У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Євтушенко
О.І., суддів:
Євграфової Є.П.,
Завгородньої І.М.,
Іваненко Ю.Г., Олійник А.С.,
розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_4 до товариства
з обмеженою відповідальністю
«Планета», треті особи: Державна
реєстраційна служба, державне
підприємств Міністерства оборони
України «Укрвійськбуд» про визнання
права власності за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на заочне рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 21 січня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва
від 27 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року позивач звернулася до
суду з даним позовом, в обґрунтування
якого зазначила, що 9 червня 2005 року між
нею та товариством з обмеженою
відповідальністю «Планета» (далі - ТОВ
«Планета») укладено договір
інвестування будівництва житлового
будинку № 2005-16/і, відповідно до умов
якого відповідач, як виконавець за
договором, зобов'язався за рахунок
залучених від позивача коштів у межах
інвестиційного договору № 85/2004 від 22
червня 2004 року з
інвестором-генпідрядником - державним
підприємством Міністерства оборони
України «Укрвійськбуд», збудувати і
передати позивачу у справі обумовлене
житло - двокімнатну квартиру № 57, що
знаходиться на 11-му поверсі, загальною
площею 64,79 кв.м, житловою площею 21,90 кв.м,
розташовану в будинку АДРЕСА_1, а
позивач зобов'язався забезпечити
відповідне фінансування об'єкту
інвестування та прийняти його у
власність для особистого проживання.

Позивач зазначила, що нею своєчасно та
в повному обсязі виконані умови
договору інвестування, а саме сплачено
кошти у розмірі 204088 гривень
50 копійок, а відповідач в порушення п.
2.4.1 зобов'язання за договором не
виконує, а тому на підставі ст.ст. 22, 182,
208, 331, 392, 509, 526, 530, 610, 612, 623, 629 ЦК України,
п. 5 ст. 7 Закону України «Про
інвестиційну діяльність» просила суд
визнати за нею право власності на
квартиру № 57, що знаходиться на 11-му
поверсі, загальною площею 64,79 кв.м,
житловою площею 21,90 кв.м, розташовану в
будинку АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Святошинського
районного суду м. Києва від 21 січня 2014
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від
27 березня 2014 року, у задоволенні
позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу суду апеляційної
інстанції, а справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції,
мотивуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
представника позивача, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
й апеляційний суд, виходив з того, що
ТОВ «Планета» не є належним
відповідачем у справі, оскільки
відповідно до умов договору останнє
зобов'язувалось збудувати і передати
інвестору обумовлене житло, а також
документи для подальшого оформлення
права власності в компетентних
державних органах, а тому дійшов
висновку, що невиконання відповідачем
зобов'язань щодо передачі вказаних
документів не може свідчити про
оспорювання ним права власності
позивача на спірне житлове приміщення.

Крім того, зазначив, що ненадання
відповідачем всіх необхідних
документів позивачу для реєстрації
права власності не позбавляє
останнього права власності на житло,
оскільки ТОВ «Планета» видало
позивачу, як інвестору, довідку про
оплату повної вартості квартири та
сертифікат Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві про готовність до експлуатації
житлового будинку АДРЕСА_1, при цьому
ОСОБА_4 не зверталася до уповноваженого
державного органу щодо оформлення та
видачу свідоцтва про право власності
на новозбудовану квартиру.

Висновки судів є законними та
обгрунтованими.

Судами встановлено, що 9 червня 2005 року
між сторонами укладено
договір інвестування будівництва
житлового будинку № 2005-16/і, відповідно
до умов якого відповідач, як виконавець
за договором, зобов'язався за рахунок
залучених від позивача коштів у межах
інвестиційного договору №
85/2004 від 22 червня 2004 року з
інвестором-генпідрядником - державним
підприємством Міністерства оборони
України «Укрвійськбуд», збудувати і
передати позивачу у справі обумовлене
житло - двокімнатну квартиру № 57, що
знаходиться на 11-му поверсі, загальною
площею 64,79 кв.м, житловою площею 21,90 кв.м,
розташовану в будинку АДРЕСА_1, а
позивач зобов'язався забезпечити
відповідне фінансування об'єкту
інвестування та прийняти його у
власність для особистого проживання.

Термін здачі будинку в експлуатацію - 4й
квартал 2006 року.

З матеріалів справи вбачається, що на
виконання п. 3.2 договору позивачем
сплачено кошти у розмірі 204 088 гривень 50
копійок (а.с.11).

Додатковою угодою № 2 від 25 грудня 2006
року внесено зміни в п. 1.2 договору
інвестування щодо терміну здачі
будинку в експлуатацію та зазначено, що
запланований термін здачі будинку - 2й
квартал 2007 року.

Додатковою угодою № 3 від 26 червня 2008
року змінено термін здачі об'єкту
нерухомості в експлуатацію - 4й квартал
2008 року.

15 квітня 2013 року Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю
видано сертифікат серії КВ № 09, в
якому зазначено про відповідність
закінченого будівництвом об'єкта
проектній документації та
підтверджено його готовність до
експлуатації.

Відповідно до п. 2.4 договору
інвестування виконавець - ТОВ
«Планета» зобов'язаний надати
інвестору протягом 60 діб після здачі
будинку в експлуатацію за актом
державної комісії документи, необхідні
для оформлення права власності на
квартиру в державних органах (копію
акту про прийняття об'єкту в
експлуатацію, акт прийому-передачі
квартири інвестору, довідку про оплату
повної вартості квартири, копію
технічного паспорту на квартиру,
виданий БТІ).

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач у червні 2013 року направила до
ТОВ «Планета» претензію щодо
невиконання забудовником п. 2.4
договору, що стало підставою звернення
до суду з позовом.

Відповідно до вимог ст. 19 Закону
України «Про фінансово-кредитні
механізми і управління майном при
будівництві житла та операціях з
нерухомістю» оформлення права
власності здійснюється за рахунок та
силами забудовника, який забезпечує
правову сторону та надає до
уповноваженого органу необхідні
документи для оформлення інвесторам
свідоцтв про право власності на
профінансовані ними об'єкти
нерухомості.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Позивач звернулася до суду з позовом
про визнання права власності на спірну
квартиру на підставі ст. 392 ЦК України.

Врахувавши, що позивач не зверталася до
уповноваженого державного органу щодо
оформлення та видачу свідоцтва про
право власності на новозбудовану
квартиру, а також з позовом про
зобов'язання відповідача виконати
перед нею всі обумовлені договором
зобов'язання, а тому невиконання
відповідачем вказаних зобов'язань не
свідчить про оспорювання ним права
власності позивача на житлове
приміщення, суд першої інстанції, з
яким погодився й апеляційний суд,
дійшов правильного висновку про те, що
ТОВ «Планета» не може бути
належним відповідачем у справі в
обраний позивачем спосіб захисту.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги про порушення
судами норм матеріального та
процесуального права не ґрунтуються на
матеріалах справи, зводяться до іншої
оцінки фактичних обставин справи, яка
відрізняється від зробленої судом
оцінки, і висновків суду не
спростовують. Оскаржувані судові
рішення ухвалено з додержанням норм
процесуального й матеріального права,
а тому передбачених ст. 338 ЦПК України
підстав для їх скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Святошинського
районного суду м. Києва від 21 січня 2014
року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 27 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.І.
Євтушенко

Судді:
Є.П.
Євграфова

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко

А.С. Олійник