Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2014 р. Дніпровський районний
суд міста Києва у складі:

Головуючого судді:

БАРТАЩУК Л.П.

при секретарях:
Ізвольській
С.С., Івіній М.Ю.

з участю :

представника позивача Пугач О.В.

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства "Комерційний
банк «Даніель» до ОСОБА_3 про звернення
стягнення на предмет іпотеки,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ПАТ "КБ «Даніель»
звернувся до відповідача - ОСОБА_3 з
позовною заявою, в якій просить в
рахунок погашення заборгованості за
Кредитним договором № 27/10-9161 від
12.11.2007р., відповідно до Іпотечного
договору від 12 листопада 2007 року №
027/ДЗ12691 звернути стягнення на предмет
іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 в місті
Києві, житловою площею 28,60 кв.м.,
загальною площею 42,40 кв.м., що належить
ОСОБА_3 на праві власності на підставі
Договору купівлі-продажу від 12.11.2007
року посвідченому приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 за
реєстровим № 4521 та внесеному в реєстр
правочинів 12.11.2007 року, шляхом визнання
за ПАТ КБ «Даніель» права власності на
зазначену квартиру за вартістю, згідно
висновку про вартість майна,
складеного 06.02.14р. суб'єктом оціночної
діяльності TOB «Е.Р.С.Т.Е.» в розмірі 424
300,00грн., без ПДВ; а також, визнати за ПАТ
КБ «Даніель» право власності на
вказану квартиру за вартістю 424 300, 00
грн. без ПДВ.

Позовні вимоги обгрунтовані
наступним.

Між АТ «Банк регіонального
розвитку» та ВАТ «Комерційний банк
«Даніель», правонаступником всіх прав
та обов'язків якого є ПАТ «Комерційний
банк «Даніель» (ПАТ «КБ «Даніель»)
укладено Договір відступлення права
вимоги від 30.06.2009 року, згідно із яким
позивач - ПАТ КБ «Даніель» отримав
право вимоги за Кредитним договором №
27/10-9161 від 12.11.2007 року, за яким
відповідач є позичальником.

10.02.2011 року між позивачем та ОСОБА_3
було укладено додаткову угоду № 3 до
Кредитного договору № 27/10-9161від 12.11.2007
року, в якій викладено Кредитний
договір в новій редакції.

Відповідач за вказаним Кредитним
договором отримала кредит в сумі 117 000,00
дол. США у термін до 11 листопада 2017 року.

Відповідач, як позичальник,
зобов'язалася в порядку, передбаченому
розділу 5 Кредитного договору,
помісячно погашати кредит та
сплачувати відсотки за користування
кредитом.

Згідно з пунктом 1.1. Кредитного
договору, позичальник повинен
сплачувати відсотки з розмірі 16,0%
відсотків річних, щорічно сплачувати
комісію за управління кредитом у
розмірі 2.0% від фактичної
заборгованості за кредитом.

У випадку порушення строків
(термінів) повернення кредиту та/або
сплати нарахованих відсотків та
користування позичальник зобов'язаний
сплатити банку пеню 0,5% від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочки.

Для забезпечення виконання
зобов'язання за кредитним договором
відповідачем - ОСОБА_3 було надано в
іпотеку нерухоме майно, а саме -
двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 в м.
Києві, житловою площею 28,60 кв.м.,
загальною площею 42,40 кв.м. за Іпотечним
договором від 12 листопада 2007 року №
027/Д312691. який посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 та
зареєстрований у реєстрі за №4523.

Згідно з п.п. 3.2.6. та п. 4.1. Кредитного
договору, зобов'язання по основному
договору забезпечуються іпотекою -
двокімнатною квартирою АДРЕСА_1

Предмет іпотеки належишь
іпотекодавцю на праві власності на
підставі Договору купівлі-продажу від
12.11.2007 року, посвідченому приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 за
реєстровим № 4521 та внесеному в реєстр
правочинів 12.11.2007 року.

За умовами договору про
відступлення прав за Іпотечним
договором від 30.06.2009р, що посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
та зареєстрований в реєстрі за № 2758,
ПАТ «КБ «Даніель» набув всі права
іпотекодержателя за Іпотечним
договором № 027/ДЗ12691.

В порушення умов Кредитного
договору, вимог статей 526, 530, 625, 1054
Цивільного кодексу України,
позичальник/іпотекодавець - ОСОБА_3 не
виконала зобов'язання по своєчасній
сплаті платежів по кредиту, процентів
за користування коштами за Кредитним
договором, у зв'язку з чим у виникла
заборгованість перед позивачем.

Загальна сума заборгованості
позичальника, відповідно до розрахунку
заборгованості в еквіваленті по курсу
НБУ, станом на 17.04.14р. становить 3 024 309,46
грн., в тому числі: заборгованість по
кредиту - 92 346,32 дол. США; заборгованість
по відсоткам - 19 981,80 дол. США;
заборгованість по комісії - 29 524,96 грн.,
неустойка - 1 714 680,93 грн.

Офіційний курс гривні до долару
США, згідно службового розпорядження
НБУ станом на 17.04.2014р. становить: за 1
долар США = 11,39611 грн., - загальний розмір
заборгованості у гривнях складає 3 024
309,46 грн.

Відповідно до умов кредитного
договору кредитодавець має право
вимагати дострокового погашення
заборгованості за цим договором у
повному обсязі (п.п. 3.2.2; п.п. 3.3.3:).

Підпунктами 3.2.2., 3.3.3. Кредитного
договору передбачено, що позичальник
зобов'язаний у разі порушення умов
цього Договору на вимогу банку
достроково повернути суму кредиту
повному обсязі, сплатити відсотки за
користування кредитними коштами,
комісії користування кредитом, цілком
виконати інші зобов'язання за
договором.

У випадках невиконання
позичальником зазначеної вимоги банку
останній має право звернути стягнення
на майно, що знаходиться в іпотеці.

Позивачем на адресу
позичальника/іпотекодавця направлено
письмову вимогу про необхідність
оплати заборгованості по Кредитному
договору за вих. № 1-04-1162 від 25.02.14р., якою
повідомлено боржника про те, що у разі
невиконання зобов'язань, передбачених
Кредитним договором, а саме - пунктів
3.2.2 та 3.3.3. Кредитного договору, банк
вимагає від боржника достроково
погасити кредит та сплатити проценти
за фактичний ча користування кредитом,
а також зазначає, що він, як
іпотекодержатель набуває право
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки у випадку, якщо у
момент настання строку (термін)
виконання зобов'язань, вони не будуть
виконані,- відповідно до ст. 33 Закона
України «Про іпотеку» шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки. Банк
вимагав в строк виконати зобов'язання
за даною вимогою.

Вказану вимогу ОСОБА_3 отримала
07.03.14р., що підтверджується
повідомленням про вручення.

На зазначену письмову вимогу
відповідач листом від 24.03.14 р. попросила
уточнити вимоги банку та роз'яснити
суму заборгованості по кредиту.

Банк листом від 27.03.14 № 1-04-1942 надав
відповідь і детальний розрахунок
заборгованості по кредиту, повторно
нагадав про необхідність виконання
зобов'язання.

Вказаний лист ОСОБА_3 отримала
02.04.14р., що підтверджує повідомлення про
вручення, проте, зобов'язання щодо
погашення заборгованості за Кредитним
договором відповідач так і не виконала.

Статтею 37 Закону України «Про
іпотеку» встановлено, що
іпотекодержатель може задовольнити
забезпечену іпотекою вимогу шляхом
набуття права власності на предмет
іпотеки, а розділом 4.4. Договору іпотеки
передбачено застереження про
задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до Звіту про оцінку
майна, складеного 06.02.14р. суб'єктом
оціночної діяльності ТОВ «Е.Р.С.Т.Е.»
(сертифікат №13758/12, виданий ФДМУ 31.08.2012
року), ринкова вартість предмету
іпотеки - двокімнатної квартири за
АДРЕСА_1 в місті Києві, житловою площею
28,60 кв.м., загальною площею 42,40 кв.м.)
станом на 06.02.14р. становить 424 300,00 грн.,
що не перевищує заборгованості
позичальника перед Банком за кредитним
договором № 27/10-9161 від 12.11.2007р. в
еквіваленті по курсу НБУ станом на 17.04.14
р. (3 024 309,46 грн.)

Оскільки зобов'язання щодо
погашення заборгованості за Кредитним
договором відповідачем на вимогу банку
не було виконане, позивач просить
задовольнити його вимоги за основним
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки і
визнання за ним права власності на
предмет іпотеки.

Підтримавши з вищевказаних
підстав позовні вимоги, в судовому
засіданні представник позивача
заперечував проти застосування судом
до спірних правовідносин Закону
України "Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті", на якому наполягала
представник відповідача, зазначивши,
що цей Закон поширюється на
правовідносини, у яких майно виступає
як забезпечення зобов"язань
громадянина України (позичальника або
майнового поручителя) за споживчими
кредитами, наданими йому кредитними
установами - резидентами України в
іноземній валюті.

Представник позивача просив суд
звернути увагу на те, що в рішенні
Конституційного Суду України у справі
за конституційним зверненням
громадянина ОСОБА_7 щодо офіційного
тлумачення положень пунктів 22, 23 статті
1, статті 11, частини восьмої статті 18,
частини третьої статті 22 Закону
України "Про захист прав споживачів" у
взаємозв'язку з положеннями частини
четвертої статті 42 Конституції України
(справа про захист прав споживачів
кредитних послуг) N 15-рп/2011 від 10.11.2011р.,
наведено поняття споживчого кредиту як
коштів, що надаються кредитодавцем
(банком або іншою фінансовою установою)
споживачеві на придбання продукції, а
продукція, відповідно до статі 1 Закону
України «Про захист прав споживачів», -
це будь-які виріб (товар), робота чи
послуга, що виготовляються,
виконуються чи надаються для
задоволення суспільних потреб.

Кредит, наданий відповідачці, має
цільове призначення - на придбання
двокімнатної квартири, яка не є виробом
(товар), роботою чи послугою, яка
виготовляються, виконуються чи
надаються для задоволення суспільних
потреб, тому не може бути визнаний
споживчим кредитом.

Представник відповідача позов не
визнала з тих підстав, що сума
заборгованості не є безспірною і є
предметом спору в іншій справі, яка
розглядається судом; спосіб захисту
права, обраний позивачем, не відповідає
вимогам статей 33, 37 Закону України «Про
іпотеку»; у суду наявні достатні
правові підстави для застосування до
спірних правовідносин Закону України
"Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті".

Представник відповідача в судовому
засіданні пояснила, що рішенням
Шевченківського районного суду м.
Києва від 22.07.2013р. було задоволено позов
ПАТ «КБ «Даніель» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором в редакції додаткової угоди
№ 3 до Кредитного договору № 27/10-9161від
12.11.2007 року, але в сумі 1 004 862, 45 грн.
(заборгованість станом на 22.02.2013р.).

Ухвалою апеляційного суду м. Києва
від 20.02.2014р. у справі за апеляційною
скаргою на рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 22.07.2013р. було
призначено судову - економічну
експертизу.

Згідно з висновком експертизи,
розрахунком експертів підтвердилася
заборгованість ОСОБА_3 тільки по
залишку кредиту і по простроченому
тілу кредиту, в частині підтверджена
заборгованість по процентах та пені за
несвоєчасне повернення кредитних
коштів за період з 11.11.2011р. по 11.03.2013р., а
підтвердити чи спростувати інші
складові розрахунку заборгованості
експерти не знайшли можливість через
відсутність розшифровки та пояснень
банку щодо нарахування пені за
несплачені відсотки і механізму
нарахування комісії.

Наполягаючи на тому, що спосіб
захисту права, обраний позивачем, не
відповідає вимогам статей 33, 37 Закону
України «Про іпотеку», представник
пояснила, що, заявивши вимогу про
стягнення заборгованості в одному
судовому провадженні та про звернення
стягнення на предмет іпотеки в іншому
судовому провадженні, фактично позивач
бажає подвійного стягнення з боржника
заборгованості за одним і тим самим
кредитним договором.

