Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/2865/14 Головуючий у
1-й інстанції Гашук К.В.
Суддя-доповідач Панкеєв О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі

головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Панкеєва О.В., Мануйлова Ю.С.

при секретарі Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Орджонікідзевсього районного суду м.
Запоріжжя від 29 січня 2014 року в справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
Запорізької міської ради, Головного
управління Держземагенства в
Запорізькій області про визнання
частково недійсним рішення
Запорізької міської ради, визнання
недійсним Державного акту на право
власності на земельну ділянку,
визнання права на безоплатну
приватизацію земельної ділянки по
фактичному землекористуванню, без
узгодження його кордонів із суміжним
землекористувачем,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2013 року ОСОБА_2 звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_3,
Запорізької міської ради, Управління
Держкомзему у м. Запоріжжі про визнання
частково недійсним рішення
Запорізької міської ради, визнання
недійсним Державного акту на право
власності на земельну ділянку,
визнання права на безоплатну
приватизацію земельної ділянки по
фактичному землекористуванню, без
узгодження його кордонів з суміжним
землекористувачем.

В обґрунтування позову ОСОБА_2
зазначено, що він є власником 19/50 частин
домоволодіння АДРЕСА_1, розташованого
на земельній ділянці загальною площею
510 кв. м., власником іншої частини
домоволодіння (31/50) є ОСОБА_3

Рішенням Запорізької міської
ради № 72 від 29.12.2010 року було
затверджено технічну документацію та
передано у власність земельні ділянки
громадянам для будівництва та
обслуговування жилих будинків,
господарських будівель та споруд,
ведення садівництва. За п. 69 Додатку № 1
до даного рішення до переліку громадян,
що затверджено технічну документацію
зазначено ОСОБА_3 на земельну ділянку,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1,
кадастровий № 23101000:05:001:0721, площею 0,0376
га, та передано її у власність ОСОБА_3

На підставі вказаного рішення
29.03.2012 року ОСОБА_3 видано державний акт
про право власності на земельну
ділянку серії ЯЛ № 529277 про право
власності на земельну ділянку у
розмірі 31/50 від 0,606 га, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1.

Зазначений державний акт вважає
незаконним, оскільки відповідно до
договору купівлі-продажу від 01.07.2005
року ОСОБА_3 придбав свою частину
домоволодіння у ОСОБА_4

Між співвласниками домоволодіння
було визначено порядок користування
земельною ділянкою у добровільному
порядку. У зв'язку з чим до ОСОБА_3 на
підставі договору купівлі-продажу
перейшло право користування земельною
ділянкою, на якій розташовано
домоволодіння без зміни цільового
призначення в об'ємі та на умовах,
встановлених для попереднього
власника - ОСОБА_4, тобто площею 316 кв. м.,
згідно меж розмежування по яким
встановлено «внутрішній паркан»,
позначений на викопіюваннях із схем
плану будівельного кварталу під № 5.
Отже виникнення у ОСОБА_3 права
спільної часткової власності на спірну
земельну ділянку не було законних
підстав, у зв'язку з чим він не мав права
на приватизацію 376 кв. м. (0,0376 га) або 31/50
частина земельної ділянки загальною
площею 0,0606 га, який знаходився у їх
спільному користування.

Технічна документація по
землеустрою на приватизацію земельної
ділянки ОСОБА_3 не містить письмової
згоди на приватизацію ОСОБА_3
присадибної земельної ділянки у
відповідності (пропорційно) з його
долею у сумісному домоволодінні. Такої
згоди ні в усному ні в письмовому
вигляді позивач не надавав. У зв'язку з
чим ОСОБА_3 було незаконно надано
дозвіл на притягнення спеціалістів для
проведення проектних робіт по
виготовленню технічної документації
та незаконно узгоджено технічну
документацію по відводу земельної
ділянки у власність ОСОБА_3 та передано
на затвердження Запорізької міської
ради, яка в свою чергу винесла рішення,
на підставі якого ОСОБА_3 отримав
державний акт.

Внаслідок приватизації ОСОБА_3
31/50 частини земельної ділянки, позивачу
у користування залишена 19/50 частин
земельної ділянки від її загальної
площі, що складає 230,28 кв. м., замість 306
кв. м., які він займав та постійно
користувався. Крім того, при розробці
технічної документації було допущено
помилку у загальному розмірі земельної
ділянки, яка знаходилась у спільному
користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зокрема,
зменшено розмір земельної ділянки з 622
кв. м. до 606 кв. м.

Внаслідок незаконної
приватизації ОСОБА_3 земельної ділянки,
яка раніше знаходилася у спільному
користуванні позивач позбавлений
можливості приватизувати земельну
ділянку площею 306 кв. м., яку він займає
відповідно до встановленого порядку
фактичного землекористування,
оскільки він добросовісно, відкрито та
безперервно користується протягом 30
років. Дана земельна ділянка включає в
себе 194 кв. м. з 510 кв. м. території,
відведеної для домоволодіння АДРЕСА_1
та прилеглої до неї території надлишок
площею 112 кв. м., переданий місцевою
владою у тимчасове користування.

Посилаючись на вказані
обставини ОСОБА_2 просив суд визнати
недійсним та скасувати рішення
Запорізької міської ради шостого
скликання третьої сесії № 72 від 29
грудня 2010 року в частині затвердження
технічної документації по землеустрою
відносно складання документів, які
посвідчують право ОСОБА_3 на земельну
ділянку площею 0,0376 га або 31/50 частини
від 0,0606 га, розташований в АДРЕСА_1,
згідно додатку для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель та споруд, а
також в частині передачі, згідно
додатку у власність ОСОБА_3 земельної
ділянки, площею 0,376 га або 31/50 від 0,0606 га,
розташованого в АДРЕСА_1; визнати
недійсним Державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯЛ
№ 529277, виданий на ім'я ОСОБА_3 29.03.2012 року
на підставі рішення Запорізької
міської ради шостого скликання третьої
сесії № 72 від 29 грудня 2010 року,
зобов'язавши Управління Держкомзему в
м. Запоріжжі Головного управління
Держкомзему в Запорізькій області
Державного комітету України по
земельним ресурсам анулювати його
реєстрацію у Книзі записів реєстрації
державних актів на право власності на
землю і на право постійного
користування земель, договорів оренди
землі за № 002326; визнати за ним
право на приватизацію по фактичному
землекористуванню земельної ділянки
загальною площею 0,0309 га, розташованого
за адресою: АДРЕСА_1 без узгодження її
меж з власником 31/50 частин
домоволодіння АДРЕСА_1.

Рішенням Орджонікідзевсього
районного суду м. Запоріжжя від 29 січня
2014 року у задоволенні позову ОСОБА_2
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
зазначає, що рішення не відповідає
фактичним обставинам справи, ухвалено
з порушенням вимог матеріального та
процесуального права, тому просить
його скасувати та ухвалити нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідача.
пояснення учасників процесу,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Як вбачається із матеріалів
справи та встановлено судом першої
інстанції, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві
спільної часткової власності належить
домоволодіння АДРЕСА_1, на якому
розташовано два житлових будинки літ.
А. та літ. Б.

Рішенням виконкому
Орджонікідзевської райради від 11.06.1952
року № 395 житловому будинку АДРЕСА_1
наділена земельна ділянка площею 510 кв.
м. Рішенням виконкому
Орджонікідзевської райради від 16.08.1983
року № 257, надлишки земельної ділянки у
розмірі 112 кв. м. залишені в тимчасове
користування за житловим будинком
АДРЕСА_1 (Т. 1 а. с. 11).

Тобто у користування власників
житлового будинку АДРЕСА_1 органами
місцевого самоврядування надано
земельну ділянку загальним розміром 622
кв. м.

Фактично власники домоволодіння
АДРЕСА_1 займають земельну ділянку
площею 617 кв. м., а її надлишки - 107 кв. м.
(висновок судової будівельно-технічної
експертизи від 28.02.2013 року - Т. 1 а. с. 60-64)

ОСОБА_2 на підставі договору
купівлі-продажу від 19.03.1992 року,
укладеного між виконкомом
Орджонікідзевської районної ради
народних депутатів м. Запоріжжя та
ОСОБА_2, на праві власності належить 19/50
частин жилого будинку (літ. Б) з
відповідною частиною господарських та
побутових будівель і споруд, який
розташований на земельній ділянці
загальною площею 510 кв. м. (Т. 1 а. с. 12).

ОСОБА_3 є власником 31/50 частини
домоволодіння (літ. А), розташованого за
адресою АДРЕСА_1 на земельній ділянці
площею 622 кв. м., на підставі договору
купівлі-продажу від 01.07.2005 року,
укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3,
посвідченого приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_6, реєстр. № 1-655 (Т. 1 а. с.
14-15).

За зверненням ОСОБА_3, рішенням
Запорізької міської ради № 72 від 29.12.2010
р., затверджено технічну документацію
із землеустрою щодо складання
документів, що посвідчують право на
земельні ділянки громадян та передано
ОСОБА_3 у власність земельна ділянка
площею 31/50 від 0,0606 га за адресою:
АДРЕСА_1 для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд (Т. 2 а.
с. 17-18).

29.03.2012 року, на підставі рішення
Запорізької міської ради шостого
скликання третьої сесії № 72 від 29.12.2010
року, ОСОБА_3 видано державний акт на
право власності на земельну ділянку
Серії ЯЛ № 529277 відповідно до якого він
є власником земельної ділянки площею
31/50 частини від 0,0606 га для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд
(присадибна ділянка). Вказаний
державний акт зареєстрований в Книзі
записів реєстрації державних актів на
право власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 002326
(Т. 1 а. с. 22).

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 120
Земельного кодексу України, у разі
набуття права власності на жилий
будинок, будівлю або споруду кількома
особами право на земельну ділянку
визначається пропорційно до часток
осіб у праві власності жилого будинку,
будівлі або споруди.

За роз'ясненнями п. 18 Постанови
ВСУ від 16 квітня 2004 року № 7 "Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ", у разі переходу права
власності на будівлі та споруди до
кількох осіб право на земельну ділянку
визначається пропорційно часткам осіб
у вартості будівлі та споруд, якщо інше
не передбачено в договорі відчуження
останніх.

Відповідно до статті 116
Земельного кодексу України, громадяни
та юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом.

За ч. 1 ст. 125 Земельного кодексу
України, право власності та право
постійного користування на земельну
ділянку виникає після одержання її
власником або користувачем документа,
що посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної реєстрації.

Отже ОСОБА_3 набув право
власності на частину земельної
ділянки, яка відповідає його частині
домоволодіння АДРЕСА_1, що узгоджується
із зазначеними вище нормами чинного
законодавства та фактичними
обставинами справи.

Відповідно до ч.2 ст. 120
Земельного Кодексу України, а також ч.2
ст. 377 ЦК України набувачу житлового
будинку, будівель та споруд, розміщених
на земельній ділянці, що була у
користуванні, переходить право
користування тією частиною земельної
ділянки, на якій вони розміщені, та
частиною ділянки, яка необхідна для їх
обслуговування.

Суд першої інстанції належним
чином встановив відсутність у
попередніх власників угод щодо порядку
користування земельною ділянкою.

Оскільки суду не було надано належних
та допустимих доказів проте, що між
колишніми співвласниками
домоволодіння АДРЕСА_1 визначено
порядок користування земельною
ділянкою суд відмовив у задоволені
позову.

Суду не надано ні нотаріально
посвідченого договору про визначення
порядку користування земельною
ділянкою ні відповідного рішення суду,
які би у відповідності до ст. 377 ЦК
України були би обов'язковими для
нового власника. А встановлення
паркану на земельній ділянці одним із
співвласників домоволодіння не
свідчить про належне оформлення
договору щодо користування земельною
ділянкою.

Посилання позивача в
апеляційній скарзі, що між колишніми
співвласниками домоволодіння АДРЕСА_1
визначено порядок користування
земельною ділянкою, тобто склався
порядок фактичного землекористування,
у зв'язку з чим ОСОБА_3 не мав права на
приватизацію земельної ділянки згідно
часток у домоволодінні є
безпідставними, оскільки суду не
надано жодного належного доказу на
підтвердження того, що між колишніми
або нинішніми співвласниками
домоволодіння була домовленість щодо
порядку користування земельною
ділянкою, оформлена належним чином.

Доводи позивача про те, що при
виготовленні технічної документації,
яка згодом була затверджена рішенням
Запорізької міської ради, він не давав
згоди на узгодження меж земельної
ділянки спростовуються матеріалами
справи. Зокрема, з витребуваної судом
технічної документації із землеустрою
(Т. 1 а. с. 195-233) вбачається, що в ній
наявний акт узгодження меж
землекористування від 13.08.2010 року щодо
земельної ділянки ОСОБА_3 з підписом і
ОСОБА_2, який, до того ж, ніяких
претензій до меж земельної ділянки
ОСОБА_3 не мав (Т. 1 а. с. 209).

Невідповідність загальної
площі земельної ділянки у державному
акті розміру тієї земельної ділянки,
яка надавалась власникам
домоволодіння органами місцевого
самоврядування для користування, не
порушує права ОСОБА_2 та не є підставою
для визнання недійсним державного
акту, оскільки загальна площа
земельної ділянки визначена в меншому
розмірі у державному акті ОСОБА_3, який
у свою чергу з позовними вимогами про
визнання державного акту недійсним до
суду не звертався.

Враховуючи викладені обставини
суд першої інстанції обґрунтовано
дійшов до висновку, що позовні вимог є
безпідставними та необґрунтованими у
зв'язку з чим відмовив у задоволені
позову.

Таким чином відмовляючи в
задоволені позову, дослідивши докази у
справі й давши їм належну оцінку в силу
вимог ст. ст. 212 ЦПК України, а також,
врахувавши обставини справи,
обґрунтовано виходив із того, що
позивачем не доведено порушення його
прав та обґрунтовано відмовлено у
задоволенні позову.

Оскільки рішення суді першої
інстанції відповідає матеріалам
справи , ухвалене у відповідності з
вимогами процесуального та
матеріального права, а тому колегія
судів не вбачає підстав для його
скасування та задоволення позову як
проте вимагає ОСОБА_2.

Керуючись ст.ст. 303,307, 308,313,
317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Орджонікідзевсього районного
суду м. Запоріжжя від 29 січня 2014 року у
цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді