Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/2908/14 Головуючий у
1-й інстанції Кучеренко В.В.
Суддя-доповідач Панкеєв О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі

головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Панкеєва О.В., Мануйлова Ю.С.

при секретарі Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за поданням
державного виконавця Мелітопольського
міськрайонного управління юстиції
Запорізької області про тимчасове
обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за
кордон без вилучення паспортного
документу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на ухвалу Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 23 серпня 2011 року,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2011 року державний
виконавець Мелітопольського
міськрайонного управління юстиції
Запорізької області Беспамятна А.С.
звернулася до суду з поданням про
тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві
виїзду за кордон без вилучення
паспортного документу до виконання
своїх зобов'язань покладних рішенням
суду. В обґрунтування подання
зазначено, що на виконанні у відділі
державної виконавчої служби
Мелітопольського міськрайонного
управління юстиції Запорізької
області знаходиться виконавчі листи
управління юстиції Запорізької
області видані Мелітопольським
міськрайонним судом, № 2-6447 від 18.12.2009
року про стягнення з ОСОБА_2 на користь
ПАТ КБ «ПриватБанк» суму боргу у
розмірі 5077,70 доларів США, та № 2956/09 від
23.04.2010 року на користь ТОВ Український
промисловий банк 923 661 гривню 85 коп.

Постановою було накладено арешт
на кошти боржника у межах суми 1 017 960,95
грн, що містяться на рахунках МФО 313399
ЗАП РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», МФО 321767 ПАТ
«ВТб Банк», МФО 305448, Банк ДФ АБ
«Укргазбанк» м. Дніпропетровськ, що не
забезпечує виконання судових рішень.

При проведенні виконавчих дій
встановлено, що боржник ухиляється від
виконання зобов'язань покладених на
нього судовим рішенням у зв'язку із чим
просив тимчасово обмежити ОСОБА_2 у
праві виїзду за кордон без вилучення
паспортного документу до виконання
своїх зобов'язань покладних рішенням
суду.

Ухвалою Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 23 серпня 2011 року подання
державного виконавця було задоволено.

Не погоджуюсь з ухвалою суду
ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в
якій посилається на порушення норм
процесуального права просить її
скасувати та відмовити у задоволенні
подання.

Колегія судів не вбачає підстав для
задоволення клопотання ОСОБА_2 про
відкладення розгляду справи, вважає її
неявку без поважних причин та на
підставі ст.305 ч.1 ЦПК України визнала за
можливе розглянути апеляцію у їх
відсутність.

Надана ОСОБА_2 копія довідки від «13.06.2014
року» з особистою печаткою лікаря без
штампу лікарні (ідентифікації
організації, яка видала довідку) з
візуально виправленнями у датах цифр «
13» та « 14», що ОСОБА_2 знаходилася на
консультації у гастроентеролога з
17.06.2014 року не може братися до уваги
оскільки 13.06.2014 року лікар не міг знати,
що 17.06.2014 року ОСОБА_2 буде у нього
знаходитися на консультації. Отже
копія довідки, надана ОСОБА_2 не є
підтвердженням поважної причини її
неявки у судове засідання призначене
до апеляційної інстанції на 17.06.2014 року,
повідомлення про яке вона отримала
завчасно під розпис.

Заслухавши у засіданні
апеляційного суду суддю-доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухвали суду, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК
України питання про тимчасове
обмеження боржника - фізичної особи або
керівника боржника - юридичної особи у
праві виїзду за межі України при
виконанні судових рішень та рішень
інших органів (посадових осіб)
вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби. Суд негайно
розглядає подання, зазначене в частині
першій цієї статті, без виклику чи
повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

За змістом ст. 11 Закону України
"Про виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний вживати
заходів примусового виконання рішень,
установлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії.

Відповідно до ст. 33 Конституції
України кожному, хто на законних
підставах перебуває на території
України, гарантується свобода
пересування, вільний вибір місця
проживання, право вільно залишати
територію України за винятком
обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21 січня 1994
року "Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України"
регулює порядок здійснення права
громадян України на виїзд з України і
в'їзд в Україну, порядок оформлення
документів для зарубіжних поїздок,
визначає випадки тимчасового
обмеження права громадян на виїзд з
України і встановлює порядок
розв'язання спорів у цій сфері.

Стаття 6 вказаного Закону
визначає підстави для тимчасових
обмежень у праві виїзду громадян
України за кордон. Пунктом 5 ч. 1 ст. 6
даного Закону передбачено як підставу
для тимчасового обмеження у праві
виїзду громадянина за кордон ухилення
від виконання зобов'язань, покладених
на нього судовим рішенням, рішенням
іншого органу (посадової особи), - до
виконання зобов'язань (в редакції
Закону із змінами, внесеними згідно із
Законом N 2677-VI від 04.11.2010).

Частиною 3 ст. 11 Закону України
"Про виконавче провадження"
передбачено право державного
виконавця у процесі здійснення
виконавчого провадження на перевірку
виконання боржниками рішень, що
підлягають виконанню відповідно до
цього Закону, безперешкодний вхід до
приміщень, що належать боржникам,
накладення арешту на майно боржника,
його вилучення та реалізацію в
установленому законодавством порядку.
Здійснення інших повноважень,
передбачених цим Законом та іншими
законами.

Зокрема, п. 18 ч. 3 ст. 11 даного
Закону передбачено, право державного
виконавця у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Як вбачається із матеріалів
справи, на примусовому виконанні
відділу державної виконавчої служби
Мелітопольського міськрайонного
управління юстиції Запорізької
області знаходиться виконавчі листи
видані Мелітопольським міськрайонним
судом № 2-6447, виданий 18.12.2009 року про
стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» суму боргу у розмірі 5077,70
доларів США. (а.с.3). та № 2956/09 від 23.04.2010
року на користь ТОВ Український
промисловий банк про стягнення 923 661
гривню 85 коп. (а.с.3-8)

10.06.2011 року державним
виконавцем були винесені постанови про
арешт на рахунках у банку коштів
ОСОБА_2, проте з урахуванням суми боргу
більше мільйону гривень, арешт не
забезпечує виконання судового рішення,
як і переданий банку на зберігання
автомобіль DAEWO MATIZ, 2007 року випуску.

Боржник ОСОБА_2 змінила своє місце
проживання, даних проте, що повідомляла
державного виконавця не надала (а.с.40)

Доводи апеляційної скарги проте,
що державний виконавець не надав
доказів ухилення боржника від
виконання судового рішення не
приймаються колегією судів, оскільки
об'єктивних даних про те, що боржником
погашені борги за судовими рішеннями,
які знаходяться на примусовому
виконанні матеріали справи не містять.

Аналіз фактичних обставин
справи свідчить про ухилення божника
від виконання зобов'язань, покладених
на нього судовим рішенням, що за
змістом ст. 6 ч.1 п.5 Закону України "Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України" являється
достатньою підставою для тимчасових
обмежень боржника у праві виїзду з
України за кордон.

Вказаним обставинам суд першої
інстанції дав належну оцінку і
постановив ухвалу у відповідності з
вимогами норм процесуального і
матеріального права.

Посилання апелянта на порушення
судом норм процесуального права, є
безпідставними, оскільки ч.2 ст.377-1 ЦПК
України передбачений розгляд таких
справ без виклику чи повідомлення
сторін тільки за участю державного
виконавця.

Як вбачається із зібраних у
справі доказів, борг за кредитним
договором виник за кредитним договором
з 2010 року, будь-яких допустимих доказів
на підтвердження факту належного
виконання судових рішень на погашення
боргу ОСОБА_2 суду не надала.

Судова ухвала постановлена з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, підстав для її
скасування судова колегія не вбачає.

Відповідно до п. 24-1 ст. 293 ЦПК
України окремо від рішення суду можуть
бути оскаржені в апеляційному порядку
ухвали суду першої інстанції щодо
тимчасового обмеження у праві виїзду
за межі України.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 324 ЦПК
України сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, а також особи,
які не брали участі у справі, якщо суд
вирішив питання про їх права, свободи
чи обов'язки, мають право оскаржити у
касаційному порядку ухвали суду першої
інстанції, вказані у пунктах 1, 3, 4, 13, 14,
15, 16, 17, 18, 20, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 31-33 частини
першої ст. 293 цього Кодексу, після їх
перегляду в апеляційному порядку, і
ухвали апеляційного суду, якщо вони
перешкоджають подальшому провадженню
у справі.

Оскільки судове рішення про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України не відноситься до
переліку п. 2 ч. 1 ст. 324 ЦПК України, отже
ухвала апеляційної інстанції в
касаційному порядку оскарженню не
підлягає.

Керуючись ст.ст.307, 312 п.1 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Ухвалу Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 23 серпня 2011 року про
тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві
виїзду за кордон без вилучення
паспортного документу у цій справі
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та касаційному
оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді