Справа № 552/4047/14-ц
У Х В А Л А

іменем України

30 вересня 2014 року Київський
районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - Самсонової
О.А.,

при секретарі - Ворона Д.В.,

за участю:

представника суб'єкта оскарження -
Карпенко Т.О.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Полтаві в
приміщенні суду справу за скаргою
ОСОБА_2 на постанову начальника
Київського відділу державної
виконавчої служби Полтавського
міського управління юстиції
Григор’євої Л.М. від 07 серпня 2014 року,
постанову державного виконавця від 08
серпня 2014 року та на бездіяльність
Київського відділу державної
виконавчої служби Полтавського
міського управління юстиції, -

ВСТАНОВИВ :

Заявник ОСОБА_2 звернулась до суду
зі скаргою на постанову начальника
Київського відділу державної
виконавчої служби Полтавського
міського управління юстиції
Григор’євої Л.М. від 07 серпня 2014 року,
постанову державного виконавця від 08
серпня 2014 року та на бездіяльність
Київського відділу державної
виконавчої служби Полтавського
міського управління юстиції.

Посилалась на те, що ухвалою Київського
районного суду м.Полтави від 16 липня 2014
року накладено арешт на автомобіль HYUNDAI
IX 35, 2011 року випуску, № кузова НОМЕР_2, №
двигуна НОМЕР_3, державний номерний
знак НОМЕР_1, зареєстрований за ОСОБА_4.

22 липня 2014 року державним виконавцем
відкрито виконавче провадження за
вказаним виконавчим документом, 23
липня 2014 року - винесено постанову про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на її відчуження.

Начальником Київського ВДВС
Полтавського МУЮ Григор’євою Л.М. з
метою здійснення контролю за
виконанням рішення, в порядку ст. 83
Закону України «Про виконавче
провадження» здійснено перевірку
матеріалів виконавчого провадження, у
результаті якої скасовано постанову
про відкриття виконавчого провадження
від 22 липня 2014 року та постанову про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на її відчуження від 23 липня
2014 року. З цих підстав 08 серпня 2014 року
державним виконавцем винесено
постанову про відмову у відкритті
виконавчого провадження у
відповідності до п. 4 ст. 26 Закону
України «Про виконавче провадження».
Зазначені постанови заявник вважає
незаконними, такими, що винесені з
порушенням норм чинного законодавства,
та порушують її права.

Тому просила суд скасувати постанову
начальника Київського відділу
державної виконавчої служби
Полтавського міського управління
юстиції Григор’євої Л.М. від 07 серпня
2014 року та постанову державного
виконавця від 08 серпня 2014 року, а також
визнати протиправною бездіяльність
Київського відділу державної
виконавчої служби Полтавського
міського управління юстиції по
виконанню ухвали Київського районного
суду м.Полтави від 16 липня 2014 року про
накладення арешту на вказаний вище
автомобіль, яка виявилась у не
повідомленні правоохоронних органів
про злочин, вчинений по факту
незаконного відчуження автомобіля при
наявності його арешту.

В судове засідання заявник ОСОБА_2 та її
представник ОСОБА_5 не з'явились.
ОСОБА_5 звернувся до суду з заявою про
розгляд скарги за його відсутності. В
заяві також просив скаргу
задовольнити.

Представник Київського ВДВС
Полтавського МУЮ Карпенко Т.О. проти
скарги заперечила. Зазначила, що
постанова начальника Київського ВДВС
від 07 серпня 2014 року та постанова
державного виконавця від 08 серпня 2014
року, що оскаржуються ОСОБА_2, в повній
мірі відповідають вимогам Закону
України «Про виконавче провадження».
Тому в задоволенні скарги просила
відмовити в повному обсязі.

Враховуючи, що неявка осіб, які беруть
участь у справі, не перешкоджає
розгляду скарги, суд вважає за можливе
скаргу ОСОБА_2 розглянути за
відстуності осіб, що в засідання не
з'явились.

Суд, заслухавши пояснення
представника суб'єкта оскарження,
дослідивши зібрані по справі докази та
матеріали виконавчого провадження ВП
№44117987, приходить до наступних
висновків.

В судовому засіданні встановлено, що
ухвалою Київського районного суду
м.Полтави від 16 липня 2014 року,
постановленій в цивільній справі
№552/4047/14-ц, з метою забезпечення
позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_6 та
ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, визнання
недійсним правочину по відчуженню
автомобіля, стягнення коштів накладено
арешт на автомобіль HYUNDAI IX 35, 2011 року
випуску, № кузова НОМЕР_2, № двигуна
НОМЕР_3, державний номерний знак НОМЕР_1,
зареєстрований за ОСОБА_4.

Зазначену ухвалу судом
направлено до Київського ВДВС
Полтавського МУЮ на примусове
виконання.

За вказаним виконавчим документом
державним виконавцем Київського ВДВС 22
липня 2014 року відкрито виконавче
провадження ВП №44117987.

Згідно ст.124 Конституції України судові
рішення ухвалюються іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Згідно ч.1 ст. 14 ЦПК України судові
рішення, що набрали законної сили,
обов'язкові для всіх органів державної
влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України, а
у випадках, встановлених міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України, - і
за її межами.

Згідно з нормами ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод кожен має право на справедливий
і публічний розгляд його справи
упродовж розумного строку незалежним і
безстороннім судом, встановленим
законом.

Європейський суд з прав людини
наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує
кожному право порушити в суді чи
відповідному органі будь-який позов,
який стосується його цивільних прав та
обов'язків; таким чином, пункт
передбачає "право на суд", одним з
аспектів якого є право доступу до суду,
тобто право порушувати в судах позов
для вирішення цивільного спору. Однак
це право було б ілюзорним, якби
національна правова система Високої
Договірної Сторони дозволяла, щоб
остаточне, обов'язкове для виконання
судове рішення залишалося невиконаним
на шкоду будь-якій стороні. Важко
уявити собі ситуацію, якби пункт 1
статті 6 докладно описував процедурні
гарантії, які надано сторонам у спорі, -
справедливість, відкритість і
оперативність проваджень, - і не
передбачав би гарантій виконання
судових рішень; тлумачення статті 6 як
положення, що лише гарантує право на
звернення до суду та проведення
судового розгляду, могло б призвести до
ситуації, несумісної з принципом
верховенства права, який Високі
Договірні Сторони зобов'язалися
поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже,
виконання судового рішення має
розглядатися як невід'ємна частина
"судового процесу" для цілей статті 6
(див. "Горнсбі проти Греції", Reports of Judgments
and Decisions, 1997-II, с. 510, п. 40).

Як встановлено судом, державним
виконавцем після відкриття
виконавчого провадження ВП №44117987
розпочато примусове виконання
судового рішення.

Приступивши до примусового виконання
даного виконавчого документа, 23 липня
2014 року державний виконавець також
виніс постанову про арешт майна
боржника та заборону на його
відчуження, вніс відповідні відомості
до Державного реєстру обтяжень
рухомого майна, копію постанови про
арешт майна боржника направив до
Центру з надання послуг, пов'язаних з
використанням автотранспортних
засобів з обслуговування м.Полтави та
Полтавського району.

Начальником Київського ВДВС
Полтавського МУЮ Григор’євою Л.М.
здійснено перевірку згаданого
виконавчого провадження, за
результатами якої винесено постанову
від 07 серпня 2014 року.

Згідно вказаної постанови виконавчий
документ надійшов до відділу ДВС на
виконання без заяви стягувача, що не
враховано державним виконавцем при
відкритті виконавчого провадження. У
зв'язку з цим дії державного виконавця
визнані такими, що вчинені з порушенням
ст.26 ЗУ «Про виконавче провадження»,
скасовано постанову про відкриття
виконавчого провадження від 22 липня 2014
року та постанову про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження, зобов'язано
державного виконавця привести
матеріали виконавчого провадження у
відповідність з вимогами Закону
України «Про виконавче провадження».

На виконання вказаної постанови
начальника Київського ВДВС
Полтавського МУЮ, 08 серпня 2014 року
старшим державним виконавцем
Київського ВДВС Карпенко Т.О. винесено
постанову про відмову у відкритті
виконавчого провадження (відмову в
прийнятті до провадження виконавчого
документа), якою відмовлено в прийнятті
до провадження виконавчого документа,
а саме ухвали Київського районного
суду м.Полтави від 16.07.2014 року №552/4047/14-ц
про накладення арешту на автомобіль
HYUNDAI IX 35, 2011 року випуску, № кузова
НОМЕР_2, № двигуна НОМЕР_3, державний
номерний знак НОМЕР_1, зареєстрований
за ОСОБА_4.

Як на підставу винесення даної
постанови державний виконавець
послався на ст.19 та п.2 ч.1 ст.26 Закону
України «Про виконавче провадження».

На думку суду постанови про відкриття
виконавчого провадження та про арешт
майна боржника скасовані з всупереч
норм чинного законодавства.

Так, Закон України «Про виконавче
провадження» не передбачає можливості
скасування постанови про відкриття
виконавчого провадження, в тому числі з
підстав відсутності заяви стягувача.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 1 ст.25 Закону України «Про
виконавче провадження» також
передбачено, що державний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення такого
документа до виконання, він відповідає
вимогам, передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Згідно пункту 2 ч.1 ст.26 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець відмовляє у відкритті
виконавчого провадження у разі
неподання виконавчого документа,
зазначеного у статті 17 цього Закону, та
неподання заяви про відкриття
виконавчого провадження у випадках,
передбачених цим Законом.

Проте, жодним нормативним актом
України не передбачено обов'язку суду
разом з ухвалою про забезпечення
позову направляти до відділу державної
виконавчої служби заяву про відкриття
виконавчого провадження.

Статтею 19 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачені
підстави для відкриття виконавчого
провадження.

Зокрема даною нормою передбачено, що
державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, зазначеного в
статті 17 цього Закону:

1) за заявою стягувача або його
представника про примусове виконання
рішення (на цю норму посилається
державний виконавець);

2) за заявою прокурора у випадках
представництва інтересів громадянина
або держави в суді;

3) у разі якщо виконавчий лист надійшов
від суду на підставі ухвали про надання
дозволу на примусове виконання рішення
іноземного суду в порядку,
встановленому законом;

4) в інших передбачених законом
випадках.

Застосування заходів
забезпечення позову передбачено
Цивільним процесуальним кодексом
України.

Так, ч.1 ст.151 ЦПК України
передбачено, що суд за заявою осіб, які
беруть участь у справі, може вжити
передбачені цим Кодексом заходи
забезпечення позову.

Частинами 5 та 9 ст.153 ЦПК України
передбачено, що про вжиття заходів
забезпечення позову суд постановляє
ухвалу, в якій зазначає вид
забезпечення позову і підстави його
обрання, порядок виконання, розмір
застави, якщо така призначена. Ухвала
про забезпечення позову виконується
негайно в порядку, встановленому для
виконання судових рішень.

Але ні Законом України «Про
виконавче провадження», ні Цивільним
процесуальним кодексом України не
передбачено, що така ухвала суду про
забезпечення позову має пред'являтись
на виконання за заявою суду або
будь-якої іншої особи.

Тому на думку суду, виходячи з
положень п.4 ч.1 ст.19 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець 22 липня 2014 року цілком
правомірно виніс постанову про
відкриття виконавчого провадження за
ухвалою суду про забезпечення позову в
цивільній справі №552/4047/14-ц від 16 липня
2014 року.

Відповідно, подальше скасування
даної постанови начальником
Київського ВДВС та винесення 08 серпня
2014 року державним виконавцем постанови
про відмову у відкритті виконавчого
провадження є неправомірним та
вчиненим всупереч вимог закону.

На підставі викладеного суд
приходить до висновку, що наявні всі
підстави для визнання постанови
начальника Київського ВДВС від 07
серпня 2014 року та старшого державного
виконавця цього відділу від 08 серпня 2014
року протиправними та для їх
скасування.

Вирішуючи вимоги ОСОБА_2 про
визнання протиправною бездіяльності
державного виконавця Київського ВДВС,
суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.90 Закону України
«Про виконавче провадження» за
порушення вимог цього Закону,
невиконання законних вимог державного
виконавця фізичними, юридичними чи
посадовими особами, несвоєчасне
подання або неподання звітів про
відрахування із заробітної плати та
інших доходів боржника, неподання або
подання неправдивих відомостей про
доходи і майновий стан боржника, а
також неповідомлення боржником про
зміну місця проживання чи
місцезнаходження або місця роботи
(отримання доходів), а також за неявку
без поважних причин за викликом
державного виконавця винні особи
несуть відповідальність у
встановленому законом порядку.

За наявності ознак кримінального
правопорушення в діях особи, яка умисно
перешкоджає виконанню рішення чи іншим
чином порушує вимоги закону про
виконавче провадження, державний
виконавець складає акт про порушення і
звертається до правоохоронних органів
з поданням (повідомленням) про
притягнення особи до кримінальної
відповідальності відповідно до закону.

Як вбачається з матеріалів
виконавчого провадження, копію
постанови державного виконавця про
арешт майна боржника від 23 липня 2014
року Центром з надання послуг,
пов'язаних з використанням
автотранспортних засобів з
обслуговування м.Полтави та
Полтавського району одержано лише 01
серпня 2014 року. Але в час з дня
винесення постанови про арешт та до
одержання її Центром спірний
автомобіль було перереєстровано на
іншу особу.

Враховуючи відсутність у
виконавчому провадженні даних про
умисні дії осіб, спрямованих на
реалізацію арештованого майна,
неповідомлення про це державним
виконавцем до правоохоронних органів
не може бути розцінено як його
протиправна бездіяльність.

Тому в задоволенні скарги в
частині визнання протиправної
бездіяльності державного виконавця
необхідно відмовити.

Скарга ОСОБА_2 підлягає до
часткового задоволення, а оскаржувані
постанови начальника Київського ВДВС
від 07 серпня та старшого державного
виконавця від 08 серпня підлягають до
скасування як протиправні.

В задоволенні решти вимог скарги
ОСОБА_2 необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 383-387 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати
постанову начальника Київського
відділу державної виконавчої служби
Полтавського міського управління
юстиції Григор’євої Л.М. від 07 серпня
2014 року про скасування постанови про
відкриття виконавчого провадження від
22 липня 2014 року ВП №44117987.

Визнати протиправною та скасувати
постанову державного виконавця
Київського відділу державної
виконавчої служби Полтавського
міського управління юстиції Карпенко
Т.О. від 08 серпня 2014 року про відмову у
відкритті виконавчого провадження
(відмову в прийнятті до провадження
виконавчого документа) за ухвалою
Київського районного суду м.Полтави
від 16 липня 2014 року №552/4047/14-ц про
накладення арешту на автомобіль HYUNDAI IX
35, 2011 року випуску, № кузова НОМЕР_2, №
двигуна НОМЕР_3, державний номерний
знак НОМЕР_1, зареєстрований за ОСОБА_4.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду Полтавської області
через Київський районний суд м. Полтави
шляхом подачі апеляційної скарги на
ухвалу у 5-денний термін з дня її
проголошення.

Головуючий
О.А.Самсонова

30.09.2014