Справа №731/481/14
Провадження №2/731/135/14
Варвинський районний суд
Чернігівської області
судді Семенченка О.М.,
секретаря Борсук А.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі,
гідності і ділової репутації та
стягнення моральної шкоди, -
13 червня 2014 року до суду
звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2
про захист честі, гідності і ділової
репутації та стягнення моральної
В обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що працює старшим
слідчим слідчого відділення
Варвинського РВ УМВС України в
Чернігівській області. В ході
виконання своїх службових обов'язків,
проводив досудове розслідування по
кримінальному провадженню, внесеному
до ЄРДР за ч. 1 ст. 364 КК України за заявою
ОСОБА_2 За результатами досудового
розслідування виніс постанову про
закриття кримінального провадження у
зв'язку з відсутністю складу злочину.
29 травня 2014 року відповідач ОСОБА_3
прийшов у його службовий кабінет, де в
присутності колеги ОСОБА_4 висловив
своє незадоволення з приводу
прийнятого ним рішення про закриття
кримінального провадження, назвав його
«дебільним слідчим». Крім того,
відповідач ОСОБА_3 цього ж дня
негативним чином висловлювався на
його адресу його колезі слідчому
ОСОБА_6, стверджуючи, що з ним - поганим
слідчим слід боротися і він знає як:
«брати за голову та бити нею об стіл».
Таким чином відповідач ОСОБА_3 порушив
його право честі, гідності та ділової
Оскільки протягом всього часу роботи
на посаді слідчого він виконував свої
обов'язки у відповідності до вимог
чинного законодавства та мав високий
авторитет серед інших працівників РВ
УМВС, висловлювання відповідача
негативно вплинули на його відношення
до виконуваної роботи та спричинили
йому душевну травму, а також негативно
вплинули на його ділову репутацію,
призвівши до втрати авторитету серед
колег, цим самим спричинивши моральну
шкоду, яку він оцінює у 5 000 гривень.
Тому позивач ОСОБА_1, звернувшись до
суду за захистом своїх прав, просить
зобов'язати відповідача ОСОБА_5
вибачитися перед ним в присутності
колективу Варвинського РВ УМВС України
в Чернігівській області за приниження
його честі, гідності та ділової
репутації, а також стягнути з нього 5 000
гривень на відшкодування моральної
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позовні вимоги підтримав з підстав,
викладених у позовній заяві.
Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав та
пояснив, що 29 травня 2014 року,
перебуваючи у службовому кабінеті
позивача у Варвинському РВ УМВС, не
називав його образливими словами, а
зазначений у позовній заяві вислів
«дебільний слідчий» є надуманий самим
позивачем. Він дійсно вживав вислів «що
за дебілізм» з приводу ситуації з КП
«Господар», але це не відносилося
особисто до слідчого ОСОБА_1
У своїй розмові зі слідчим ОСОБА_6, він
говорив тільки про низький рівень
професійності ОСОБА_1 як слідчого,
зробивши такий висновок за розглядом
його звернення, і це є його оціночні
судження, а тому вони не підлягають
спростуванню. Просить в задоволенні
позовних вимог відмовити у повному
Заслухавши пояснення позивача
ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, показання
свідків ОСОБА_4, ОСОБА_6 та дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що позов
слід задовольнити частково з таких
Судом встановлено і не оспорюється
сторона по справі, що позивач ОСОБА_1
працює старшим слідчим слідчого
відділення Варвинського РВ УМВС
України в Чернігівській області.
Під час виконання своїх посадових
обов'язків ним проводилося досудове
розслідування по кримінальному
ЄРДР 21.03.2014 року за ч. 1 ст. 364 КК України,
за заявою ОСОБА_2 про зловживання
службовим становищем посадовими
особами КП «Господар» Варвинської
селищної ради. За результатами
розгляду цієї заяви 28 квітня 2014 року
слідчим ОСОБА_1 було винесено постанову
про закриття даного кримінального
провадження у зв'язку з відсутністю
складу кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України (а.с.
7-9). Це процесуальне рішення заявником
та прокурором не оскаржувалось.
29 травня 2014 року в період часу з 12 год. 10
хв. до 12 год. 22 хв. до службового
кабінету в приміщенні Варвинського РВ
УМВС, де перебували старший слідчий
Варвинського РВ УМВС в Чернігівській
області ОСОБА_1 та інспектор слідчого
відділення ОСОБА_4, без запрошення
зайшов відповідач ОСОБА_3 і висловив на
адресу позивача ОСОБА_1 своє
незадоволення проведеним слідчим
ОСОБА_1 досудовим розслідуванням та
прийнятим ним рішенням про закриття
кримінального провадження, назвав його
«дебільним слідчим». Після чого ОСОБА_1
попросив ОСОБА_2 вийти з службового
Вийшовши з приміщення Варвинського РВ
УМВС, відповідач ОСОБА_3 зустрів на
вулиці слідчого Варвинського РВ УМВС
ОСОБА_6 і також висловив своє
незадоволення роботою слідчого ОСОБА_1
та зазначив, що таких слідчих треба
брати за голову і бити нею об стіл.
Відповідно до ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Статтею 60 ЦПК України передбачено
обов'язок кожної сторони довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
та доказування не може ґрунтуватися на
Суд вважає обставини, викладені
позивачем ОСОБА_1 в позовній заяві і
підтримані в судовому засіданні
доведеними, а висловлювання
відповідача ОСОБА_2 такими, що
принижують честь, гідність та ділову
репутацію позивача ОСОБА_1
Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_4 пояснив, що дійсно в його
присутності ОСОБА_3 негативним чином
висловлювався на адресу слідчого
ОСОБА_1 в його службовому кабінеті та
назвав його «дебільним слідчим», після
чого ОСОБА_1 попросив відповідача
залишити їх кабінет.
Свідок ОСОБА_6 також підтвердила в
судовому засіданні, що відповідач
ОСОБА_3 висловлював своє незадоволення
рішенням слідчого ОСОБА_1 по його заяві
та висловлювався на адресу ОСОБА_1, що
таких слідчих треба бити головою об
стіл.

Суд не може взяти до уваги заперечення
ОСОБА_2 та посилання на те, що немає
жодних доказів на підтвердження
наведених позивачем обставин, а
показання свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_6
слід розцінювати критично через те, що
вони є колегами позивача, оскільки не
вбачає будь-якої мотивації зі сторони
свідків та позивача обмовити
відповідача ОСОБА_2

Конституцією України кожному
гарантується право на свободу думки і
слова, на вільне вираження своїх
поглядів і переконань (стаття 34). Разом
з тим відповідно до статті 68
Конституції України кожен зобов'язаний
неухильно додержуватися Конституції
та законів України, не посягати на
права і свободи, честь і гідність інших
людей. Праву на свободу думки і слова,
на вільне вираження своїх поглядів і
переконань відповідає обов'язок не
поширювати про особу недостовірну
інформацію та таку, що ганьбить її
гідність, честь чи ділову репутацію.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що
честь, гідність і ділова репутація є
особистими немайновими благами, які
охороняються цивільним
законодавством.

Зокрема, під гідністю слід розуміти
визнання цінності кожної фізичної
особи як унікальної
біопсихосоціальної цінності, з честю
пов'язується позитивна соціальна
оцінка особи в очах оточуючих, яка
ґрунтується на відповідності її діянь
(поведінки) загальноприйнятим
уявленням про добро і зло, а під діловою
репутацією фізичної особи розуміється
набута особою суспільна оцінка її
ділових і професійних якостей при
виконанні нею трудових, службових,
громадських чи інших обов'язків. Під
діловою репутацією юридичної особи, у
тому числі підприємницьких товариств,
фізичних осіб - підприємців, адвокатів,
нотаріусів та інших осіб, розуміється
оцінка їх підприємницької,
громадської, професійної чи іншої
діяльності, яку здійснює така особа як
учасник суспільних відносин.

Кожен має право на повагу до його
гідності та честі, на недоторканність
своєї ділової репутації, що закріплено
у статтях 297, 299 ЦК України.

Згідно п. 15 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 1 від 27
лютого 2009 року «Про судову практику у
справах про захист гідності та честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної особи»
юридичним складом правопорушення,
наявність якого може бути підставою
для задоволення позову, є сукупність
таких обставин: а) поширення
інформації, тобто доведення її до
відома хоча б одній особі у будь-який
спосіб; б) поширена інформація
стосується певної фізичної чи
юридичної особи, тобто позивача; в)
поширення недостовірної інформації,
тобто такої, яка не відповідає
дійсності; г) поширення інформації, що
порушує особисті немайнові права,
тобто або завдає шкоди відповідним
особистим немайновим благам, або
перешкоджає особі повно і своєчасно
здійснювати своє особисте немайнове
право.

Частина 3 ст. 277 ЦК України передбачає,
що негативна інформація, поширена про
особу, вважається недостовірною, якщо
особа, яка її поширила, не доведе
протилежного (презумпція
добропорядності).

Вирішуючи питання про визнання
поширеної інформації недостовірною,
суди повинні визначати характер такої
інформації та з'ясовувати, чи є вона
фактичним твердженням, чи оціночним
судженням.

Позивач ОСОБА_3 посилається на те, що
його висловлювання в присутності
сторонніх людей про низький рівень
професійності слідчого Гиленка, є його
оціночним судженням.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про
інформацію» ніхто не може бути
притягнутий до відповідальності за
висловлення оціночних суджень.
Оціночними судженнями, за винятком
наклепу, є висловлювання, які не
містять фактичних даних, критика,
оцінка дій, а також висловлювання, що не
можуть бути витлумачені як такі, що
містять фактичні дані, зокрема з огляду
на характер використання
мовно-стилістичних засобів (вживання
гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні
судження не підлягають спростуванню та
доведенню їх правдивості. Якщо особа
вважає, що оціночні судження або думки
принижують її гідність, честь чи ділову
репутацію, а також інші особисті
немайнові права, вона вправі
скористатися наданим їй
законодавством правом на відповідь, а
також на власне тлумачення справи у
тому самому засобі масової інформації
з метою обґрунтування безпідставності
поширених суджень, надавши їм іншу
оцінку. Якщо суб'єктивну думку
висловлено в брутальній, принизливій
чи непристойній формі, що принижує
гідність, честь чи ділову репутацію, на
особу, яка таким чином та у такий спосіб
висловила думку або оцінку, може бути
покладено обов'язок відшкодувати
завдану моральну шкоду.

Проте суд розцінює висловлювання
відповідача ОСОБА_2 на адресу позивача
ОСОБА_1 «дебільний слідчий» як таке, що
принижує честь, гідність та ділову
репутацію позивача, а висловлювання
ОСОБА_2 своєї суб'єктивної думки про
ОСОБА_1 свідку ОСОБА_6 вважає таким, що
викладено у брутальній та принизливій
формі, що принижує честь, гідність та
ділову репутацію позивача.

З урахуванням конкретних обставин
справи, характеру та обсягу страждань
позивача, яких він зазнав внаслідок
поширення відносно нього
недостовірної негативної інформації,
ступеню зниження в результаті цього
його ділової репутації, а також
характеру немайнових витрат, та
виходячи із засад розумності,
виваженості та справедливості як того
вимагає Постанова Пленуму Верховного
Суду України № 4 від 31 березня 1995 року
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», суд вважає за необхідне
частково задовольнити позов в частині
стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
моральної шкоди, стягнувши на користь
останнього 200 гривень моральної шкоди.

Що стосується позовних вимог в частині
зобов'язати відповідача ОСОБА_5
вибачитися перед позивачем в
присутності колективу Варвинського РВ
УМВС України в Чернігівській області,
вони задоволенню не підлягають, у
зв'язку з тим, що ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Суд не вправі
зобов'язувати відповідача вибачатися
перед позивачем у тій чи іншій формі,
оскільки примусове вибачення як спосіб
судового захисту гідності, честі чи
ділової репутації за поширення
недостовірної інформації не
передбачено у статтях 16, 277 ЦК України.

Проте суд вважає, що інформація, яка
була поширена відповідачем ОСОБА_2 щодо
позивача ОСОБА_1, є недостовірною,
оскільки не знайшла свого
підтвердження в судовому засіданні, а
тому підлягає спростуванню.

У відповідності з ч. 4 ст. 277 ЦК України
спростування недостовірної інформації
здійснюється особою, яка поширила
інформацію.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Тому судові витрати у розмірі 487,2 грн.
слід покласти на відповідача.

На підставі наведеного,
керуючись ст. 212-215 ЦПК України, суд -

В И
РІ Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист
честі, гідності і ділової репутації та
стягнення моральної шкоди
задовольнити частково.

Визнати поширену інформацію
ОСОБА_2 щодо ОСОБА_1 «дебільний слідчий»
недостовірною та зобов'язати
відповідача ОСОБА_2 спростувати її в
присутності ОСОБА_4

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 200
(двісті) гривень на відшкодування
моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 487,2
гривень судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Чернігівської
області через Варвинський районний
суд.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя
О.М. Семенченко