провадження: 22-ц/796/6973/2014Головуючий у
суді першої інстанції: Фролова
І.В.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2014 року Колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва

в складі головуючого
судді: Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко
Н.О., Стрижеуса А.М.,

при секретарі:
Лужецькій І.С.

за участю: представника позивача -
Михалік І.В.

представника відповідачів
ОСОБА_4 та ОСОБА_5-

ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою Української
Православної Церкви на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 2 квітня 2014 року в справі за
позовом Української Православної
Церкви до ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_5,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_4, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 про заборону
вчиняти будь-які дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач Українська Православна Церква
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_4,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 про
заборону вчиняти будь-які дії.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що
відповідачі чинять перешкоди
будівництву релігійної споруди на
земельній ділянці на перетині вул.
О.Гончара та Б. Хмельницького, яка
надана позивачеві на підставі рішення
Київської міської ради №373/2948 від 21
квітня 2005 року.

Позивач має відповідний дозвіл на
виконання будівельних робіт та має
намір розпочати будівництво Храму у
найближчий час. Зважаючи на попередню
систематичну та незаконну діяльність з
перешкоджання будівництву Храму, у
разі відновлення будівництва існує
висока імовірність повторного
перешкоджання будівництву з боку
відповідачів, які насправді будуть
мати на меті не демонстрацію незгоди та
привернення уваги суспільства до не
існуючих «екологічних проблем», або
створення чи вигадування будь-яких
інших приводів для перешкоджання
законному будівництву, а перешкоджання
законній діяльності релігійної
організації зі створення місця з
відправлення культу,що є порушенням
закону. Просив заборонити відповідачам
вчиняти будь-які дії, які можуть
перешкоджати позивачу здійснювати
своє право забудови земельної ділянки,
наданої йому для будівництва,
експлуатації та обслуговування Храму.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 2 квітня 2014 року
відмовлено у задоволенні позовних
вимог Української Православної Церкви
до ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_4, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15 про заборону вчиняти
будь-які дії.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
позивач в особі голови парафіяльної
ради, настоятеля храму подав
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове про
задоволення позовних вимог в повному
обсязі. В апеляційній скарзі послався
на порушення та неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, невідповідність висновків суду
обставинам справи та неповне
з'ясування обставин справи, що призвело
до неправильного її вирішення.

В судовому засіданні представник
Релігійної громади Української
православної церкви парафія на честь
Рівноапостольного Великого князя
Володимира у Шевченківському районі
м.Києва Михалік І.В. апеляційну скарогу
підтримала і просила її задовольнити.

Представник відповідачів ОСОБА_4 та
ОСОБА_5- ОСОБА_6 проти
задоволення апеляційної скарги
заперечував і просив рішення як
законне і обґрунтоване залишити без
змін.

В судове засідання не з'явилися ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, будучи
повідомленими про день та час розгляду
справи у встановленому законом
порядку.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши
пояснення, осіб, які з'явилися в судове
засідання, розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого у справі
рішення, суд приходить до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав

Як убачається з матеріалів справи,
рішенням Київської міської ради від 21
квітня 2005 року № 373/2948 затверджено
проект відведення земельної ділянки
релігійній громаді Української
православної церкви парафії храму на
честь Рівноапостольного Великого
князя Володимира у Шевченківському
районі м.Києва для будівництва,
експлуатації та обслуговування храму
на честь Рівноапостольного
ВеликогоВолодимира на перетині вулиць
Олеся Гончара та Богдана Хмельницького
у Шевченківському районі м.Києва та
передано релігійній громаді, за умови
виконання п.5 цього рішення, в
довгострокову оренду на 25 років
земельну ділянку загальною площею 0,11
га за рахунок земель, не наданих у
власність чи користування (а.с.97).
Рішення на даний час не скасоване і є
чинним.

12 травня 2005 року між Київською міською
радою в особі Київського міського
голови, та Релігійною громадою
Української Православної Церкви
парафії храму на честь
Рівноапостольного Великого Князя
Володимира у Шевченківському районі
м.Києва укладено договір оренди
земельної ділянки площею 1105 кв.м, що
розташована на перетині вулиць
О.Гончара та Б.Хмельницького у
Шевченківському районі м.Києва, для
будівництва, експлуатації та
обслуговування храму ( а.с.6-12). Договір
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу та зареєстрований Головним
управлінням земельних ресурсів
виконавчого органу Київської міської
ради, про що зроблений запис від 14
травня 2005 року за № 91-6-00442. Договір у
встановленому законом порядку до цього
часу не розірваний.

Управлінням Держархбудконтролю 23
січня 2006 року Релігійній громаді УПЦ
парафії храму на честь
Рівноапостольного Великого Князя
Володимира у Шевченківському районі
м.Києва видано дозвіл на виконання
будівельних робіт № 1812-Шв/С зі строком
дії до 23 січня 2007 року ( а.с.13). В
подальшому такий же дозвіл видано 6
березня 2009 року зі строком дії до 6
березня 2010 року (а.с.14).

2 вересня 2011 року Інспекцією
державного архітектурно-будівельного
контролю у м.Києві зареєстрована
декларація про початок виконання
будівельних робіт по будівництву храму
на перетині вулиць О.Гончара та
Б.Хмельницького ( а.с.18-19).

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позовні вимоги є недоведеними,
оскільки позивачем не було надано
жодного доказу на підтвердження того,
що відповідачі здійснювали перешкоди у
будівництві споруди або перешкоди
заїзду транспорту.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на таке.

На підставі договору оренди Релігійна
громада Української православної
церкви парафії храму на честь
Рівноапостольного Великого князя
Володимира у Шевченківському районі
м.Києва набула речового права
забудови земельної ділянки
(суперфіцій).

Відповідно до ст.396 ЦК України особа,
яка має речове право на чуже майно, має
право на захист цього права, у тому
числі і від власника майна, відповідно
до положень глави 29 цього Кодексу.

Згідно із ст.391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Відповідно до ст.386 ЦК України власник,
який має підстави передбачити
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Один із способів захисту права
власності, який передбачений ч.2 ст.386 ЦК
України, спрямований на запобігання
можливому порушенню яке на момент
подачі позову відсутнє, але при цьому у
власника є всі підстави вважати, що дії
відповідних осіб неминуче призведуть
до порушень його прав.

Відповідно до ст. ст.16, 391, 386 ЦК України
власник вправі звернутися до суду з
вимогою про захист порушеного права
будь-яким способом, що є адекватним
змісту порушеного права, який ураховує
характер порушення та дає можливість
захистити порушене право.

Звертаючись до суду з позовом, позивач
просив заборонити відповідачам
вчиняти будь-які дії, які можуть
перешкоджати позивачу здійснювати
своє право забудови земельної ділянки,
посилаючись на те, що у позивача є всі
підстави вважати, що відповідачі і в
подальшому можуть перешкоджати
будівництву.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Належних та допустимих доказів на
підтвердження факту вчинення саме
відповідачами ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_15, ОСОБА_4, ОСОБА_5 дій щодо
перешкоджання позивачу здійснювати
його право забудови, представником
позивача у передбаченому ст. ст. 10, 60 ЦПК
України порядку не надано.

Отже, відсутні підстави вважати, що дії
саме цих відповідачів в майбутньому
будуть спрямовані на створення
перешкод та призведуть до порушення
права Релігійної громади Української
православної церкви парафії храму на
честь Рівноапостольного Великого
князя Володимира у Шевченківському
районі м.Києва на забудову земельної
ділянки, що розташована на перетині
вулиць О.Гончара та Б.Хмельницького та
надана позивачу у користування.

Надані представником позивача
фотографії не ідентифікують особи
відповідачів, дії яких на думку
позивача, порушують його право на
забудову.

Інших доказів на підтвердження своїх
вимог представником позивача не
надано.

Колегією суддів встановлено і це
вбачається з матеріалів справи, що
оскаржуване рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а доводи скарги про неправильне
застосування норм матеріального і
порушення норм процесуального права
безпідставні.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.303, 308, 313, 315 ЦПК України,
колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Української
Православної Церкви - відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 2 квітня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: