Справа № 2/364/179/14 Головуючий у І
інстанції Яковенко О.М.Провадження №
22-ц/780/4959/14 Доповідач у 2
інстанції СержанюкКатегорія 42
УХВАЛА

Іменем України

06 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі головуючого судді - Сержанюка
А.С., членів колегії - суддів Журби С.О.,
Коцюрби О.П., із участю секретаря Бевзюк
М.М., розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Києві матеріали
цивільної справи за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення
Володарського районного суду
Київської області від 07 липня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
треті особи, які не заявляють
самостійних вимог: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про
вселення та визначення порядку
користування будинком,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Володарського районного суду
Київської області від 07 липня 2014 року в
позові ОСОБА_1 про вселення в будинок
АДРЕСА_1, зобов'язання ОСОБА_2 не чинити
позивачу перешкод у користуванні
будинком, підсобними приміщеннями,
господарськими будівлями та спорудами,
визначення прядку користування майном
за яким виділити ОСОБА_1 в користування
кімнату 1-4, жилою площею 14,9 кв.м., а
ОСОБА_2 та третім особам: ОСОБА_3, ОСОБА_4
- кімнату 1-2 - 11,8 кв.м та кімнату 1-3 - 18,9
кв.м. і в загальному користуванні
залишити підсобні приміщення будинку -
коридор 1-1, веранду-кухню 1-5, котельню 1-6,
санвузол 1-7 та господарські будівлі і
споруди - сарай з погрібом Б, гараж Д,
убиральню Г, колодязь №6 та огорожу,
стягнення на його користь судових
витрат, відмовлено.

На обґрунтування ухваленого рішення
зазначено, що згідно ст. 4 ЗУ «Про
власність» ОСОБА_2 мала право
розпоряджатися своїм майном, вона
надала право користуватись будинком
ОСОБА_1, який був членом сім'ї, а потім
добровільно залишив будинок.

Вселення позивача до будинку та
виділення йому в користування частину
приміщень порушує право власності
ОСОБА_2, унаслідок чого заявлені
позовні вимоги не підлягають до
задоволення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу,
посилаючись на його незаконність та
необґрунтованість, неповне з'ясування
обставин справи, що мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи, а також порушення
норм процесуального права при його
ухваленні.

Просить скасувати рішення
Володарського районного суду
Київської області від 07 липня 2014 року
та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити заявлені позовні вимоги.

Суд, з'ясувавши обставини і перевіривши
їх доказами у межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, вислухавши
учасників процесу у судових дебатах,
вважає за необхідне апеляційну скаргу
відхилити, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтвердженими тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що
підтверджується і матеріалами справи,
ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу
від 02 жовтня 1992 року придбала будинок
АДРЕСА_1, який зареєстровано у
Білоцерківському МБТІ 16 лютого 1993 року
( а.с. 8, 20 ).

02 серпня 1997 року зареєстровано шлюб між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у виконкомі
Рубченківської сільської ради
Володарського району, Київської
області, який припинений 26 травня 1999
року ( а.с. 6 ).

За згодою власника, 20 березня 2007 року
місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано
у будинку АДРЕСА_1 ( там же ).

14 лютого 2014 року позивач добровільно
передав ключі ОСОБА_2 і залишив спірний
будинок.

Зазначену обставину ОСОБА_1 підтвердив
при розгляді справи у місцевому суді.

Таким чином, як правильно встановив суд
першої інстанції, заявлені позовні
вимоги порушують право власності
ОСОБА_2 на спірне домоволодіння, а тому,
не можуть бути задоволені.

Окрім цього, на переконання
апеляційного суду, позивач не має права
користування зазначеним майном у
відповідності до положень ст. 156 ЖК
України та ст. 405 ЦК України, оскільки з
моменту припинення шлюбу не є членом
сім'ї власника будинку і ОСОБА_1 не
надав суду доказів про укладення угоди
з приводу користування жилим
приміщенням на інших умовах.

Відтак, будь-які права чи охоронювані
законом інтереси ОСОБА_1 не
порушуються, а тому заявлений позов - не
підлягає до задоволення.

За таких обставин, суд першої інстанції
правильно прийшов до висновку про
необхідність відмови у задоволенні
позовних вимог і, з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
зокрема, ст. 156 ЖК України, ст.ст. 15, 405 ЦК
України, ст.ст. 10, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України,
ухвалив законне і обґрунтоване рішення
на підставі належних та допустимих
доказів по справі.

А тому, доводи апелянта про
незаконність та необгрунтованість
рішення, неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального і процесуального права
при його ухваленні, зокрема, ст. 156 ЖК
України, ст.ст. 29, 310 ЦК України, ст.ст. 60,
212, 213 ЦПК України, на думку апеляційного
суду, не знайшли свого підтвердження
при розгляді справи, оскільки вони
повністю спростовуються належними та
допустимими доказами по справі.

Інші обставини, зазначені в апеляції,
зокрема, про проживання позивача з
ОСОБА_2 однією сім'єю після розірвання
шлюбу, вимушеність залишення спірного
будинку, позбавлення права на житло, на
переконання апеляційного суду, не
відповідають дійсності та не
спростовують висновок суду першої
інстанції про необґрунтованість
заявлених позовних вимог та не є, у
даному разі, підставою для задоволення
апеляційних вимог у силу викладеного.

Посилання ОСОБА_1 про утримання
спірного будинку та підсобного
господарства у відсутність
відповідачки, її висловлювання щодо
його проживання у будинку, звернення із
заявами до правоохоронних органів,
проведення поліпшень будинку, з точки
зору суду другої інстанції, не
підтверджують факт набуття ним права
користування будинком, а тому
правового значення для правильного
вирішення спору, в силу викладеного, не
мають.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч.
3 ст. 309 ЦПК України порушення норм
процесуального права можуть бути
підставою для скасування або зміни
рішення, якщо порушення призвело до
неправильного вирішення справи, чого
судом не виявлено.

Відтак, підстав для скасування
оскаржуваного рішення суд апеляційної
інстанції не вбачає у відповідності до
положень ст. 308 ЦПК України, згідно
положень якої не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Враховуючи наведене та
керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.
Рішення Володарського районного суду
Київської області від 07 липня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
треті особи, які не заявляють
самостійних вимог: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про
вселення та визначення порядку
користування будинком залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий
А.С. Сержанюк

Судді:
С.О. Журба

О.П. Коцюрба