АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у 1 інстанції - Москаленко
Доповідач - Борисова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Гаращенка Д.Р.

при секретарі: Шалапуда Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на
рішення Печерського районного суду м.
Києва від 14 липня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2013 року позивач звернулася до
суду із вказаним позовом з урахуванням
уточнених позовних вимог просила
стягнути солідарно суму боргу у
розмірі 98591 грн. В обґрунтування
позовних вимог посилалася на те, що 28
березня 2012 між позивачем та ОСОБА_3
укладено договір позики, за яким
позивач надала відповідачу ОСОБА_3 5000
доларів США строком до 28 січня 2013 та 28
листопада 2012 між позивачем та ОСОБА_3
укладено договір позики, за яким
позивач надала відповідачу ОСОБА_3 5000
доларів США строком до 28 березня 2013
року.

Разом з цим зазначила, що взяті грошові
кошти відповідач ОСОБА_3 витратила в
інтересах сім'ї, а саме на придбання
квартири дочці, а тому позивач просила
стягнути солідарно з відповідачів суму
боргу за договорами позики, а також
стягнути судовий збір.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 14 липня 2014 року позов ОСОБА_2
до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2
суму основного боргу за договорами
позики від 28 березня 2012 року та від 28
листопада 2012 року у розмірі 98 591 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2
суму судового збору в розмірі 985 грн. 91
коп.

Не погоджуючись з даним рішенням суду
першої інстанції позивач подала
апеляційну скаргу, посилаючись на
незаконність та необґрунтованість
рішення суду просить змінити рішення
Печерського районного суду м.Києва від
14 липня 2014 року в частині стягнення з
ОСОБА_3 та її чоловіка ОСОБА_4 суми боргу
за договорами позики з обох солідарно.

Посилається на те, що ухвалюючи
рішення, суд першої інстанції порушив
норми матеріального та процесуального
права, зокрема відмовляючи у
задоволенні позовних вимог щодо
солідарного стягнення боргу з обох
відповідачів, суд порушив норми ст. 65 СК
України.

Зазначає, що відповідач ОСОБА_4 не
скористався своїм право на звернення
до суду з зустрічним позовом про
визнання договору позики недійсним, а
тому останній погодився з позовними
вимогами ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Позивач в судовому засіданні
підтримала доводи апеляційної скарги
та просила її задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не
з'явились, про день і час розгляду
справи були належним чином
повідомлені, колегія суддів вважає
можливим розглядати справу у їх
відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення позивача, з'ясувавши
обставини справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог щодо солідарного стягнення з
відповідачів на користь позивача суми
заборгованості за договорами позики
суд першої інстанції виходив з
відсутності підстав для стягнення
боргу з ОСОБА_4, при цьому суд прийшов до
висновку щодо стягнення
заборгованості з відповідача ОСОБА_3 на
користь позивача, оскільки ОСОБА_3 свої
зобов'язання за договором позики не
виконала, допустила заборгованість,
яка підлягає стягненню.

Висновок суду відповідає обставинам
справи та ґрунтується на вимогах
закону.

Судом встановлено, що 28 березня 2012 року
між позивачем та ОСОБА_3 укладено
договір позики, за яким позивач
передала відповідачу ОСОБА_3 в борг 5000
доларів США, а відповідач зобов'язалась
повернути кошти до 28 січня 2013 року та 28
листопада 2012 між позивачем та ОСОБА_3
укладено договір позики, за яким
позивач передала у ОСОБА_3 в борг 5 000
доларів США та остання зобов'язалась
повернути кошти до 28 березня 2013 року, що
підтверджується копіями розписок
(а.с.5-6).

В січні 2013 року відповідач ОСОБА_3 із
загальної суми боргу повернула
позивачу лише 1000 доларів США, решту
грошей ОСОБА_3 не повернула.

Згідно зі ст.ст.525, 526, 530 ЦК України
зобов'язання мають виконуватись
належним чином та у встановлений строк.
Одностороння відмова від виконання
зобов'язань не допускається.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України
передбачено, що на підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.2 ст.1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Таким чином, оскільки відповідач
ОСОБА_3 свої зобов'язання за договором
позики перед позивачем не виконала, в
результаті чого утворилась
заборгованість за договорами позики
від 28 березня 2012 року та від 28 листопада
2012 року у розмірі 9000 доларів США, що в
гривневому еквіваленті згідно
встановленого курсу НБУ станом на час
розгляду справи в суді першої
інстанції становило 98 591 грн., а тому
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції дійшов до вірного висновку
про стягнення з ОСОБА_3 суми боргу в
розмірі 98591 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що
судом необґрунтовано відмовлено в
солідарному стягненні з відповідачів
заборгованості за договором позики
колегія суддів відхиляє виходячи з
наступного.

Відповідно до ст.65 СК України при
укладенні договору одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя. Для укладення одним
із подружжя договорів стосовно цінного
майна згода другого з подружжя має бути
подана письмово. Договір, укладений
одним із подружжя в інтересах сім'ї,
створює обов'язки для другого з
подружжя, якщо майно, одержане за
договором, використане в інтересах
сім'ї.

Згідно з ч.2 ст.73 СК України стягнення
може бути накладено на майно, яке є
спільною сумісною власністю подружжя,
якщо судом установлено, що договір був
укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї і одержане за договором
використано на її портеби.

За договором позики обов'язок його
виконання може бути покладено лише на
боржника, оскільки ОСОБА_4 з позивачем
договори позики не укладав, зобов'язань
на себе не брав, а тому на останнього не
може бути покладено солідарного
обов'язку виконання вказаних
договорів.

Крім того, позивачем не надано доказів,
що ОСОБА_4 надавав у письмовій формі
згоду на укладення договорів позики, а
також апелянтом належним чином не
доведено те, що договори були укладені
одним із подружжя в інтересах сім'ї і
одержане за договорами використано на
її потреби.

Отже, суд першої інстанції всебічно і
об'єктивно дослідив всі обставини
справи, зібраним доказам дав вірну
правову оцінку й ухвалив рішення, що
відповідає вимогам закону.

Рішення суду ухвалено з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, тому підстав для його скасування
з підстав зазначених в апеляційні
скарзі, колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 218, 303, 307, 308, 313, 315, 317 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 14 липня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: