УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду міста Києва в
складі:

головуючого судді
Крижанівської Г.В.,

суддів
Шебуєвої В.А., Українець Л.Д.,

при секретарі Пацалі
А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом Комунального підприємства
«Дирекція з управління та
обслуговування житлового фонду»
Солом'янської районної в м. Києві
державної адміністрації до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за оплату
житлово-комунальних послуг за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 03 липня 2014 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2014 позивач звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_4 про стягнення в рівних частках з
кожної заборгованості за спожиті
житлово-комунальні послуги з
урахуванням індексу інфляції та 3 %
річних у розмірі 14 810 грн. 68 коп.

Свої вимоги обгрунтував тим, що
відповідачі є співвласниками квартири
АДРЕСА_1 та споживачами
житлово-комунальних послуг, які
надаються КП «Дирекція з управління та
обслуговування житлового фонду»
Солом'янської районної в м. Києві
державної адміністрації.

Разом з тим, зобов'язання щодо
своєчасної оплати наданих послуг не
виконують, внаслідок чого утворилася
заборгованість, яка станом на 01.03.2014з
урахуванням індексу інфляції та 3 %
річних становить14 810 грн. 68 коп.

Також зазначив, що у березні 2013
року відповідачами було сплачено
заборгованість за житлово-комунальні
послуги у розмірі 3500 грн. 00 коп., що, на
думку позивача, свідчить про визнання
ними боргу та є підставою для
переривання позовної давності.

Рішенням Солом'янського
районного суду м. Києва від 03 липня 2014
року позов КП «Дирекція з управління та
обслуговування житлового фонду»
Солом'янської районної в м. Києві
державної адміністрації до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за спожиті
житлово-комунальні послуги задоволено
частково.

Стягнуто з кожного з
відповідачів по 4 836 грн. 89 коп.
заборгованості за період з 01.08.2010 р. по
01.03.2014 р. та вирішено питання про
розподіл судових витрат. В іншій
частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним
рішенням суду, ОСОБА_2 звернулася із
апеляційною скаргою, яка мотивована
тим, що судом першої інстанції
неправильно визначено характер
спірних правовідносин. Апелянт
посилалася на те, що між позивачем та

Справа № 760/9778/14-ц № апеляційного
провадження: 22-ц/796/10173/2014Головуючий у
суді першої інстанції: Букіна
О.М.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Крижанівська
Г.В.відповідачами не було укладено
договору про надання
житлово-комунальних послуг, оскільки
останній не містить її підпису, що у
свою чергу свідчить про відсутність
зобов'язання. Також зазначила, що
предметом судового розгляду у даній
справі є неправильне нарахування суми
заборгованості та неякісно надані
послуги.

На підставі викладеного ОСОБА_2
просила скасувати рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 03 липня 2014 року та ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог.

В судовому засіданні відповідач
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтримали доводи
апеляційної скарги, просили скасувати
оскаржуване рішення та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позову.

Представник позивача просила
апеляційну скаргу відхилити, рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 03 липня 2014 року залишити без змін.

Інші учасники процесу в судове
засідання не з'явилися, про час та місце
розгляду справи були повідомлені
належним чином.

Колегія суддів, розглянувши
справу в межах доводів апеляційної
скарги, перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого рішення в
цій частині, заслухавши пояснення
учасників процесу, дослідивши письмові
докази по справі та доводи апеляційної
скарги, дійшла висновку про
відсутність підстав для її задоволення
з огляду на наступне.

Як встановлено судом та
вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_4 є співвласниками
квартири АДРЕСА_1, що підтверджується
свідоцтвом про право власності на
житло від 08.06.2005 р. (а.с. 7).

12.04.2013 р. КП «Дирекція з
управління та обслуговування
житлового фонду» Солом'янської
районної в м. Києві державної
адміністрації в особі начальника
відокремленого структурного
підрозділу «Індустріальний» Шевчук
Н.П. було запропоновано відповідачу
ОСОБА_1 укласти договір про надання
послуг з утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій (а.с. 9).

Згідно акту, складеного
працівниками КП «Індустріальне», № 2193
від 19.05.2014 примірник у тому числі й
вищевказаного договору було
доставлено до поштових скриньок
мешканців будинку АДРЕСА_1 (а.с. 12).

Разом з тим, як стверджувала
апелянт та не заперечувала представник
позивача, зазначений договір між
сторонами укладено не було.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» споживач зобов'язаний укласти
договір про надання
житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем на основі
типового договору.

Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» споживач зобов'язаний
оплачувати житлово-комунальні послуги
у строки, встановлені договором або
законом.

Такі ж вимоги передбачені п. 7
Правил користування приміщеннями
житлових будинків, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
№ 45 від 24 січня 2006 року.

Відповідно до п. 1, 4 ч. 2 ст. 25
Закону України «Про житлово-комунальні
послуги» управитель зобов'язаний
забезпечувати експлуатацію будинку,
споруди, житлового комплексу або
комплексу будинків і споруд та об'єктів
благоустрою, розташованих на
прибудинкових територіях, згідно з
умовами укладених договорів,
стандартами, нормативами, нормами і
правилами; вимагати своєчасної і в
повному обсязі оплати наданих
житлово-комунальних послуг від
споживачів.

Відсутність відповідного
договору між споживачем
житлово-комунальних послуг та їх
виконавцем не є підставою для
звільнення від сплати заборгованості з
оплати житлово-комунальних послуг,
оскільки згідно ст. 11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
також із дій осіб, які породжують ці
права та обов'язки, і такою дією є
реальне надання послуг та їх отримання
відповідачами.

Крім того, доказів на
підтвердження факту перешкоджання або
відмови виконавця житлово-комунальних
послуг в укладенні відповідного
договору ОСОБА_2 не надала.

Враховуючи вищезазначене, доводи
апелянта щодо правомірності несплати
за отримані житлово-комунальні послуги
у зв'язку з відсутністю укладеного
договору про надання вказаних послуг
судом до уваги не приймаються.

Відповідно до ст. 625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

На підтвердження своїх вимог
позивачем надано розрахунок суми
заборгованості відповідачів з
урахуванням індексу інфляції та 3 %
річних.

Із вказаного розрахунку
вбачається, що загальна сума
заборгованості становить 14 810 грн. 68
коп. (а.с. 6).

Разом з тим, згідно квитанції № 55
від 18.04.2014 р. відповідачами було
сплачено заборгованість за січень -
березень 2014 року у розмірі 300 грн. (а.с.
30).

Відтак, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
наявність підстав для зменшення
розміру заборгованості, яка підлягає
стягненню з відповідачів, на вказану
суму.

Посилання апелянта на те, що
якість наданих житлово-комунальних
послуг є неналежною, судом до уваги не
приймаються з огляду на наступне.

Частиною першою ст. 60 ЦПК України
встановлено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх позовних вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Статтею 18 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
передбачено, що в разі незадоволення
якістю наданих житлово-комунальних
послуг, споживач має право викликати
представника виконавця для складення
та підписання акта-претензії
споживача, в якому зазначаються
строки, види, показники порушень.

Проте доказів відповідного
звернення апелянтом надано не було.

Також доводи ОСОБА_2 з приводу
того, що позивачем неправильно
нараховано суму заборгованості не
знайшли свого підтвердження.

Так, апелянт вказувала, що
зверталася до відокремленого
структурного підрозділу
«Індустріальний» КП «Дирекція з
управління та обслуговування
житлового фонду» Солом'янської
районної в м. Києві державної
адміністрації із заявою про
реструктуризацію боргу (а.с. 33).

До даної заяви було долучено
копію рішення Солом'янського районного
суду м. Києва від 27.08.2013 р., яким ОСОБА_3
визнано таким, що втратив право
користування житловим приміщенням в
квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 35-38). Таким чином,
на думку апелянта, нарахування коштів
за житлово-комунальні послуги на
вказану особу здійснювалося позивачем
безпідставно.

Разом з тим, подана ОСОБА_2,
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 заява датована 11.02.2014
р. та отримана адресатом 14.02.2014 р.,
відтак розрахунок заборгованості за
період з липня 2010 року по лютий 2014 року
здійснювався комунальним
підприємством на підставі наявних
даних про кількість мешканців даної
квартири у складі трьох осіб: ОСОБА_1,
ОСОБА_3, ОСОБА_4. Крім того, надана суду в
якості доказу копія рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 27.08.2013 р. містить відмітку про те, що
станом на 19.09.2013 р. вказане рішення не
набрало законної сили.

Згідно ст. 322 ЦК України власник
зобов'язаний утримувати майно, що йому
належить, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 360 ЦК України
співвласник відповідно до своєї частки
у праві спільної часткової власності
зобов'язаний брати участь у витратах на
управління, утримання та збереження
спільного майна, у сплаті податків,
зборів (обов'язкових платежів), а також
нести відповідальність перед третіми
особами за зобов'язаннями, пов'язаними
із спільним майном.

Власники квартир
багатоквартирних будинків є
співвласниками допоміжних приміщень
будинку, технічного обладнання,
елементів зовнішнього благоустрою і
зобов'язані брати участь у загальних
витратах, пов'язаних з утриманням
будинку і прибудинкової території
відповідно до своєї частки у майні
будинку.

Утримання житла - це комплекс
робіт, спрямованих на створення
необхідних умов для проживання людей і
забезпечення збереження будівель та
технічного обладнання.

Отже, ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 як
співвласники квартири АДРЕСА_1
зобов'язані нести витрати у загальних
витратах, пов'язаних з утриманням
будинку та прибудинкової території
відповідно до своєї частки у майні
будинку.

Відтак, при встановленні обставин
справи та ухваленні рішення судом
першої інстанції не було допущено
порушень норм процесуального права та
правильно застосовано норми
матеріального права.

Доводи апеляційної скарги цих
висновків не спростовують, не
впливають на правильність прийнятого
судом рішення і, з огляду на вимоги ст.
308 ЦПК України, не можуть бути підставою
для його скасування, а тому підлягають
відхиленню.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315,
317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 03 липня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:
Г.В. Крижанівська

Судді:
Л.Д. Українець

В.А. Шебуєва