Щодо наявності правових підстав для
застосування до спірних правовідносин
Закону України "Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті" представник
відповідача зазначила, що особливості
регулювання відносин за договором про
надання споживчого кредиту
встановлені законом.

Статтею 627 ЦК України визначено, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

У договорах за участю фізичної
особи - споживача враховуються вимоги
законодавства про захист прав
споживачів.

Відповідно до статті 1 Закону
України «Про захист прав споживачів»
споживач - фізична особа, яка придбаває,
замовляє, використовує або має намір
придбати чи замовити продукцію для
особистих потреб, безпосередньо не
пов'язаних з підприємницькою
діяльністю або виконанням обов'язків
найманого працівника.

Споживчий кредит - кошти, що
надаються кредитодавцем (банком чи
іншою фінансовою установою)
споживачеві на придбання продукції.

За частиною 1 статті 11 цього ж
Закону договір про надання споживчого
кредиту укладається між кредитодавцем
та споживачем, відповідно до якого
кредитодавець надає кошти (споживчий
кредит) або бере зобов'язання надати їх
споживачеві для придбання продукції у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а споживач зобов'язується
повернути їх разом з нарахованими
відсотками.

З аналізу вищезазначених норм
права вбачається, що будь-який договір,
в тому числі і кредитний, укладений за
участю фізичної особи - споживача
фінансових послуг, є споживчим
договором або договором споживчого
кредитування, оскільки у
правовідносинах, що регулюються
параграфами 1, 2 глави 71 ЦК України
(Позика. Кредит. Банківський вклад)
позичальник - фізична особа є
споживачем фінансових послуг, що
надаються банком, як кредитором.

Така ж позиція викладена в
рішеннях Конституційного Суду України
від 10.11.2011р. за № 15-рп/2011 у справі за
конституційним зверненням як
громадянина ОСОБА_7 щодо офіційного
тлумачення положень пунктів 22, 23 статті
1, статті 11, частини восьмої статті 18,
частини третьої статті 22 Закону
України "Про захист прав споживачів" у
взаємозв'язку з положеннями частини
четвертої статті 42 Конституції України
(справа про захист прав споживачів
кредитних послуг) та від 11.07.2013 р. за №
7-рп/2013 "У справі за конституційним
зверненням громадянина ОСОБА_8 щодо
офіційного тлумачення положень
другого речення преамбули Закону
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань".

Чинний Закон України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредиторів в іноземній валюті» містить
спеціальні норми щодо спірних
правовідносин та встановлює заборону
щодо звернення стягнення на предмет
іпотеки без згоди власника, яке
вважається предметом іпотеки згідно зі
статтею 5 Закону України «Про іпотеку»,
якщо таке майно виступає як
забезпечення зобов'язань громадянина
України (позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що: таке нерухоме
житлове майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника/майнового поручителя або
є об'єктом незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна, яке
перебуває в іпотеці, за умови, що у
позичальника або майнового поручителя
у власності не знаходиться інше
нерухоме житлове майно; загальна площа
такого нерухомого житлового майна
(об'єкта незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна) не
перевищує 140 кв. метрів для квартири та
250 кв. метрів для житлового будинку.

Квартира, яка є предметом іпотеки, є
місцем постійного проживання
відповідача, не перевищує 140 кв.м.,
іншого нерухомого житлового майна у
власності відповідач також не має.

З вищенаведених підстав
представник відповідача просила
відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
судом встановлено наступне.

30.06.2009 року між АТ «Банк
регіонального розвитку» та ВАТ
«Комерційний банк «Даніель»,
правонаступником всіх прав та
обов'язків якого є ПАТ «Комерційний
банк «Даніель» (ПАТ «КБ «Даніель»)
укладено Договір відступлення права
вимоги, згідно із яким позивач - ПАТ КБ
«Даніель» отримав право вимоги до
позичальника - ОСОБА_3 за Кредитним
договором № 27/10-9161 від 12.11.2007 року.

10.02.2011 року між ПАТ «КБ «Даніель»
та ОСОБА_3 було укладено додаткову
угоду № 3 до Кредитного договору №
27/10-9161від 12.11.2007 року, в якій викладено
Кредитний договір в новій редакції
(далі - Кредитний договір).

За вказаним договором відповідач
отримала кредит в іноземній валюті - в
сумі 117 000,00 дол. США у термін до 11
листопада 2017 року.

Відповідач, як позичальник,
зобов'язалася в порядку, передбаченому
розділу 5 Кредитного договору,
помісячно погашати кредит та
сплачувати відсотки за користування
кредитом.

Згідно з пунктом 1.1. Кредитного
договору, позичальник повинен
сплачувати відсотки з розмірі 16,0%
відсотків річних, щорічно сплачувати
комісію за управління кредитом у
розмірі 2.0% від фактичної
заборгованості за кредитом.

У випадку порушення строків
(термінів) повернення кредиту та/або
сплати нарахованих відсотків та
користування позичальник зобов'язаний
сплатити банку пеню 0,5% від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочки.

Для забезпечення виконання
зобов'язання за Кредитним договором
ОСОБА_3 надала в іпотеку нерухоме
майно, а саме - двокімнатну квартиру
АДРЕСА_1 в м. Києві, житловою площею 28,60
кв.м., загальною площею 42,40 кв.м. за
Іпотечним договором від 12 листопада 2007
року № 027/Д312691, який посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
та зареєстрований у реєстрі за №4523.

Предмет іпотеки належить
іпотекодавцю на праві власності на
підставі Договору купівлі- продажу від
12.11.2007 року, посвідченому приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 за
реєстровим № 4521 та внесеному в реєстр
правочинів 12.11.2007 року.

30.06.2009 року АТ «Банк регіонального
розвитку» та ВАТ «Комерційний банк
«Даніель», правонаступником всіх прав
та обов'язків якого є ПАТ «КБ «Даніель»
було укладено Договір про відступлення
прав за Іпотечним договором, що
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 та зареєстрований в
реєстрі за № 2758.

За умовами вказаного договору ПАТ
«КБ «Даніель» набув всі права
іпотекодержателя за Іпотечним
договором № 027/ДЗ12691.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти (
кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором,
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

В порушення умов Кредитного
договору, вимог статей 526, 530, 625, 1054
Цивільного кодексу України,
позичальник/іпотекодавець не виконав
зобов'язання по своєчасній сплаті
платежів по кредиту, процентів за
користування коштами за Кредитним
договором, у зв'язку з чим у виникла
заборгованість.

Факт порушення відповідачем умов
Кредитного договору в частині
своєчасної сплати тіла кредиту,
процентів за користування кредитом
сторонами не оспорюється, проте,
відповідачем не визнається розмір
заборгованості за Кредитним договором.

Відповідно до наданого суду
позивачем розрахунку заборгованості
в еквіваленті по курсу НБУ станом на
17.04.14р., - заборгованість ОСОБА_3 за
Кредитним договором становить 3 024 309,46
грн., в тому числі: заборгованість по
кредиту - 92 346,32 дол. США; заборгованість
по відсоткам - 19 981,80 дол. США;
заборгованість по комісії - 29 524,96 грн.,
неустойка - 1 714 680,93 грн.

Доказів на спростування наданого
позивачем розрахунку заборгованості
відповідачем суду не надано.

Статтею 33 Закону України «Про
іпотеку» встановлені підстави для
звернення стягнення на предмет іпотеки
та зазначено, що у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
потекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов»язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Статтею 37 вказаного Закону
передбачено, що іпотекодержатель може
задовольнити забезпечену іпотекою
вимогу шляхом набуття права власності
на предмет іпотеки.

Однак, відповідно до вимог Закону
України "Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті", який набрав чинності 07.06.2014
року, протягом дії цього Закону не може
бути примусово стягнуте (відчужене без
згоди власника) нерухоме житлове майно,
яке вважається предметом застави
згідно із статтею 4 Закону України "Про
заставу" та/або предметом іпотеки
згідно із статтею 5 Закону України "Про
іпотеку", якщо таке майно виступає як
забезпечення зобов'язань громадянина
України (позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що: таке нерухоме
майно використовується як місце
постійного проживання
позичальника/майнового поручителя або
є об'єктом незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна, яке
перебуває в іпотеці, за умови, що у
позичальника або майнового поручителя
у власності не знаходиться інше
нерухоме майно; загальна площа такого
нерухомого житлового майна не
перевищує 140 кв.м. для квартири та 250
кв.м. для житлового будинку.

Аналізуючи правову природу
Кредитного договору та можливість
застосування вказаного Закону до
спірних правовідносин, суд враховує
зміст статті 627 ЦК України, згідно з
якою у договорах за участю фізичної
особи - споживача враховуються вимоги
законодавства про захист прав
споживачів, зміст статті 1, частини 1
статті 11, частини 7 статті 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
згідно яких кредит (грошові кошти),
надані банком фізичній особі для
задоволення особистих потреб, не
пов'язаних зі здійсненням нею
підприємницької діяльності або
виконанням обов'язків найманого
працівника, є за своєю правовою
природою споживчим кредитом, і
приходить до висновку про те, що
кредитний договір, укладений між
сторонами у даній справі, відповідно до
умов якого банк зобов'язався надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором на придбання нерухомого
майна - квартири , а позичальник
зобов'язався повернути кредит та
сплатити проценти, є договором
споживчого кредиту.

При цьому, заслуговують на увагу
доводи представника відповідача про
те, що Кредитний договір № 27/10-9161,
викладений у новій редакції згідно з
додатковою угодою № 3 від 10.02.2011 року,
укладеною між ПАТ «Комерційний банк
«Даніель» та ОСОБА_3, відповідає
вимогам ч. 2 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів» та абз. 16 ч. 1
статті 6 Закону України «Про фінансові
послуги та державне регулювання
фінансових ринків», якими
врегульовані питання щодо відомостей,
які кредитодавець має повідомити
споживачеві до укладення договору
споживчого кредиту, також, вимогам
статті 56 Закону України "Про банки і
банківську діяльність" щодо
відомостей, які банк має надавати
споживачеві як власному клієнту на
його вимогу, оскільки містить пункт
2.1.6., згідно з яким позичальник ОСОБА_3
перед укладенням цього Договору була
ознайомлена банком у письмовій формі з
інформацією згідно зі ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів».

З урахуванням того, що квартира
АДРЕСА_1 в м. Києві, житловою площею 28,60
кв.м., загальною площею 42,40 кв.м. за
Іпотечним договором від 12 листопада 2007
року № 027/Д312691 виступає як
забезпечення зобов'язань відповідача -
фізичної особи ОСОБА_3 за споживчим
кредитом, наданим в іноземній валюті;
використовується як місце постійного
проживання відповідачки, загальна
площа квартири становить 42,40 кв. м.; що
не перевищує встановлену Законом площу
140 кв. м.; в матеріалах справи відсутні
докази того, що відповідач є суб'єктом
Закону України «Про засади запобігання
і протидії корупції», позовні вимоги з
підстав, передбачених Законом України
"Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті" , про звернення стягнення на
предмет іпотеки задоволенню не
підлягають.

На підставі викладеного та
керуючись ст.ст. 16, 526, 530, 625, 627, 1054
Цивільного кодексу України, ст.ст. 33, 37
Закону України «Про іпотеку», Закону
України "Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті", ст.ст. 1, 11 Закону України "Про
захист прав споживачів", рішеннями
Конституційного Суду України від
10.11.2011р. за № 15-рп/2011 та від 11.07.2013 р. за №
7-рп/2013, ст. ст. 10, 11, 57-61, 88, 208-209, 212-215, 218, 222,
223, 294 ЦПК України, суд , -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
"Комерційний банк «Даніель» до ОСОБА_3
про звернення стягнення на предмет
іпотеки - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Дніпровський районний суд м. Києва
шляхом подання апеляційної скарги
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

СУДДЯ: