Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/4231/14р.
Головуючий у 1-й інстанції
Суддя-доповідач Спас О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів Полякова
О.З.,

Бабак А.М.,

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3

на заочне рішення Шевченківського
районного суду м.Запоріжжя від 04
вересня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення
аліментів.

В позові зазначала, що ОСОБА_4 є її
рідним сином. Вона є пенсіонером за
віком. Крім того, у 2003 році вона
перенесла субарахноідальний
крововилив з лівостороннім
гемипарезом і до теперішнього часу
знаходиться під наглядом дільнічого
лікаря-терапевта та невропатолога з
діагнозом: церебросклероз, стан після
субарахноідального крововиливу з
лівостороннім гемипарезом.
Матеріальної допомоги син їй не надає.

Просила суд стягнути з ОСОБА_4 на її
користь аліменти у розмірі 1/4 частини
від заробітку (доходу) відповідача.

Заочним рішенням Шевченківського
районного суду м.Запоріжжя від 04
вересня 2014 року позовні вимоги
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4
на користь ОСОБА_3 аліменти на її
утримання у розмірі 1/10 частини від всіх
видів заробітку (доходу) щомісячно. В
задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_4 на
користь державного бюджету
Шевченківського району м.Запоріжжя
судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на незаконність, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справ,
просить рішення суду змінити в частині
визначення розміру аліментів на її
утримання з повним задоволенням її
позовних вимог.

В засідання апеляційного суду сторони,
будучи належно та своєчасно
повідомленими про час ті місце
судового засідання не з'явилися.
Позивачка та відповідач подали до
апеляційного суду заяви з проханнями
розглянути справу за відсутності
кожного з них.

Судова колегія ухвалила про можливість
розглядати справу за відсутності
сторін.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін. Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини та відповідні
правовідносини.

ОСОБА_3, 1935р.н. є матір'ю ОСОБА_4, 1973р.н.

ОСОБА_3 є пенсіонером за віком
безстроково та отримує пенсію у
розмірі 1125,05грн.

ОСОБА_3 хронічно хворіє, знаходиться
під наглядом дільничного лікаря УК ЦРП
Шевченківського району м. Запоріжжя у
зв'язку із хворобою церебросклероз.
Стан після субарахноідального
крововиливу, лівосторонній гемипарез,
потребує стороннього догляду.

ОСОБА_4 є приватним підприємцем та за
відомостями Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі м.
Запоріжжя за 2013рік сума чистого доходу
становила 2755грн.

Під час апеляційного розгляду
встановлено, що суд першої інстанції з
дотриманням вимог ст. ст. 212 - 215 ЦПК
України належно оцінив надані
сторонами докази, виконав всі вимоги
цивільного судочинства і вирішив
справу згідно з законом, вирішивши
питання наявності обставин, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, суті правовідносин, що
випливають із встановлених обставин,
правильно застосував правові норми до
цих правовідносин і дійшов вірного
висновку про часткове задоволення
позову.

Відповідно до ст. 202 СК України
повнолітні донька, син зобов'язані
утримувати батьків, які є
непрацездатними і потребують
матеріальної допомоги.

У зазначеній нормі права законодавець
пов'язує обов'язок дітей утримувати
батьків за двох обставин: коли батьки є
непрацездатними та якщо вони
потребують матеріальної допомоги.

Суд дослідив належним чином докази та
встановив, що позивач є матір'ю
відповідача, пенсіонером, отримує
пенсію за віком, потребує матеріальної
допомоги.

Суд врахував вимоги ст. 205 СК України,
яка встановлює, що суд визначає розмір
аліментів на батьків у твердій
грошовій сумі і (або) у частці від
заробітку (доходу) з урахуванням
матеріального та сімейного стану
сторін.

Суд першої інстанції належним чином
врахував матеріальний стан сторін,
оскільки щомісячний дохід позивачки
складає 1125грн. пенсії за віком, а з
наданих відомостей Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Запоріжжя за
2013рік сума чистого доходу відповідача
становила 2755грн.

За встановлених судом обставин є
правильним висновок рішення суду про
часткове задоволення позову про
стягнення аліментів у розмірі 1/10
частини усіх доходів відповідача
щомісячно.

Рішення суду відповідає роз'ясненням п.
21 постанови Пленуму Верховного Суду
України №3 від 15.05.2006р. «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів», де зокрема
сказано, що обов'язок повнолітніх
дочки, сина утримувати своїх
непрацездатних батьків, які потребують
матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є
абсолютним.

Доводи апеляційної скарги, що суд
першої інстанції неправильно врахував
можливість позивачки отримувати
аліменти від чоловіка, знайшли своє
підтвердження, оскільки апелянтом
надано свідоцтво про розірвання шлюбу
від 10 грудня 1992р.

Проте, вказана обставина не тягне
скасування рішення суду, оскільки по
суті вимог спір вирішений правильно,
оскільки рішення суду відповідає
вимогам вищенаведеної ч. 1 ст. 205 СК
України щодо урахування не тільки
сімейного, а й матеріального стану
сторін.

Виходячи з встановлених судом першої
інстанції на підстави наданих
письмових доказів, які перелічені вище
у цій ухвалі, матеріальний стан
відповідача є гіршим, ніж у позивачки,
судячи з розміру доходів кожного з них.

Вказана обставина не звільняє
відповідача від обов'язку утримувати
позивачку, проте дозволяє погодитися з
визначеним судом першої інстанції
розміром щомісячних стягнень
аліментів.

Доводи апеляційної скарги про
порушення ст. 213 ЦПК України не містять
обґрунтування, що саме в рішення суду
не відповідає цим нормам
процесуального права, як вплинуло на
ухвалення рішення. Зі справи та за
результатами апеляційного розгляду
видно, що ці доводи не підтверджуються,
а тому не дають підстав для висновку
щодо незаконності чи неправильності
зазначеного судового рішення.

Інших доводів апеляційна скарга не
містить.

Таким чином, при розгляді справи
апеляційним судом встановлено, що
рішення суду першої інстанції
постановлено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не
спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції та для постановляння нового
рішення по справі

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Шевченківського
районного суду м.Запоріжжя від 04
вересня 2014 року у цій справі залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: