АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц-/790/6393/14
Справа: № 617/1873/13-ц
Категорія: право власності
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2014 року
м. Харків

Судова колегія судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

суддів: - Малінської С.М., Швецової
Л.А.,

при секретарі: Каменській Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в приміщенні суду цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4
на ухвалу Вовчанського районного суду
Харківської області від 13 серпня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_4 про визнання права власності на
12 частину квартири та зустрічним
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання
квартири особистою приватною
власністю, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року позивач ОСОБА_5
звернувся до суду з позовом, у якому
вказував на те, що з 01.06.1978 року вони з
відповідачкою ОСОБА_4 перебували в
зареєстрованому шлюбі, який розірвано
в судовому порядку 23.08.2013 року.

В період шлюбу з ОСОБА_4, а саме 18.10.2007
року ними за спільні кошти подружжя на
підставі нотаріально посвідченого
договору купівлі-продажу було придбано
двокімнатну квартиру АДРЕСА_1. Вказаний
договір в інтересах сім'ї було укладено
відповідачкою ОСОБА_4, право власності
на придбану квартиру було
зареєстровано в КП «Вовчанське БТІ»
також за останньою.

Посилаючись на вказані обставини, а
також на те, що іншого житла, окрім
набутої під час шлюбу квартири у
власності він не має, позивач ОСОБА_5
просив суд на підставі ст. 60 СК України,
ст.ст. 368, 372, 392 ЦК України визнати за ним
право власності на 12 частину квартири
АДРЕСА_1 та стягнути з відповідачки
ОСОБА_4 на його користь судові витрати,
понесені ним по справі.

У січні 2014 року відповідачка ОСОБА_4
звернулась до суду із зустрічною
позовною заявою до ОСОБА_5, в якій
просила визнати спірну квартиру її
особистою власністю.

В обґрунтування своїх зустрічних
позовних вимог ОСОБА_4 вказувала на те,
що хоча спірна квартира й була придбана
в період шлюбу з ОСОБА_5, але ця квартира
не є спільним майном подружжя, оскільки
вона була придбана за її особисті
кошти, отримані нею частково від її
батька, а також виручені нею за продаж
власної однокімнатної квартири
АДРЕСА_2.

При цьому в процесі розгляду справи по
суті на підтвердження своїх доводів
ОСОБА_4 надала до суду першої інстанції
нотаріально посвідчений договір
купівлі-продажу вищезазначеної
квартири від 21.12.2007 року, відчуженої
покупцеві ОСОБА_6 за ціною 23 000 грн., а
також копію рішення Вовчанського
районного суду Харківської області від
23.07.2014 року по справі за позовом ОСОБА_4
до ОСОБА_6 про визнання вказаного
договору купівлі-продажу квартири
частково недійсним, яким було визнано
недійсним п.2 цього договору
купівлі-продажу житла щодо ціни його
продажу та встановлено, що договір
купівлі-продажу однокімнатної
квартири АДРЕСА_2 був укладений між
продавцем ОСОБА_4 та покупцем ОСОБА_6 з
ціною купівлі-продажу - 80 000 грн.

13 серпня 2014 року позивач ОСОБА_5
звернувся до суду з заявою про
зупинення провадження у справі до
розгляду апеляційним судом його
апеляційної скарги на рішення
Вовчанського районного суду
Харківської області від 23.07.2014 року.

Ухвалою Вовчанського районного суду
Харківської області провадження у
цивільній справі за вищевказаним
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання
права власності на 12 частину квартири
та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5
про визнання квартири особистою
приватною власністю зупинено на
підставі п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України до
розгляду апеляційної скарги ОСОБА_5 на
рішення Вовчанського районного суду
Харківської області від 23.07.2014 року.

Не погодившись із таким процесуальним
рішенням районного суду, відповідачка
ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить
скасувати це судове рішення та
направити справу до того ж суду першої
інстанції для продовження її розгляду
по суті заявлених позовних вимог.

В обґрунтування своєї скарги апелянт
ОСОБА_4 посилається на порушення судом
першої інстанції норм процесуального
права при вирішенні питання про
зупинення провадження у цивільній
справі.

Перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваної ухвали
районного суду відповідно до вимог ст.
303 ЦПК України, судова колегія вважає,
що вона підлягає задоволенню, з
наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 307 ЦПК України
за наслідками розгляду скарги на
ухвалу суду першої інстанції
апеляційний суд має право скасувати
ухвалу, що перешкоджає подальшому
провадженню у справі, і направити
справу для продовження розгляду до
суду першої інстанції.

