АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 2/686/1117/14
Провадження № 22-ц/792/1334/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду
Хмельницької області

в складі:
головуючого-судді Ярмолюка О.І.,

суддів Власенка
О.В., Юзюка О.М.,

при секретарі Кошельнику
В.М.,

з участю представниці
позивачки ОСОБА_1,

представника третіх осіб
Токажа Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, треті особи - публічне
акціонерне товариство «Проскурів»,
агрофірма «Проскурів», про усунення
перешкод у користуванні житловим
приміщенням і вселення за апеляційною
скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення
Хмельницького міськрайонного суду
Хмельницької області від 2 квітня 2014
року,

встановила:

У грудні 2011 року ОСОБА_3
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4,
третя особа - публічне акціонерне
товариство «Проскурів» (далі - ПАТ
«Проскурів»), про усунення перешкод у
користуванні квартирою АДРЕСА_1 (далі -
квартира), та вселення.

ОСОБА_3 зазначила, що з 1981 року
вона перебувала з відповідачем у
зареєстрованому шлюбі, в 1982 році у них
народилася дочка ОСОБА_5 На підставі
договору найму від 4 червня 1991 року
сторони користувалися квартирою, яка
була надана їм згідно рішення
місцевого комітету профспілки та
правління колгоспу «Комунар». З 4
грудня 2007 року до 15 квітня 2010 року
позивачка утримувалася під вартою в
Хмельницькому слідчому ізоляторі, а
після звільнення останньої ОСОБА_4
змінив замки на вхідних дверях і не
допускає її до квартири.

У зв'язку з цим, ОСОБА_3 просила суд
вселити її в квартиру та зобов'язати
відповідача не чинити перешкод у
користуванні нею.

Суд залучив агрофірму
«Проскурів» (далі - АФ «Проскурів») до
участі у справі як третю особу, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору, на стороні відповідача.

Заочним рішенням Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 2 квітня 2014 року позов
задоволено. ОСОБА_3 вселено у квартиру.
Зобов'язано ОСОБА_4 не чинити перешкод
ОСОБА_3 у користуванні квартирою, а саме
надати їй ключ від замка вхідних дверей
і доступ до всіх приміщень квартири.

Суд виходив з того, що відповідач
неправомірно чинить перешкоди ОСОБА_3 у
користуванні житлом, тому остання
підлягає вселенню в квартиру.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення про відмову в
позові посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, недоведеність цих
обставин, які суд вважав встановленими,
порушення та неправильне застосування
судом норм матеріального і
процесуального права.

Представник ПАТ «Проскурів» і АФ
«Проскурів» Токаж Є.О. вважає
апеляційну скаргу обґрунтованою.

Заперечуючи проти апеляційної
скарги, представниця позивачки
ОСОБА_3 - ОСОБА_1 зазначила, що рішення
суду є законним, а тому відсутні
підстави для його скасування.

Відповідач ОСОБА_4, який у
встановленому законом порядку
оповіщений про час і місце судового
засідання, до суду не з'явився.

Заслухавши учасників процесу та
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Разом з тим, зазначеним вимогам
закону оскаржуване рішення не
відповідає.

Суд першої інстанції не
дотримався положень ст. 129 Конституції
України, ст.ст. 74, 76, 158, 169 ЦПК України.

Згідно зі ст. 129 Конституції
України до основних засад судочинства
належить змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Повідомлення про
судове засідання відноситься до
елементу змагальності сторін та є
обов'язком суду.

Неповідомлення судом сторін про
дату судового засідання є порушенням
ст. 6 Конвенції про захист прав людини
та основоположних свобод, частиною
першою якої передбачено, що кожен має
право на справедливий і відкритий
розгляд його справи упродовж розумного
строку незалежним і безстороннім
судом, встановленим законом, який
вирішить спір щодо його прав та
обов'язків цивільного характеру.

Належне повідомлення судом осіб,
які беруть участь у справі, про її
розгляд у судовому засіданні є
обов'язковим (ч. 1 ст. 158 ЦПК України).
Неявка в судове засідання сторін, про
яких нема відомостей, що їм вручені
судові повістки, перешкоджає розгляду
справи (ч. 1 ст. 169 ЦПК України).

Порядок повідомлення сторін про
час і місце розгляду справи
встановлений ст.ст. 74-76 ЦПК України, про
належне повідомлення особи про час і
місце розгляду справи може свідчити
розписка.

Як убачається з матеріалів
справи, яка розглянута без участі
відповідача ОСОБА_4, останній не був
оповіщений у встановленому порядку про
час і місце судового розгляду, що
відбувся 2 квітня 2014 року. Справа не
містить розписки про одержання
відповідачем судової повістки або
відомостей про відмову останнього в її
отриманні.

У зв'язку з порушенням судом норм
матеріального та процесуального права
оскаржуване рішення підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення.

Встановлено, що з 1981 року ОСОБА_4 і
ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому
шлюбі, який на даний час розірвано.

З 8 червня 1990 року до 1 березня 1997
року ОСОБА_4 працював водієм у колгоспі
«Комунар», повним правонаступником
якого є АФ «Проскурів».

Рішенням виконавчого комітету
Хмельницької районної ради
Хмельницької області від 29 грудня 1990
року № 139 затверджено акт державної
приймальної комісії по прийняттю в
експлуатацію 48-квартирного житлового
будинку з вбудовано-прибудованим
магазином по АДРЕСА_1, забудовником
якого виступив колгосп «Комунар».

Згідно рішення правління
колгоспу «Комунар» від 31 грудня 1990 року
№ 13, погодженого рішенням
профспілкового комітету колгоспу від 10
січня 1991 року № 1, ОСОБА_4 на сім'ю
надано квартиру. 4 червня 1991 року
колгосп «Комунар» і ОСОБА_4 уклали
договір найму квартири, до якої на
правах члена сім'ї наймача вселилася
ОСОБА_3 За вказаною адресою
зареєстровано місце проживання
позивачки, яка іншого житла не має.

У період з 4 грудня 2007 року до 15
квітня 2010 року ОСОБА_3 утримувалася під
вартою в Хмельницькому слідчому
ізоляторі. Після звільнення позивачки
ОСОБА_4 не допускає її до квартири,
змінивши замки на вхідних дверях.

Рішенням Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 8 листопада 2013 року в
позові АФ «Проскурів» до ОСОБА_3 про
позбавлення останньої права на
користування квартирою відмовлено.

Зазначені обставини
підтверджуються наявними у справі
письмовими доказами.

Частинами 1 і 3 статті 47
Конституції України визначено, що
кожен має право на житло. Ніхто не може
бути примусово позбавлений житла
інакше як на підставі закону за
рішенням суду.

Положення цього конституційного
принципу закріплені у ч. 4 ст. 9 ЖК
Української РСР, згідно якої ніхто не
може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

Відповідно до ст. 53, ч. 1 ст. 58 ЖК
Української РСР жилі приміщення в
будинках громадського житлового фонду
надаються громадянам за спільним
рішенням органу відповідної
організації та її профспілкового
комітету з наступним повідомленням
виконавчому комітетові відповідної
районної, міської, районної в місті,
селищної, сільської Ради народних
депутатів про надання жилих приміщень
для заселення. На підставі рішення про
надання жилого приміщення в будинку
державного або громадського житлового
фонду виконавчий комітет районної,
міської, районної в місті, селищної,
сільської Ради народних депутатів
видає громадянинові ордер, який є
єдиною підставою для вселення в надане
жиле приміщення.

Користування жилим приміщенням у
будинках державного і громадського
житлового фонду здійснюється
відповідно до договору найму жилого
приміщення (ч. 1 ст. 61 ЖК Української
РСР).

В силу ст. 64 ЖК Української РСР
члени сім'ї наймача, які проживають
разом з ним, користуються нарівні з
наймачем усіма правами і несуть усі
обов'язки, що випливають з договору
найму жилого приміщення. Повнолітні
члени сім'ї несуть солідарну з наймачем
майнову відповідальність за
зобов'язаннями, що випливають із
зазначеного договору. До членів сім'ї
наймача належать дружина наймача, їх
діти і батьки. Членами сім'ї наймача
може бути визнано й інших осіб, якщо
вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство. Якщо особи, зазначені в
частині другій цієї статті, перестали
бути членами сім'ї наймача, але
продовжують проживати в займаному
жилому приміщенні, вони мають такі ж
права і обов'язки, як наймач і члени
його сім'ї.

Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 71 ЖК
Української РСР, при тимчасовій
відсутності наймача або членів його
сім'ї за ними зберігається жиле
приміщення протягом шести місяців.
Якщо наймач або члени його сім'ї були
відсутні з поважних причин понад шість
місяців, цей строк за заявою
відсутнього може бути продовжено
наймодавцем, а в разі спору - судом.

З матеріалів справи вбачається,
що квартира надана ОСОБА_4, який
перебував у трудових відносинах з
колгоспом «Комунар», на підставі
рішення правління та профспілкового
комітету колгоспу. При цьому сторони не
довели, що відповідач вселився в надане
жиле приміщення без спеціального
ордеру.

Таким чином, ОСОБА_4 був
забезпечений житлом відповідно до норм
житлового законодавства.

Висновок суду в цій частині
відповідає фактичним обставинам
справи.

Сторони користувалися квартирою
на умовах договору найму жилого
приміщення, укладеного колгоспом
«Комунар» і ОСОБА_4, отже, останній є
наймачем квартири, а позивачка
проживала в ній як член сім'ї наймача.

Посилання суду на те, що наймачем
жилого приміщення є саме ОСОБА_3,
суперечать наданим доказам.

Після того, як сторони перестали
бути членами сім'ї, ОСОБА_3 продовжувала
проживати в квартирі, а у період з 4
грудня 2007 року до 15 квітня 2010 року
позивачка була відсутня в жилому
приміщенні з поважних причин,
внаслідок чого вона не втратила право
користування квартирою. На даний час
ОСОБА_4 створює позивачці перешкоди в
користуванні житлом.

Ці обставини знайшли своє
об'єктивне підтвердження в суді, тому
позов ОСОБА_3 є обґрунтованим і
підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують указаних висновків суду.

В силу ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_4
на користь позивачки слід присудити 94
грн. 10 коп. (941х0,1) судового збору.

Керуючись ст.ст. 88, 307, 309, 314, 316, 319, 324
ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
задовольнити частково.

Заочне рішення Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 2 квітня 2014 року скасувати
та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити.

ОСОБА_3 вселити у квартиру
АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_4 не чинити
перешкод ОСОБА_3 у користуванні
квартирою АДРЕСА_1, а саме надати їй
доступ до квартири та ключі від вхідних
дверей.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 94 грн. 10 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте може
бути оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий: /підпис/
Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя
апеляційного суду
О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції - Сарбей
О.Ф.

Доповідач - Ярмолюк О.І.
Категорія 43