АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6768/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Брага А. В. Доповідач - Ремез
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі :

головуючого - Ремеза В.А.

суддів - Гайдук В.І., Єлізаренко І.А.,

при секретарі - Єремейчук О.А.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2,

на рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 29 травня 2014р. за
позовом ОСОБА_2 до приватного
акціонерного товариства «Українська
пожежно-страхова компанія», третя
особа, - ОСОБА_3 про відшкодування шкоди
завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013р. ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ПрАТ «Українська
пожежно-страхова компанія» про
відшкодування шкоди завданої
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, посилаючись на те, що 14.02.2012р.
близько 09.20год. ОСОБА_3, керуючи
автомобілем «Форд Скорпіо»,
реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись
в м. Дніпропетровську по вул.
Телевізійній в районі будинку 3,
допустив зіткнення з автомобілем
«ВАЗ-21093», реєстраційний номер НОМЕР_2
під керуванням позивача і винним у ДТП
є ОСОБА_3

ОСОБА_3 застрахував свою
цивільно-правову відповідальність
перед третіми особами у ПрАТ
«Українська пожежно-страхова
компанія».

ОСОБА_2 звертався до ПрАТ «Українська
пожежно-страхова компанія» з письмовою
заявою про страхову виплату, але йому
було відмовлено у її виплаті, оскільки
позивачем було пропущено річний строк
звернення з такою заявою до страхової
компанії, а тому позивач звернувся до
суду і просив стягнути з ПрАТ
«Українська пожежно-страхова
компанія» на його користь матеріальні
збитки в сумі 8 000грн. та судові витрати
в сумі 4 229,40грн., а всього 12 229,40грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 29.05.2014р. ОСОБА_2 у
задоволенні позову до ПрАТ «Українська
пожежно-страхова компанія» про
відшкодування шкоди завданої
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати, і ухвалити по
справі нове рішення, яким задовольнити
його позовні вимоги у повному обсязі,
посилаючись на те, що судом неповно
з'ясовані обставини по справі, висновки
суду не відповідають обставинам справи
і судом неправильно застосовані норми
матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково, а рішення суду
скасуванню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
14.02.2012р. близько 09.20год. в м.
Дніпропетровську по вул. Телевізійній,
в районі будинку 3, відбулася ДТП за
участю автомобілів «ВАЗ-21093», д/н
НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2 та «Форд
Скорпіо», д/н НОМЕР_1, під керуванням
ОСОБА_3

По факту скоєння ДТП, працівниками
Державної автоінспекції було складено
протокол про адміністративне
правопорушення відносно ОСОБА_2

Постановою Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 14.03.2012р.
провадження по справі про
адміністративне правопорушення у
відношенні ОСОБА_2 про притягнення його
до адміністративної відповідальності
за ст. 124 КУпАП було закрито за
відсутності в його діях складу
адміністративного правопорушення, і
вказана постанова набрала законної
сили.

Також суд першої інстанції встановив,
що протокол про адміністративне
правопорушення у відношенні ОСОБА_3 по
факту даної ДТП не складався, постанова
суду про притягнення його до
адміністративної відповідальності за
правопорушення, передбачене ст. 124
КУпАП не виносилась.

ОСОБА_3 01.04.2011р. уклав з ПрАТ «Українська
пожежно-страхова компанія» договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності №
АА/2264789, строком по 31.03.2012р.Ю за яким ПрАТ
«Українська пожежно-страхова
компанія» взяла на себе зобов'язання
виплатити страхове відшкодування
внаслідок ДТП.

15.10.2013р. ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ
«Українська пожежно-страхова
компанія» з заявою про виплату
страхового відшкодування, і 05.11.2013р.
ПрАТ «Українська пожежно-страхова
компанія» відмовило ОСОБА_2 у
відшкодуванні шкоди, завданої його
транспортному засобу в результаті ДТП
на підставі п. 37.1.4 ст. 37 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів».

Звернувшись до суду позивач зазначав,
що витрати, пов'язані з відновлювальним
ремонтом автомобіля «ВАЗ-21093», д/н
НОМЕР_2, склали 8 000грн. і на
підтвердження заявлених вимог позивач
надав суду наряд - замовлення №1401/1004/12
від 10.04.2012р., видаткову накладну
№1401/1004/12 від 10.04.2012р., акт виконаних
робіт №1401/1004/12 від 26.04.2012р. та
розрахункову квитанцію №150466 від
26.04.2012р.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції
виходив із того, що матеріали справи не
містять допустимих доказів саме вини
ОСОБА_3 у виниклій 14.02.2012р. ДТП і
позивачем не надано допустимих доказів
про фактичний розмір завданих збитків,
і крім того звернувшись до страхової
компанії не надав пошкодженого
транспортного засобу для проведення
товарознавчого дослідження, та
встановлення розміру спричинених
матеріальних збитків, а також не
звернувся з заявою про страхове
відшкодування в обумовлений законом
річний строк та не надав постанову про
притягнення ОСОБА_3 до
адміністративної відповідальності, як
винного за фактом скоєної
дорожньо-транспортної пригоди, а тому
суд вважав правомірною відмову
страхової компанії відповідача у
виплаті позивачу страхового
відшкодування на підставі п. 37.1.4 ст. 37
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів».

Однак, такого висновку суд дійшов з
порушенням норм матеріального і
процесуального права.

Положеннями Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» визначено, що обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності здійснюється з метою
забезпечення відшкодування шкоди,
заподіяної життю, здоров'ю та/або майну
потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди та
захисту майнових інтересів
страхувальників.

Згідно статті 6 вказаного Закону
страховим випадком є подія, внаслідок
якої заподіяна шкода третім особам під
час дорожньо-транспортної пригоди, яка
сталася за участю забезпеченого
транспортного засобу і внаслідок якої
настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована за
договором.

Згідно до положень ст. 22.1 Закону при
настанні страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Підстави для відмови у здійсненні
страхового відшкодування визначені
статтею 37 Закону, відповідно до якої,
зокрема, неподання заяви про страхове
відшкодування впродовж одного року,
якщо шкода заподіяна майну
потерпілого, і трьох років, якщо шкода
заподіяна здоров'ю або життю
потерпілого, з моменту скоєння ДТП.

Відповідно до абз. 4-5 п. 23 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ, № 4 від 01.03.2013р. «Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» на вимоги, що
випливають із договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності, поширюється
загальний строк позовної давності,
встановлений тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК), що обчислюється із дня
закінчення дії договору, і строки,
передбачені статтею 33 Закону № 1961-IV для
звернення до страховика, а у випадку,
зазначеному в статті 41 цього Закону, -
до МТСБУ, із заявою про
дорожньо-транспортну пригоду, не є
строками здійснення потерпілим свого
права на отримання страхового
відшкодування. Тому у разі відмови
страховика від прийняття документів на
отримання страхового відшкодування з
посиланням на пропущення цих строків
потерпілий має право звернутися до
суду з метою вирішення спору по суті.

Таким чином сама по собі відмова
страхової компанії у виплаті
страхового відшкодування потерпілому
у зв'язку з неподанням заяви про
страхове відшкодування впродовж
одного року, якщо шкода заподіяна майну
потерпілого, не може бути підставою для
відмови позивачу у задоволенні
позовних вимог про стягнення
страхового відшкодування в судовому
порядку.

Що ж стосується визначення винної
особи у виниклій ДТП то колегія суддів
виходить з наступного.

Відповідно до положень ст. 1188 ЦК
України шкода, завдана внаслідок
взаємодії кількох джерел підвищеної
небезпеки, відшкодовується на
загальних підставах, а саме: шкода,
завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Згідно ч. 2, ст. 1166 ЦК України, особа, яка
завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо доведе, що шкоди
завдано не з її вини.

Як вбачається з постанови
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська від 14.03.2012р.
провадження по справі про
адміністративне правопорушення у
відношенні ОСОБА_2 про притягнення його
до адміністративної відповідальності
за ст. 124 КУпАП було закрито за
відсутності в його діях складу
адміністративного правопорушення.

Згідно висновку судової автотехнічної
експертизи №4340-12 від 25.02.2013р., який
знаходиться в оглянутій в ході
розгляду справи цивільній справі
2/412/3749/2012, у діях ОСОБА_3 вбачаються
невідповідності Правилам дорожнього
руху України, які знаходяться у
причинному зв'язку з настанням події
ДТП.

Таким чином колегія суддів вважає, що
ДТП сталася з вини ОСОБА_3

Оскільки ОСОБА_3 застрахував свою
цивільно-правову відповідальність і
ДТП сталася під час дії договору
страхування цивільно-правової
відповідальності, колегія суддів
вважає, що страхове відшкодування
підлягає стягненню з відповідача по
справі ПрАТ «Українська
пожежно-страхова компанія».

Вирішуючи питання про розмір
страхового відшкодування, колегія
суддів виходить з того, що автомобіль
позивача на час розгляду справи
відремонтовано, і витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом автомобіля
позивача склали 8 000грн.

Відповідно до вимог ч.2, ст. 1192 ЦК
України, розмір збитків, що підлягають
відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» розмір франшизи при
відшкодуванні шкоди, заподіяної майну
потерпілих, встановлюється при
укладанні договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності і не може
перевищувати 2 відсотки від ліміту
відповідальності страховика, в межах
якого відшкодовується збиток,
заподіяний майну потерпілих.

Страхове відшкодування завжди
зменшується на суму франшизи,
розрахованої за правилами цього
підпункту.

Згідно з договором обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності, укладеним між ПрАТ
«Українська пожежно-страхова
компанія» та ОСОБА_3, ліміт
відповідальності страховика за шкоду,
заподіяну майну, становив 50 000грн.,
франшиза - 1000 грн.

Враховуючи наведені обставини, колегія
суддів вважає, що з відповідача на
користь позивача підлягає стягненню
страхове відшкодування, оскільки під
час розгляду справи страхова компанія
не довела, що саме з вини позивача вона
була позбавлена права оглянути
пошкоджений автомобіль, а тому
виходячи з того, що право позивача на
утримання страхового відшкодування
порушено з вини страхової компанії,
воно підлягає захисту, і на користь
позивача підлягає стягненню з
відповідача страхове відшкодування з
урахуванням франшизи в сумі 7 000грн.

Вирішуючи питання про розподіл судових
витрат в порядку ст. 88 ЦПК України
колегія суддів вважає, що заявлені
вимоги підлягають частковому
задоволенню в частині сплачених ним
коштів по сплаті судового збору в сумі
121,80грн. (а.с.42), та 121,80грн. (а.с.85),
оскільки інших доказів на
підтвердження сплати позивачем кошів
матеріали справи не містять.

Крім того з відповідача підлягають
стягненню витрати по сплаті судового
збору на користь держави у зв'язку
задоволенням позову в сумі 243,60грн.

Що ж стосується вимог позивача про
стягнення витрат на правову допомогу,
то вказані вимоги не підлягають
задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати,
пов'язані з оплатою правової допомоги
адвоката або іншого фахівця в галузі
права, несуть сторони, крім випадків
надання безоплатної правової допомоги.
Граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється
законом.

Згідно із ч. 1 ст. 56 ЦПК України правову
допомогу може надавати особа, яка є
фахівцем у галузі права і за законом
має право на надання правової допомоги.
Вона допускається до участі в розгляді
справи ухвалою суду за заявою особи,
яка бере участь у справі.

Дані про те, що ОСОБА_4 був допущений до
участі в розгляді справи як особа, яка
надає правову допомогу на підставі
ухвали суду, відсутні, а тому і відсутні
підстави для стягнення заявлених
витрат в сумі 4 000грн.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що судом
при розгляді справи невірно були
встановлені обставини по справі, та
були порушені норми матеріального
права, якими регулюються виниклі між
сторонами правовідносини, а тому
рішення суду підлягає скасуванню на
підставі ст. 309 ЦПК України з ухваленням
нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 304,307,309,316 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 29 травня 2014р.
скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Стягнути з приватного акціонерного
товариства «Українська
пожежно-страхова компанія» на користь
ОСОБА_2 страхове відшкодування в сумі 7
000грн., та на повернення понесених
судових витрат 243грн. 60коп.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовити.

Стягнути з приватного акціонерного
товариства «Українська
пожежно-страхова компанія» на користь
держави судовий збір в сумі 243грн. 60коп.

Рішення апеляційного суду вступає в
силу з моменту проголошення, але може
бути оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Судді: