Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Висоцької В.С., суддів:
Кафідової О.В., Умнової О.В.,Писаної Т.О.,
Фаловської І.М.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Луганське
енергетичне об'єднання» до ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про
відшкодування матеріальної шкоди,
заподіяної внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, за
касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 06 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2006 року ТОВ «Луганське
енергетичне об'єднання» звернулося до
суду з указаним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що 12 червня 2006 року на
автошляху Запоріжжя-Донецьк в районі
смт Покровське сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
належного позивачу автомобіля Daewoo Leganza,
під керуванням ОСОБА_6, внаслідок якої
даний автомобіль отримав значні
пошкодження. Вважаючи, що зазначена
дорожньо-транспортна пригода сталася з
вини відповідачів, позивач просив
стягнути солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 у рахунок відшкодування
завданої шкоди 50 932,41 грн, а також судові
витрати по справі.

Рішенням Межівського районного суду
Дніпропетровської області від 02
жовтня 2013 року позов задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь
ТОВ «Луганське енергетичне об'єднання»
50 932,41 грн у рахунок відшкодування
завданої матеріальної шкоди та 624,02 грн
судових витрат. У задоволенні решти
позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 06 грудня
2013 року рішення суду першої інстанції в
частині задоволення позову скасовано і
ухвалено нове рішення, яким стягнуто з
ОСОБА_7 на користь ТОВ «Луганське
енергетичне об'єднання» 25 466,21 грн у
рахунок відшкодування завданої
матеріальної шкоди та 327,01 грн судових
витрат. Також стягнуто з ОСОБА_6 на
користь ТОВ «Луганське енергетичне
об'єднання» 25 466,21 грн у рахунок
відшкодування завданої матеріальної
шкоди та 624,02 грн судових витрат. У решті
рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить рішення апеляційного суду
скасувати і залишити в силі рішення
суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що скарга
підлягає частковому задоволенню на
таких підставах.

Судами першої інстанції встановлено,
що ОСОБА_6 працював у ТОВ «Луганське
енергетичне об'єднання» з 16 серпня 2004
року по 09 листопада 2006 року на посаді
директора департаменту інформаційних
технологій та зв'язку. На підставі
заяви-зобов'язання відповідача від 29
травня 2006 року та наказу позивача від 30
травня 2006 року № 185 ОСОБА_6 було
дозволено управління автомобілем Daewoo
Leganza, р.н. НОМЕР_1, що належить ТОВ
«Луганське енергетичне об'єднання» на
праві власності, без штатного водія. 12
червня 2006 року автомобіль був наданий
відповідачу під звіт за дорожнім
листом від 12 червня 2006 року серії ААА №
810734.

Також судом встановлено, що 12 червня 2006
року ОСОБА_6, управляючи автомобілем
Daewoo Leganza, р.н. НОМЕР_1, рухаючись по
автодорозі Н-15 Запоріжжя-Донецьк в
напрямку смт Покровське
Дніпропетровської області, виконуючи
маневр обгону автомобіля марки ВАЗ-2101,
р.н. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_7, який
розпочав виконання маневру поворот
ліворуч, з метою уникнення зіткнення
виїхав на ліве узбіччя дороги, після
чого втратив контроль над керуванням
автомобіля і допустив його перекидання
без зіткнення транспортних засобів.
Автомобіль Daewoo Leganza отримав значні
механічні пошкодження, що
підтверджується копією постанови про
відмову в порушенні кримінальної
справи від 23 червня 2006 року,
долученою до матеріалів справи.

Згідно з висновком спеціаліста № 80-18
експертного авто-товарознавчого
дослідження від 19 липня 2006 року,
вартість матеріального (майнового)
збитку, заподіяного власнику
автомобіля Daewoo Leganza, складає 50
932,41 грн.

Частково задовольняючи позов ТОВ
«Луганське енергетичне об'єднання» та
стягуючи суму завданої матеріальної
шкоди з ОСОБА_7, суд першої інстанції
виходив з того, що саме в діях водія
автомобіля ВАЗ-2101 вбачається
причинно-наслідковий зв'язок з
настанням дорожньо-транспортної
пригоди, крім того він керував цим
автомобілем не маючи на те достатніх
правових підстав.

Частково скасовуючи рішення суду
першої інстанції, апеляційний суд
вказав на те, що винними у заподіянні
шкоди позивачу є водії обох
автомобілів, а саме ОСОБА_7 і ОСОБА_6, а
тому, визначивши, що ступінь вини
кожного з них є рівним, стягнув з них
матеріальне відшкодування.

З таким висновком апеляційного суду
погодитися не можна з огляду на
наступне.

У п. 6 постанови Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про деякі питання застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року
роз'яснено, що не вважається особою, яка
здійснює діяльність, що є джерелом
підвищеної небезпеки, і не несе
відповідальності за шкоду перед
потерпілим особа, яка керує
транспортним засобом у зв'язку з
виконанням своїх трудових (службових)
обов'язків на підставі трудового
договору (контракту) із особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, якщо з нею
укладено цивільно-правовий договір.
Така особа, враховуючи характер
відносин, які між ними склалися, може
бути притягнута до відповідальності
роботодавцем лише у регресному порядку
відповідно до ст. 1191 ЦК України.

На особу, яка перебувала в трудових
відносинах на підставі трудового
договору (контракту) і завдала шкоди
життю чи здоров'ю у зв'язку з
використанням транспортного засобу, що
належить роботодавцю,
відповідальність за завдання шкоди
може бути покладена лише за умови, якщо
буде доведено, що вона заволоділа
транспортним засобом неправомірно
(частини 3, 4 ст. 1187 ЦК України).

Апеляційний суд при ухваленні
оскаржуваного судового рішення уваги
на вказане не звернув і стягнув
матеріальне відшкодування з ОСОБА_6,
який на момент завдання позивачу
матеріальної шкоди знаходився з
останнім у трудових відносинах, що
встановлено судом першої інстанції і
залишено поза увагою апеляційним
судом.

Таким чином, рішення апеляційного суду
не може бути визнане законним і
обґрунтованим.

Крім того, відповідно до ст. 21 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» на території України
забороняється експлуатація
транспортного засобу без поліса
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
тобто володільці транспортних засобів,
за винятком осіб, звільнених від
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
згідно з п. 13.1 ст. 13 цього Закону,
зобов'язані застрахувати ризик своєї
цивільної відповідальності, яка може
настати внаслідок завдання шкоди
життю, здоров'ю або майну інших осіб при
використанні транспортних засобів.

У зв'язку з цим при пред'явленні
позовних вимог про відшкодування такої
шкоди в результаті
дорожньо-транспортної пригоди
безпосередньо до особи, яка здійснює
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, суд має право виключно у
порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК
України, залучити до участі у справі
страхову організацію (страховика), яка
застрахувала цивільну
відповідальність володільця
транспортного засобу або Моторне
(транспортне) страхове бюро України.
Непред'явлення вимог до страховика за
наявності підстав для стягнення
завданої шкоди саме зі страховика є
підставою для відмови в позові до
завдавача шкоди у відповідному
розмірі.

Таким чином, суд для правильного
вирішення даної справи повинен
встановити, чи застрахована
відповідальність учасників
дорожньо-транспортної пригоди та
відповідно до ст. 33 ЦПК України сприяти
сторонам у залученні до участі у справі
відповідної страхової компанії, а у
випадку якщо цивільно-правова
відповідальність не застрахована -
Моторного (транспортного) страхового
бюро України.

Оскільки заміна неналежного
відповідача або залучення іншої особи
в якості співвідповідача передбачає
розгляд справи спочатку на стадії
розгляду справи судом першої
інстанції, виходячи з того, що на стадії
апеляційного розгляду справи правила
щодо заміни відповідача або залучення
співвідповідача не можуть бути
застосовані, то оскаржуване рішення
апеляційного суду та рішення місцевого
суду згідно з ч. 2 ст. 338 ЦПК України
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

З урахуванням вказаного, рішення судів
першої та апеляційної інстанцій у
зв'язку з порушенням судами норм
процесуального права, що унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, підлягають
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення Межівського районного суду
Дніпропетровської області від 02
жовтня 2013 року та рішення апеляційного
суду Дніпропетровської області від 06
грудня 2013 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. ВисоцькаСудді:
О.В. Кафідова Т.О. Писана О.В. Умнова
І.М. Фаловська