Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №296/7475/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

02 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючої Талько О.Б.,

суддів: Косигіної Л.М., Григорусь Н.Й.,

при секретарі Трохимчук Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
апеляційні скарги ОСОБА_1, яка діє в
інтересах ОСОБА_2, а також ОСОБА_3, який
діє в інтересах ОСОБА_4, на рішення
Корольовського районного суду м.
Житомира від 2 вересня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_1, яка діє в інтересах
ОСОБА_2, та ОСОБА_5, який діє в інтересах
ОСОБА_6, до ОСОБА_4, про встановлення
факту постійного проживання зі
спадкодавцем, визнання особи такою, що
прийняла спадщину, визнання недійсним
свідоцтва про право на спадщину за
законом та визнання права власності на
спадкове майно,-

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_6, в
інтересах яких діяли їхні
представники, звернулись до суду з
даним позовом, зазначивши, що їхні
батьки- ОСОБА_10 та ОСОБА_8, за час
перебування у зареєстрованому шлюбі
збудували житловий будинок,
розташований в АДРЕСА_1, який 29 травня
1970 року прийнятий в експлуатацію.

ІНФОРМАЦІЯ_1 їхня мати померла.
Після її смерті вони разом з батьком
фактично прийняли спадщину, оскільки
постійно проживали у вказаному
житловому будинку.

21 лютого 1982 року батько
одружився з ОСОБА_9 Деякий час позивачі
продовжували проживати у спадковому
будинку, проте, створивши власні сім'ї,
обрали інше місце проживання.

Оскільки батько у 2000 році важко
захворів, ОСОБА_2 змушений був постійно
доглядати за ним та допомагати по
господарству. З цією метою він змінив
місце роботи, а в подальшому звільнився
за власним бажанням. З 2004 року він
постійно проживав з батьком,
забезпечуючи йому належний догляд та
лікування. Окрім того, його мачуха була
інвалідом і теж потребувала
сторонньої допомоги, яку він їй
надавав.

ІНФОРМАЦІЯ_2 батько позивачів
помер. Після його смерті вони не
звертались до нотаріальної контори із
заявами про прийняття спадщини. ОСОБА_2
продовжував проживати у вказаному
житловому будинку до смерті мачухи, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

В подальшому їм стало відомо, що
за життя мачуха прийняла спадщину
після смерті батька та отримала
свідоцтво про право на спадщину на
спірний житловий будинок. Після її
смерті до нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини
звернувся відповідач, який є її братом.

Зазначені обставини свідчать про
порушення їхніх прав, оскільки вони
мають право на спадкування належної
батьку частки у спадковому майні, що
становить 2/3 частини спірного
житлового будинку.

Рішенням апеляційного суду
Житомирської області від 11 вересня 2013
року за позивачами визнано право по 1/6
частині зазначеного житлового будинку
за кожним після смерті матері.

З огляду на вищезазначене,
уточнивши вимоги, позивачі просили
встановити факт постійного проживання
ОСОБА_2 з разом батьком у вказаному
житловому будинку, починаючи з 2004 року,
а також визнати його таким, що прийняв
спадщину після смерті батька. Окрім
того, просили визнати недійсним
свідоцтво про право на спадщину за
законом, видане на ім'я ОСОБА_9 та
визнати за ними право власності по 1/3
частині спірного житлового будинку за
кожним після смерті батька.

Рішенням Корольовського
районного суду м. Житомира від 2 вересня
2014 року позов задоволено частково.

Встановлено факт постійного
проживання ОСОБА_2 з батьком ОСОБА_10 за
адресою: АДРЕСА_1, з 2004 року по день
смерті спадкодавця, тобто по
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визнано ОСОБА_2 таким, що прийняв
спадщину після смерті батька ОСОБА_2

Визнано недійсним свідоцтво про
право на спадщину за законом від 21
жовтня 2010 року, видане ОСОБА_9 державним
нотаріусом Першої житомирської
державної нотаріальної контори
Серьожкіною О.М. в частині спадкування:
1/6 частини спірного житлового будинку,
право власності на яку згідно з
рішенням апеляційного суду
Житомирської області визнане за
ОСОБА_2; 1/6 частини житлового будинку,
право власності на яку згідно з
рішенням апеляційного суду
Житомирської області визнане за
ОСОБА_6; 1/3 від 2/3 частин зазначеного
житлового будинку, що залишилась після
смерті ОСОБА_10

Визнано за ОСОБА_2 право власності
на 1/3 від 2/3 частин спірного житлового
будинку в порядку спадкування після
смерті батька.

В задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл
судових витрат між сторонами.

В поданій до суду апеляційній
скарзі ОСОБА_1, яка діє в інтересах
ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом
норм матеріального права, просить
змінити рішення в частині визнання за
ОСОБА_2 права власності на 1/3 від 2/3
частин спадкового житлового будинку, а
також визнання недійсним свідоцтва про
право на спадщину за законом в 1/3 від 2/3
частин будинку, визнавши за її
довірителем право власності на ? від 2/3
частин вказаного житла, а також визнати
в цій частині недійсним свідоцтво про
право на спадщину за законом, видане на
ім'я ОСОБА_9

Апелянт, зокрема, зазначає, що,
дійшовши висновку про відсутність
підстав для задоволення позовних вимог
про визнання за ОСОБА_12 права на
спадкування, суд не врахував його
частку при розподілі спадкового майна
між іншими спадкоємцями ОСОБА_10

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, який
діє в інтересах ОСОБА_4, зазначає, що при
вирішенні спору суду не було надано
належних та допустимих доказів на
підтвердження факту постійного
проживання ОСОБА_2 разом зі
спадкодавцем. Допитані судом свідки
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 не підтвердили
зазначену обставину. Не може бути й
належним доказом факту проживання
позивача разом зі спадкодавцем наявний
в матеріалах справи рапорт
дільничного інспектора міліції.
Водночас, суд безпідставно не взяв до
уваги покази свідків ОСОБА_16, ОСОБА_17,
ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, які пояснили,
що ОСОБА_21 протягом вказаного періоду
не проживав з батьком.

Окрім того, та обставина, що ОСОБА_2
звертався до суду з позовом про
визначення йому додаткового строку для
прийняття спадщини, посилаючись при
цьому на ч. 1 ст. 1269 ЦК України,
спростовує його доводи щодо постійного
проживання зі спадкодавцем.

Враховуючи вищезазначене, апелянт
просив скасувати рішення та
постановити нове, яким повністю
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Дослідивши матеріали справи та
заслухавши пояснення осіб, які
з'явились в судове засідання, колегія
суддів приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до
часткового задоволення, а апеляцію
ОСОБА_3 слід відхилити, з огляду на
наступне.

Судом встановлено, що батьки позивачів
ОСОБА_10 та ОСОБА_8 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 6 листопада 1955
року. Наявна в матеріалах справи копія
договору від 25 жовтня 1957 року свідчить
про те, що ОСОБА_10 надана у безстрокове
користування земельна ділянка для
будівництва житлового будинку в
АДРЕСА_1. Після закінчення будівельних
робіт у травні 1970 року вказаний
житловий будинок прийнятий в
експлуатацію.

Таким чином, згідно зі ст. 22 КпШС
України, який був чинним на час
виникнення спірних правовідносин,
вказаний житловий будинок був об'єктом
спільної сумісної власності подружжя і
кожен з батьків позивачів мав право на ?
його частину.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 померла.
Після її смерті спадщину, до складу
якої входила ? частина житлового
будинку, фактично прийняли чоловік та
позивачі, оскільки досліджена судом
першої інстанції будинкова книга, а
також довідка, видана КВЖРЕП №9,
свідчать про те, що на день її смерті
вони були зареєстровані в спірному
житловому будинку.

21 лютого 1982 року батько
позивачів одружився з ОСОБА_9.

Згідно із записами у будинковій книзі
ОСОБА_2 знятий з реєстрації за вказаною
адресою з 16 листопада 1988 року. З 14 січня
2000 року він зареєстрований в АДРЕСА_2.

Судом першої інстанції також було
встановлено, що ОСОБА_10 у 2000 році важко
захворів та переніс оперативне
втручання. З 21 липня 2000 року йому
присвоєно 2 групу інвалідності.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_2
пояснив, що постійно доглядав батька та
допомагав по господарству, у зв'язку з
чим у 2004 року був змушений звільнитися
з роботи за власним бажанням та став
проживати разом з ним.

Допитані судом першої інстанції свідки
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_13, які проживали
по сусідству, пояснили, що ОСОБА_2 з 2004
року постійно проживав разом з батьком
та мачухою.

Ставити під сумнів доказове значення
показів зазначених свідків, у суду
підстав немає, оскільки вони
узгоджуються з іншими доказами,
наявними в матеріалах справи, зокрема,
рапортом дільничного інспектора
міліції, квитанціями про сплату ОСОБА_2
коштів за комунальні послуги.

Аналізуючи зібрані у справі докази, суд
першої інстанції також вказав на те, що
критично оцінює покази свідків
ОСОБА_17, ОСОБА_16 та ОСОБА_18, оскільки
вони перебувають у родинних стосунках
з відповідачем. Покази свідків ОСОБА_20
та ОСОБА_19 не відповідають вимогам
допустимості доказів, оскільки
обставини справи відомі зазначеним
особам лише зі слів ОСОБА_9

З огляду на вищезазначене, суд прийшов
до обґрунтованого висновку про
наявність підстав для задоволення
позовних вимог про встановлення факту
проживання ОСОБА_2 разом зі
спадкодавцем та визнання його таким, що
прийняв спадщину після смерті батька.

Матеріали справи також свідчать,
що ІНФОРМАЦІЯ_2 батько позивачів помер.
Після його смерті спадщину прийняла
його дружина ОСОБА_9, якій 21 жовтня 2010
року Першою житомирською державною
нотаріальною конторою було видане
свідоцтво про право на спадщину за
законом на спірний житловий будинок.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 померла,
після її смерті до нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини звернувся відповідач, який є
її братом.

Рішенням апеляційного суду
Житомирської області від 11 вересня 2013
року за позивачами визнано право на 1/6
частину зазначеного житлового будинку
за кожним після смерті матері.

При вирішенні даного спору суд
першої інстанції прийшов до висновку
про те, що право на спадкування після
смерті ОСОБА_10 мали його дружина та син
ОСОБА_2, оскільки ОСОБА_6 у встановлений
законом строк не прийняв спадщину.
Таким чином, належна останньому частка
у спадковому майні повинна бути
врахована при визначенні розміру
часток інших спадкоємців.

З огляду на зазначене, належна
ОСОБА_2 частка у спірному житловому
будинку після смерті батька становить
1/3 ( ? від належних спадкодавцю 2/3
частин).

При цьому, посилання представника
відповідача на ту обставину, що такий
спосіб визначення часток свідчить про
вихід за межі позовних вимог, є
безпідставним, оскільки в силу
положень ст. 1278 ЦК України суд, виходячи
з рівності часток кожного спадкоємця,
зобов'язаний врахувати весь обсяг
спадкової маси, в тому числі й частки
тих спадкоємців, які належним чином не
прийняли спадщину.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3
про те, що рішенням Корольовського
районного суду м. Житомира від 7 серпня
2012 року позивачам відмовлено у
визначенні додаткового строку для
прийняття ними спадщини після смерті
батька, не спростовують висновків суду
першої інстанції, оскільки такий
спосіб захисту права не виключає
можливість подальшого звернення до
суду з позовними вимогами про
встановлення факту постійного
проживання зі спадкодавцем та визнання
права власності на частку у спадковому
майні.

Враховуючи вищезазначене,
рішення в частині визнання недійсним
свідоцтва про право на спадщину за
законом, а також визнання за ОСОБА_2
права власності на спадкове майно слід
скасувати, ухваливши в цій частині
нове рішення.

В решті рішення підлягає
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313,
314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який
діє в інтересах ОСОБА_4, відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє
в інтересах ОСОБА_2, задовольнити
частково.

Рішення Корольовського районного
суду м. Житомира від 2 вересня 2014 року в
частині визнання недійсним свідоцтва
про право на спадщину за законом, а
також визнання за ОСОБА_2 права
власності на спадкове майно скасувати,
ухваливши в цій частині нове рішення.

Визнати недійсним у 2/3 частинах
свідоцтво про право на спадщину за
законом, видане 21 жовтня 2010 року Першою
житомирською державною нотаріальною
конторою на ім'я ОСОБА_9 після смерті
ОСОБА_10.

Визнати за ОСОБА_2 право власності
на 1/3 частину житлового будинку
АДРЕСА_1, в порядку спадкування після
смерті батька ОСОБА_10, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуюча
Судді: