оленюк Т. В.,

розглянувши у вiдкритому судовому
засiданнi в залі Долинського районного
суду Івано-Франківської області справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
спільного сумісного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач просить постановити рішення,
яким розділити набуте під час шлюбу
майно подружжя, а саме: визнати за нею
право власності на ? частки квартири
АДРЕСА_1 та визнати за нею право
власності на ? частку на автомобіль
марки «Mazda 626», 1992 року випуску, синього
кольору, державний номерний знак
НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2.

Свої вимоги мотивує тим, що 5 липня 2004
року, між нею та відповідачем - ОСОБА_2,
був укладений шлюб. Від даного шлюбу
народились дві доньки - ОСОБА_3
(ІНФОРМАЦІЯ_1) та ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2),
батьком яких є відповідач. Рішенням
Долинського районного суду
Івано-Франківської області, від 13
травня 2013 року (суддя Андрусів І. М.),
даний шлюб було розірвано,
неповнолітніх дітей залишено на
проживання з матір'ю, а її присвоєно
дошлюбне прізвище ОСОБА_1. В період
шлюбу, а саме в липні 2004 року нею та
відповідачем на підставі договору
довічного утримання від 29 липня 2004 року
набуто нерухоме майно - квартиру
АДРЕСА_1, вартість якої становила 6 939
грн.

На сьогоднішній день вони з
відповідачем не домовились про порядок
поділу нерухомого майна. Відповідно до
ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Відповідно до ст. 70
СК України у разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором. Згідно ст. 71
СК України майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
ділиться між ними в натурі. Якщо
дружина та чоловік не домовилися про
порядок поділу майна, спір може бути
вирішений судом. При цьому суд бере до
уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей
та інші обставини, що мають істотне
значення. На підставі ч. 2 ст. 70 СК
України, при вирішенні спору про поділ
майна суд може відступити від засади
рівності часток подружжя за обставин,
що мають істотне значення, зокрема,
якщо один із них не дбав про
матеріальне забезпечення сім'ї,
приховав, знищив чи пошкодив спільне
майно, витрачав його на шкоду інтересам
сім'ї. У зв'язку із чим, як встановлено ч.
3 даної норми, за рішенням суду частка
майна дружини, чоловіка може бути
збільшена, якщо з нею, ним проживають
діти, а також непрацездатні повнолітні
син, дочка, а умови, що розмір аліментів,
які вони одержують, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного,
духовного розвитку та лікування.
Протягом шлюбу сімейне життя між ними
поступово погіршувалося, що в
кінцевому результаті призвело до
фактичного припинення шлюбних
відносин. Мали місце постійні образи в
її сторону з боку колишнього чоловіка,
а також неодноразові випадки фізичного
насильства і навіть пограбування.
Свідками таких конфліктів між ними
були їхні неповнолітні діти, що
негативно впливало на їх психічний
стан та кожен раз спричиняло її та їм
душевних страждань. Дані обставини
підтверджуються відповідними
документами, доданими до позовної
заяви, та неодноразовими фактами
притягнення відповідача до
адміністративної відповідальності за
вчинення насильства в сім'ї, а також
проведенням досудових розслідувань за
фактом вчинення ОСОБА_2 кримінальних
правопорушень по відношенню до неї.

Позивач та її представник в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали,
зіславшись на вищевикладені
обставини, просили позов задоволити.
Додатково збільшили позовні вимоги
просили також визнати за відповідачем
право власності на ? частину
придбаного за час проживання в шлюбі
автомобіля.

Відповідач та його представник ОСОБА_5
заперечили щодо задоволення вказаного
позову та зокрема зазначили, що спірна
квартира не є об?єктом спільного
сумісного майна подружжя і не підлягає
поділу в відповідних частках, оскільки
вона набута на підставі договору
довічного утримання. Автомобіль, ?
частку права власності на яке бажає
визнати за собою позивач відчужено
іншій особі, в рахунок погашення боргу
за договором позики, кошти від якого
були використані для проведення
ремонту квартири. Вважає, що позивачу
слід відмовити в задоволені позову,
оскільки за час перебування в шлюбі
вона ніде не працювала, не вкладала
коштів в набуття майна.

Суд, вислухавши доводи сторін,
дослідивши здобуті та перевірені в
судовому засіданні докази в їх
сукупності, приходить до висновку, що
даний позов підлягає до часткового
задоволення, виходячи з наступного.

Зокрема, позовна вимога в частині
визнання за позивачем права власності
на ? частини квартири не підлягає до
задоволення, з урахуванням наступних
обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного
кодексу України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Відповідно до ст. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором. Згідно ст. 71 СК України
майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, ділиться
між ними в натурі. Якщо дружина та
чоловік не домовилися про порядок
поділу майна, спір може бути вирішений
судом. При цьому суд бере до уваги
інтереси дружини, чоловіка, дітей та
інші обставини, що мають істотне
значення.

Як встановлено в судовому засіданні
15.07.2004 року між сторонами по справі
було зареєстровано шлюб, який згодом
13.05.2013 року було розірвано на підставі
рішення Долинського районного суду.
29.07.2004 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1, ОСОБА_2
було укладено договір довічного
утримання, за умовами якого
відчужував та набувачі домовились про
те, що ОСОБА_6 (Відчужувач) передає у
власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру
АДРЕСА_2 на умовах довічного
матеріального забезпечення.

Відповідно до Витягу про реєстрацію
права власності на нерухоме майно,
виданого 04.08.2004 року Івано-Франківським
ОБТІ № 4346423 ОСОБА_2 та ОСОБА_8 є
власниками відповідно по ? частці
квартири АДРЕСА_2.

Таким, чином суд приходить до
висновку, що оскільки у встановленому
законом порядку сторони зареєстрували
розмір часток в даному випадку
відсутні правові підстави для їх
зміни.

Щодо позовної вимоги в частині
визнання за позивачем ? частки на
автомобіль марки «Mazda 626», 1992 року
випуску, синього кольору, державний
номерний знак НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2 то
суд вважає, що вказана позовна вимога
підлягає до часткового задоволення з
урахуванням наступного.

Зокрема встановлено, що за час
спільного проживання в шлюбі сторони
придбали спірний автомобіль.

Встановлено, що 27.06.2014 року вказаний
автомобіль був відчужений іншій особі -
ОСОБА_9, що підтверджується
світлокопією свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу.

З пояснень відповідача вбачається, що
вказаний автомобіль був ним відчужений
громадянину ОСОБА_9 в рахунок погашення
заборгованості за договором позики,
кошти від якого було використано за
проведення ремонту квартири, на
підтвердження чого подав суду
письмову розписку. Зазначає, що
оскільки вказані кошти були
використані для проведення ремонту
квартири, яка належить як йому так і
позивачу, позивач не вправі вимагати
свою частку в праві власності на даний
транспортний засіб, оскільки вона не
витрачала коштів на його придбання,
поскільки весь час перебування в
шлюбі ніде не працювала.

З такими доводами відповідача суд не
може погодитись, тому як відповідно до
ст.. 10 Хартії прав сім?ї, працю матері
вдома потрібно визнавати і поважати,
оскільки вона має значення для сім?ї
та для суспільства.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21.12.2007 року
№ 11 «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, про розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» до складу
майна, що підлягає поділу включається
загальне майно подружжя, наявне в нього
підчас розгляду справи та те, що
перебуває в третіх осіб.

Згідно ч.2 п. 30 зазначеної Постанови у
випадку, коли при розгляді вимоги про
поділ спільного сумісного майна
подружжя буде встановлено, що один із
них здійснив його відчуження чи
використав його на свій розсуд проти
волі іншого з подружжя і не в інтересах
сім?ї чи не на її потреби або приховав
його, таке майно або його вартість
враховується при поділі.

Таким чином, відповідач без згоди
позивача - іншого з подружжя відчужив
спільне майно на момент розгляду
справи судом по поділ спільного
сумісного майна подружжя.

Згідно довідки-рахунку серії ВІА № 373690
від 26.06.2014 року, виданої Калуською
філією ПП «Автодоктранс» вартість
автомобіля «Mazda 626», 1992 року випуску,
синього кольору, державний номерний
знак НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2 становить
28700 гривень. З вказаною вартістю
сторони погоджуються.

В зв?язку з тим, що предмет спору на
момент розгляду справи судом було
відчужено, суд вважає, що позовна
вимога в частині визнання права
власності на ? його частки не може бути
вирішена, оскільки спірне майно
знаходиться поза межами володіння
подружжя, натомість в даному випадку
слід стягнути ? частину еквіваленту
вартості вказаного майна.

На підставі викладеного, ст.. 60, 61, 70, 71
Сімейного кодексу України, керуючись
ст..ст. 208, 209, 215, 218 Цивільного
процесуального кодексу України, суд, -

РІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
спільного сумісного майна подружжя
задоволити часткого.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 14350
(чотирнадцять тисяч триста п?ятдесять)
гривень в рахунок компенсації
вартості ? частки автомобіля, в решті
позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Держави
141,80 гривень судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Держави
141, 80 гривень судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено на
протязі десяти днів з часу отримання
рішення копії рішення до Апеляційного
суду Івано-Франківської області.
Особи, які приймали участь в розгляді
справи, однак не були присутні під час
проголошення рішення суду, можуть
оскаржити рішення суду в такі ж строки
та в такому ж порядку з часу отримання
копії рішення суду.

Суддя

«Повний текст рішення суду
виготовлено 08.10.2014 року. Оригінал
рішення знаходиться в матеріалах
справи».

Суддя