Підставами для скасування ухвали суду,
що перешкоджає подальшому провадженню
у справі, і направлення справи для
продовження розгляду до суду першої
інстанції, зокрема є: невідповідність
висновків суду обставинам справи, а
також порушення норм матеріального чи
процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення питання (п.п. 3,
4 ч. 1 ст. 311 ЦПК України).

Приймаючи рішення про зупинення
провадження у зазначеній цивільної
справі, суд першої інстанції виходив
із того, що подальший розгляд цієї
справи є неможливим до вирішення
апеляційним судом іншої справи за
апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
Вовчанського районного суду
Харківської області від 23.07.2014 року, яке
надано ОСОБА_4 як доказ заявлених нею
зустрічних позовних вимог.

Однак, із таким процесуальним рішенням
суду першої інстанції судова колегія
погодитися не може, оскільки це судове
рішення не ґрунтується на законі.

Відповідно до ст. ст. 1, 2 Цивільного
процесуального кодексу України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Цивільне судочинство здійснюється
відповідно до Конституції України,
цього Кодексу та Закону України «Про
міжнародне приватне право».

Цивільним процесуальним кодексом
України не виключаються випадки
ускладнення цивільного судочинства по
справі, що змушує суд приймати
відповідні процесуальні рішення, одним
із яких може бути й рішення про
зупинення провадження у справі.

Зупинення провадження у справі - це
тимчасове припинення судом
процесуальних дій (перерва в судовому
розгляді) на невизначений строк, в силу
передбачених законом та не залежних
від суду обставин, що перешкоджають
подальшому розгляду справи по суті й не
можуть бути усунутими ні судом ні
учасниками процесу, тобто не залежать
від їх волі.

Перелік підстав для зупинення
провадження у справі зазначений в
ст.ст. 201, 202 ЦПК України, є вичерпним і
поширювальному тлумаченню не підлягає.

Згідно із пунктом 4 частини 1 статті 201
ЦПК України, на який послався суд
першої інстанції, приймаючи
процесуальне рішення, яке є предметом
апеляційного оскарження, суд
зобов'язаний зупинити провадження у
справі у разі неможливості розгляду
цієї справи до вирішення іншої справи,
що розглядається в порядку
конституційного, цивільного,
господарського кримінального чи
адміністративного судочинства.

Законодавче закріплення цієї підстави
зупинення провадження у справі має на
меті, насамперед, полегшити доказову
діяльність осіб, які беруть участь у
справі, в силу так званих
преюдиціальних фактів.

Як вбачається з матеріалів цивільної
справи, апеляційна скарга ОСОБА_5 на
рішення Вовчанського районного суду
Харківської області від 23.07.2014 року по
справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про
визнання договору купівлі-продажу
квартири частково недійсним, яке
можливо може мати значення для
розгляду судом першої інстанції цієї
цивільної справи, подана через
Вовчанський районний суд 12 серпня 2014
року (а.с. 163).

При цьому матеріали цивільної справи
не містять будь-яких даних про те, що за
вказаною апеляційною скаргою відкрито
апеляційне провадження і справа за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про визнання
договору купівлі-продажу квартири
частково недійсним взагалі
переглядається апеляційним судом.

За таких обставин, з огляду на
викладене, ухвала Вовчанського
районного суду Харківської області від
13 серпня 2014 року про зупинення
провадження у цивільній справі з
підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК
України, не може бути визнана
правильною, обґрунтованою й такою що
постановлена з дотримання вимог
процесуального закону, а тому судова
колегія вважає за необхідне скасувати
це судове рішення, як безпідставне та
направити справу до того ж суду першої
інстанції для продовження її розгляду
по суті.

Таким чином, на підставі викладеного та
керуючись ст. ст. 1, 2, 201, 303, 304, 307, 311, 312-315,
317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 -
задовольнити.

Ухвалу Вовчанського районного суду
Харківської області від 13 серпня 2014
року - скасувати.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_4 про визнання права власності на
12 частину квартири та зустрічним
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання
квартири особистою приватною
власністю направити до того ж суду 1-ї
інстанції для подальшого її розгляду
по суті.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає чинності негайно з моменту її
проголошення, є остаточною й
відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 324 ЦПК України
касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: