Справа №483/1330/14-ц 18.08.2014 18.08.2014 18.08.2014
Провадження № 22ц-784/2340/14
інстанції Медюк С.О.
апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Рішення

Іменем
України

18 серпня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Лисенка П.П.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Шолох
З.Л.,

при секретарі Романенко Ю.О.,

за участю:

- представника позивача Коваль О.І.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства
(далі - ПАТ) «Державний ощадний банк
України»

на заочне рішення Очаківського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 14 липня 2014 року

за позовом

ПАТ «Державний ощадний банк України»
до ОСОБА_3

про

стягнення заборгованості за кредитним
договором,

в с т а н о
в и л а:

У червні 2014 року Банк звернувся
в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що 13 березня
2009 року між банком та ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір за № 45,
відповідно до якого позивач надав
останньому грошові кошти в сумі 18 000
грн з процентною ставкою 29% річних із
строком на 36 місяців.

Зобов'язання за кредитним
договором ОСОБА_3 належним чином не
виконує і станом на 01 червня 2014 року
заборгованість складає 8 115 грн. 44 коп., з
яких: 5 257 грн. 55 коп. - заборгованість зі
сплати відсотків, 85 грн. комісійної
винагороди та 2 772 грн. 89 коп. пені.

Посилаючись на зазначені
обставини, позивач просив стягнути з
відповідача 8 115 грн. 44 коп.
заборгованості за кредитним договором
та судові витрати.

Заочним рішенням Очаківського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 14 липня 2014 року позов
задоволено частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_3
на користь Банку 5 342 грн. 55 коп.
заборгованості за кредитним договором.

Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

В апеляційній скарзі Банк
посилається на те, що висновок суду в
частині відмови у стягненні пені не
відповідає умовам договору та
положенням Цивільного кодексу, просить
рішення суду в цій частині змінити, а
вимоги Банку задовольнити у повному
обсязі.

Перевіривши наведені в
апеляційній скарзі доводи та
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що вона підлягає
задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що 13 березня 2009 року
між Банком та ОСОБА_3 був укладений
кредитний договір, згідно з умовами
якого відповідачу надано кредит у
розмірі 18 000 грн. зі сплатою відсотків
за користування кредитом в розмірі 29 %
річних з кінцевим терміном повернення
не пізніше 13 березня 2012 року.

За змістом ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України
зобов'язання припиняється частково або
у повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов'язання
передбачені ст. ст. 599 - 601, 604 - 609 ЦК
України, зокрема ст. 559 ЦК України
передбачає, що зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Отже, за відсутності інших підстав
припинення зобов'язання, передбаченого
договором або законом, зобов'язання
припиняється його виконанням,
проведеним належним чином.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням Очаківського міськрайонного
суду Миколаївської області від 30
листопада 2010 року достроково стягнуто
із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в солідарному
порядку на користь Банку 16 150 грн.
заборгованості за кредитним договором
№ 45 від 13 березня 2009 року, визначеної
станом на 01 жовтня 2010 року, яка
складається із заборгованості: за
основним кредитом - 5 500 грн.; 9 000 грн. -
залишок кредиту та 1 650 грн. - пені.

Рішення набрало законної сили, проте до
теперішнього часу це рішення суду
боржником ОСОБА_3 не виконано.

Наявність судового рішення про
задоволення вимог кредитора, яке
своєчасно не виконано боржником, не
припиняє правовідносин сторін
кредитного договору, не звільняє
останнього від відповідальності за
невиконання грошового зобов'язання,
оскільки зобов'язання залишається
невиконаним належним чином відповідно
до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.

Отже, відсутність реального виконання
боржником свого зобов'язання не
свідчить про припинення договірних
правовідносин сторін й не звільняє
боржника від відповідальності за
невиконання ним грошового зобов'язання
та не позбавляє кредитора права на
отримання процентів за користування
кредитом, передбачених договором за
несвоєчасну сплату кредиту.

Відповідач як боржник, порушив умови
виконання кредитного договору, судове
рішення про задоволення вимог
кредитора ним не виконано, і це стало
самостійною підставою для звернення
кредитора з вимогами про стягнення
заборгованості.

Із розрахунку заборгованості
вбачається, що прострочена
заборгованість відповідача за
відсотками визначена Банком за період
з 01 грудня 2010 року і станом на 01 червня
2014 року складає 5 257 грн.55 коп.;
заборгованість з комісії складає 85 грн.

Тому з урахуванням положень ст. ст. 554,
625, 1050 ЦК України суд першої інстанції
прийшов до обґрунтованого висновку про
наявність підстав для стягнення на
користь Банку із відповідача вказаної
суми заборгованості .

Разом з тим, не можна погодитись з
висновком суду щодо відсутності
підстав для стягнення пені, виходячи з
такого.

Підставою, яка породжує обов'язок
сплатити неустойку, є порушення
боржником зобов'язання, яке
визначається ст. 610 ЦК України.

Відповідно до умов кредитного договору
від 13 березня 2009 року (п.5.2) за порушення
взятих на себе зобов'язань по
поверненню основної суми кредиту та
своєчасній процентів за користування
кредитом, комісійних винагород та
інших платежів за цим договором,
позичальник зобов'язується сплатити на
користь Банку пеню в розмірі 0,08% від
суми несплаченого платежу, за кожен
день прострочення.

За загальним правилом, що випливає із
Цивільного кодексу України, період, за
який нараховується пеня за
прострочення виконання зобов'язання,
не обмежується.

Однак, відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК
України до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені) застосовується
позовна давність в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За правилами ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка
нараховується з першого дня
прострочення й до тих пір поки
зобов'язання не буде виконано. Її
розмір збільшується залежно від
продовження правопорушення.

Позовна давність до вимог про
стягнення пені обчислюється по кожному
дню (місяцю), за яким нараховується
пеня, окремо. Право на позов про
стягнення пені за кожен день (місяць)
виникає щодня (щомісяця) на відповідну
суму, а позовна давність обчислюється з
того дня (місяця), коли кредитор
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення права.

Отже, стягнення неустойки (пені,
штрафу) обмежується останніми 12
місяцями перед зверненням кредитора до
суду, а починається з дня (місяця), з
якого вона нараховується, у межах
строку позовної давності за основною
вимогою.

Тому з урахуванням зазначених вимог
закону, дати звернення з даним позовом,
позивач має право вимагати стягнення
пені за період з 01 травня 2013 року по 01
червня 2014 року, розмір якої за вказаний
період визначено у 2 772 грн. 89 коп.

Вирішуючи спір, суди першої інстанції
на зазначені положення закону уваги не
звернув та помилково відмовив у
задоволенні позову про стягнення пені.

За такого в силу вимог п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України рішення суду необхідно
скасувати в частині відмови у
стягненні пені , ухваливши в цій
частині нове рішення про стягнення на
користь позивача 2 772 грн. 89 коп. пені, а
також змінити рішення в частині
зазначення загальної суми
заборгованості та розподілу судових
витрат, стягнувши з урахуванням суми
стягнутої заборгованості за договором
та положень ст.. 88 ЦПК України 365 грн. 40
коп. судових витрат, які складаються
із витрат Банку по сплаті судового
збору за подачу позовної заяви - 243
грн. 60 коп. і за подачу апеляційної
скарги 121 грн. 80 коп.

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і ш и л
а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» задовольнити.

Заочне рішення Очаківського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 14 липня 2014 року в частині
відмови у стягненні пені скасувати,
ухвалити в цій частині нове рішення про
задоволення позовних вимог.

Сягнути з ОСОБА_3 на
Публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» 2 772
грн. 89 коп. пені за кредитним
договором № 45, укладеним 13 березня 2009
року між Публічним акціонерним
товариством «Державний ощадний банк
України» та ОСОБА_3.

Рішення в частині визначення
загального розміру заборгованості за
кредитним договором та стягнення
судового збору змінити, зазначивши, що
загальна сума заборгованості за
кредитним договором, яка підлягає
стягненню з ОСОБА_3, становить 8 115 грн. 44
коп. (вісім тисяч сто п'ятнадцять) грн. 44
коп., а також про стягненню з ОСОБА_3 на
користь Публічного акціонерного
товариства «Державний ощадний банк
України» підлягає 365 (триста шістдесят
п'ять) грн. 40 коп. судового збору.

Рішення набирає законної
сили з моменту його проголошення, але
може бути оскаржено у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: