АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2014року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду м.
Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.,

суддів: Усика Г.І., Нежури
В.А.,

при секретарі: Меєчко Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного
суду м. Києва від 25.06.2014 у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя
особа: ОСОБА_5 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Дарницького районного суду м.
Києва від 25.06.2014 в задоволенні заяви
представника позивача про
забезпечення позову - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим
рішенням, позивачем подано апеляційну
скаргу, посилаючись на порушення судом
норм процесуального права. Також
апелянт зазначає, що судом не була
надана належна оцінка доказам, які
містяться в матеріалах справи, а тому
просить ухвалу суду першої інстанції
скасувати і постановити нову про
задоволення заяви про забезпечення
позову.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечував щодо
задоволення апеляційної скарги та
просив її відхилити.

Інші особи в судове засідання не
з'явились, про час та місце розгляду
справи повідомлялися у встановленому
законом порядку, причини неявки суду не
повідомили, а тому, враховуючи
положення ст. 303-1, ст. 305 ЦПК України ,
колегія суддів вважає за можливе
розглядати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши
законність і обґрунтованість
постановленої ухвали, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.151 ЦПК України
суд за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може вжити заходи забезпечення
позову на будь-якій стадії процесу,
якщо невжиття таких заходів може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Види забезпечення позову повинні бути
співмірними із заявленими позивачем
вимогами, як передбачає ч.3 ст.152 ЦПК
України.

Справа № 753/21451/13 № апеляційного
провадження:№ 22-ц/796/10375/2014Головуючий у
суді першої інстанції: Цимбал
І.К.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Соколова В.В. Судом
встановлено, що в грудні 2014 року
позивач звернувся до суду із позовом до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5 про
стягнення коштів.

25.06.2014 представник позивача подав в
судовому засіданні першої інстанції
подала заяву у якій просила
забезпечити позов шляхом заборони
відповідачу ОСОБА_4 вчиняти будь - які
дії пов'язані з реєстрацією осіб у
квартирі, Ѕ частина якої належить
ОСОБА_4 на праві власності.

Відмовляючи у задоволенні заяви про
забезпечення позову, суд першої
інстанції виходив із того, що позивачем
не підтверджена необхідність
забезпечення позову, та не надано
належних доказів, а також що невжиття
заходів забезпечення може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду.

Колегія суддів вважає, що висновки
суду першої інстанції зроблені на
підставі повного та об'єктивного
дослідження наданих доказів та в
повній мірі відповідають вимогам
чинного законодавства.

Забезпечення позову - це сукупність
процесуальних дій, які гарантують
виконання рішення суду в разі
задоволення позовних вимог.

Забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи після
відкриття провадження у ній (за
винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст.
151 ЦПК України), якщо невжиття заходів
забезпечення може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду.

Пленум Верховного Суду України в п.4
постанови «Про практику застосування
судами цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» №9 від 22.12.2006
роз'яснив, що, розглядаючи заяву про
забезпечення позову, суд (суддя) має з
урахуванням доказів, наданих позивачем
на підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулась з такою заявою,
позовним вимогам. При встановленні
зазначеної відповідності слід
врахувати, що вжиті заходи не повинні
перешкоджати господарській діяльності
юридичної особи. Вирішуючи питання про
забезпечення позову, суд має брати до
уваги інтереси не тільки позивача, а й
інших осіб, права яких можуть бути
порушені у зв'язку із застосуванням
відповідних заходів.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 152 ЦПК України позов
забезпечується забороною вчиняти
певні дії.

Так, на момент постановлення
оскаржуваної ухвали позивачем не було
надано достатніх підстав, які б
дозволили підтвердити, що вказані дії
відповідача ОСОБА_4, а саме, намір
зареєструвати у спірній квартирі його
малолітнього сина, можуть утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду в разі задоволення позовних вимог,
які до речі не стосуються даного майна.

А тому враховуючи вищевикладене,
колегія суддів вважає, що наведенні
апелянтом доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції і не дають підстав вважати,
що судом допущені порушення норм
процесуального права, які привели до
неправильного вирішення питання.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що ухвала суду постановлена з
додержанням норм матеріального та
процесуального права і підстав для її
скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Дарницького районного суду м.
Києва від 25.06.2014 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та в касаційному
порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: