АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2395/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 27 Пироженко С.А.
Доповідач в апеляційній інстанції
Скіць М. І. РІШЕННЯ
17 вересня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоСкіця М. І.суддівОхріменко
Н. І. , Захарової А. Ф. при
секретаріПосипайко А.І.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу представника Публічного
акціонерного товариства «Акцент-Банк»
на рішення Соснівського районного суду
м. Черкаси від 02 грудня 2013 року у справі
за позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Акцент-Банк» до ОСОБА_6, третя особа:
Соснівський відділ ДВС Черкаського
міського управління юстиції про
стягнення заборгованості за кредитним
в с т а н о в и л а :
19 червня 2013 року представник ПАТ
«Акцент-Банк» Гаркавенко А.А.
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6,
третя особа: Соснівський відділ ДВС
Черкаського міського управління
юстиції про стягнення заборгованості
за кредитним договором, посилаючись, що
відповідно до укладеного договору №
ABCYRC01230004 від 23 листопада 2007 року ОСОБА_6
отримав кредит у розмірі 9022,20 грн. зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.
ОСОБА_6 був ознайомлений та погодився з
умовами надання кредиту фізичним
особам «Розстрочка». Банком надана
повна інформація про умови
кредитування, що підтверджується
підписом відповідача в заяві.
Згідно умов укладеного договору, який
складається із заяви позичальника та
умов надання споживчого кредиту
фізичним особам, погашення
заборгованості здійснюється в
наступному порядку: щомісяця в період
сплати, позичальник повинен надавати
банку грошові кошти (щомісячний платіж)
для погашення заборгованості за
кредитом, яка складається із
заборгованості за кредитом, за
відсотками, комісією, а також інші
витрати згідно умов.
Відповідач зобов'язання за вказаним
договором належним чином не виконав, в
зв'язку з цим станом на 06 червня 2013 року
утворилась заборгованість в сумі - 71
294,91 грн., яка складається з: 4950,78 грн. -
заборгованості по комісії за
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором; штрафи
відповідно до пункту 5.3 умов надання
споживчого кредиту фізичним особам:
500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 3371,19
грн. - штраф (процентна складова).
Враховуючи викладене, представник
просив стягнути з відповідача на
користь ПАТ «Акцент-Банк»
кредитним договором № ABCYRC01230004 від 23
листопада 2007 року та судові витрати у
Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 02 грудня 2013 року
публічному акціонерному товариству
комерційний банк «Приватбанк» в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ
«Акцент-Банк» - Шуліка А.В. посилаючись
на те, що рішення Соснівського
районного суду м. Черкаси від 02 грудня
2013 року є незаконним, винесене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, просить його
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги ПАТ
«Акцент-Банк» у повному обсязі та
стягнути з відповідача судові витрати
за подання апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, які з'явилися в судове
засідання, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги, та вимог
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку
про те, що апеляційна скарга підлягає
до часткового задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Ухвалене у справі рішення місцевого
суду вказаним вимогам закону не
відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог суд вважав
доведеним факт виконання ОСОБА_6
зобов»язань перед банком в березні 2011
року шляхом примусового виконання
рішення суду і не звернув уваги, що в
позові ставилися вимоги не про
стягнення боргу та процентів за
користування грішми, а комісійної
винагороди, та неустойки у вигляді
штрафів і пені за неналежне виконання
умов договору.

Крім того суд не звернув уваги, що
позивачем по даній справі є ПАТ
«Акцент-Банк» і відмовив в позові ПАТ
КБ «Приватбанк».

З матеріалів справи вбачається, що
згідно довіреності № 986 від 25.12.2012 року
представництво інтересів ПАТ
«Акцент-Банк» здійснюється за
довіреностю від юридичної особи ПАТ КБ
«Приватбанк» співробітниками
останнього ( а.с.25-27).

Згідно договору № ABCYRC01230004 від 23
листопада 2007 року, укладеного між ЗАО
«А-Банк» та ОСОБА_6, останній отримав
споживчий кредит у розмірі 9022,20 грн. зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом
строком на 36 місяців, з кінцевим
терміном повернення 22.11.2010 року ( а.с.
8-22).

Згідно заяви позичальника ОСОБА_6
зобов»ячався надавати банку кошти на
погашення заборгованості щомісячно в
період з 22 по 27 число кожного місяця (
а.с. 9).

Згідно Умов надання споживчого кредиту
фізичним особам «Розстрочка»,
«Стандарт», зокрема п.п. 5.1 при
порушенні позичальником будь-якого із
зобов»язань передбачених заявою та п.п.
3.22, 3.23 Умов( сплата тіла кредиту та
процентів) Банк має право нарахувати,
Позичальник зобов»язується сплатити
Банку пеню в розмірі 0.5% від суми
простроченого платежу.

Згідно п.п.5.3 Умов при порушенні
позичальником строків платежів по
будь-якому з грошових зобов»язань,
передбачених Договором більш ніж на 30
днів, Позичальник зобов»язаний
сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн +5%
від суми заборгованості.

Згідно п.п. 5.4 Умов нарахування
неустойки за кожен випадок порушення
зобов»язань, передбачених п.п. 5.1, 5.2, 5.3
Умов здійснюється протягом 3-х років, з
дня, коли відповідне зобов»язання
повинне бути виконане Позичальником.

Згідно п.п. 5.5 Умов термін позовної
давності по вимогам про стягнення
кредиту, відсотків за користування
кредитом, винагороди, неустойки - пені,
штрафів за даним Договором сторонами
встановлено тривалістю 5 років ( а.с.
20-21).

Судовим наказом від 02 вересня 2008 року
стягнуто з ОСОБА_6 на користь ЗАТ КБ
«Приватбанк» заборгованість по
кредитному договору в сумі 10 839, 84 грн.
та судові витрати 69.20 грн. ( а.с. 83)

Постановою державного виконавця від
11.02.2011 року відкрито виконавче
провадження з примусового виконання
судового наказу ( а.с. 104) 11.03.2011 року
виконавче провадження було закінчене (
а.с. 97).

Згідно розрахунку заборгованості по
кредитному договору від 22.11.2007 року,
укладеного між Акцент-Банком та ОСОБА_6,
станом на 06.06.2013 року нараховано
заборгованість по комісії 4950 грн. 78 коп,
: пеня - 62472 грн. 94 коп.: 500 грн.- штраф
(фіксована частина): 3371 грн. - штраф
(процентна складова), ( а.с. 5-7).

З наведеного вище розрахунку
заборгованості також вбачається, що
ОСОБА_6 з січня 2008 року припинив вносити
чергові платежі на погашення кредиту і
відповідно з цієї дати стали
нараховуватись штрафні санкції за
порушення зобов»язань за кредитним
договором та комісійна винагорода, що є
платою за вчинення дій і не належить до
боргових зобов»язань.

За змістом ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Уразі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: зміна
умов зобов'язання, сплата неустойки,
відшкодування збитків та моральної
шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк.

При цьому в законодавстві визначаються
різні поняття як "строк дії договору",
так і "строк (термін) виконання
зобов'язання" (ст. ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події (ч. 1
ст. 530 ЦК України).

За правилами ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня це санкція, яка
нараховується з першого дня (у даному
спорі з першого місяця) прострочення й
доки зобов'язання не буде виконано. Її
розмір збільшується залежно від
продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що строк
позовної давності щодо її стягнення
обчислюється по кожному дню (місяцю), за
яким нараховується пеня, окремо. Право
на позов про стягнення пені за кожен
день (місяць) виникає щодня (щомісяця)
на відповідну суму, а позовна давність
обчислюється з того дня (місяця), коли
кредитор дізнався або повинен був
дізнатися про порушення права.

Частиною 1 ст. 251 ЦК України визначено,
що строком є певний період у часі, зі
спливом якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями,
тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК
України).

Разом із тим із настанням певної події,
яка має юридичне значення,
законодавець пов'язує термін, який
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати (ч. 2 ст. 251, ч. 2 ст. 252 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Відповідно ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна
давність встановлена законом, може
бути збільшена за домовленістю сторін.
Договір про збільшення позовної
давності укладається у письмовій
формі.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).

Крім того, п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України
"Про захист прав споживачів" визначено,
що у випадку, якщо кредитодавець у
позасудовому порядку або до судового
провадження звертається з вимогою про
повернення споживчого кредиту або
погашення іншого боргового
зобов'язання споживача, кредитодавець
не може у будь-який спосіб вимагати
будь-якої плати або винагороди від
споживача за таке звернення. При цьому
кредитодавцю, зокрема, забороняється
вимагати повернення споживчого
кредиту, строк давності якого минув.

Отже, аналізуючи умови договору сторін
і зміст зазначених правових норм,
колегія суддів приходить до висновку
про те, що у разі неналежного виконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором позовна давність за вимогами
кредитора про повернення кредитних
коштів, процентів за користування
кредитом, та інших обов»язкових
платежів (комісія), повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення кожного
чергового платежа, з покладенням на
боржника нових додаткових обов'язків
як заходу цивільно-правової
відповідальності у вигляді стягнення
неустойки (пені, штрафу), тобто в даному
випадку з лютого 2008 року.

Наявність судового наказу від 02
вересня 2008 року, про стягнення з ОСОБА_6
на користь Банку заборгованості за
кредитним договором не перериває
перебіг позовної давності оскільки є
одним із способів захисту прав
кредитора і на суть укладеного мід
сторонами договору не впливає.

Відповідач неодноразово заявляв
клопотання про застосування строку
позовної давності, що відповідно до ч.
ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України є підставою для
відмови у позові.

З урахуванням того, що кредит є
споживчим та роз'яснень, викладених у п.
31 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 р. N 5, колегія суддів
вважає, що п»ятирічний строк позовної
давності збіг в лютому 2013 року, а позов
пред»явлено в 19 червня 2013 року.

Оскільки судом першої інстанції
неповно з»ясовані обставини по справі,
неправильно застосовано процесуальне
законодавство і порушені норми
матеріального права, то оскаржуване
рішення суду першої інстанції не можна
визнати законним та обґрунтованим, у
зв'язку з чим воно підлягає скасуванню,
відповідно до вимог статті 309 ЦПК
України, з ухваленням нового рішення
про відмову в задоволенні позовних
вимог за збігом строку позовної
давності.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 218
ЦПК України, колегія суддів , -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника
Публічного акціонерного товариства
«Акцент-Банк» - задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м.
Черкаси від 02 грудня 2013 року по даній
справі скасувати і ухвалити нове
рішення.

В задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
«Акцент-Банк» до ОСОБА_6, третя особа:
Соснівський відділ ДВС Черкаського
міського управління юстиції про
стягнення заборгованості за кредитним
договором - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :