Справа № 587/1920/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2014 року Сумський районний суд Сумської області під головуванням судді Куца В.І., при секретарі Домненко Н.І., з участю: позивачки ОСОБА_1, представника позивачки ОСОБА_2 та представника відповідачки ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні з роботи та 10 000 гривень моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні з роботи та 10 000 гривень моральної шкоди з тих підстав, що згідно трудового договору вона працювала у фізичної особи приватного підприємця ОСОБА_4 продавцем на торгівельному місці АДРЕСА_1, з 2 серпня 2011 року по 1 квітня 2012 року та була звільнена з роботи 13 червня 2012 року за власним бажанням згідно ст.. 38 КЗпП України. В день її звільнення з роботи відповідачка не надала їй ні наказу, ні трудової книжки та не провела з нею розрахунок по заробітній платі, чим порушила вимоги ст..ст. 116 та 117 КЗпП України.

На її неодноразові усні та письмові звернення вона від неї не отримала відповіді і отримала трудову книжку тільки 28 листопада 2012 року . Затримка у видачі трудової книжки потягла за собою неможливість її працевлаштування, тому вона не мала засобів для життя своєї сім*ї, не мала змоги утримувати дитину і вимушена бути утриманцем своїх близьких, що її дуже принижувало.

В зв*язку з цим, а також незаконним звільненням, втратою коштів, здійсненням нею додаткових зусиль для організації свого життя та життя своєї родини просила стягнути з відповідачки на її користь 10 000 гривень моральної шкоди.

Крім того за затримку розрахунку при звільненні з роботи просила стягнути з відповідачки на її користь середній заробіток за період з 13 червня 2012 року і по час винесення рішення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позов підтримала в повному обсязі і пояснила, що після звільнення з роботи вона 2-а рази телефонувала відповідачці в червні та липні 2012 року за виплату їй заборгованості по заробітній платі та видачу трудової книжки, яку їй та віддала разом з копією трудового договору 28 листопада 2012 року.

Вона не отримувала заробітну плату за квітень, травень та червень 2012 року і у платіжних відомостях про її отримання не її підпис.

Представник позивачки - ОСОБА_2 позов підтримала повністю і вважала, що позивачка не пропустила строк звернення до суду з даним позовом.

Відповідачка ОСОБА_4 повторно в судове засідання не з*явилась, хоч про час судового розгляду справи була належним чином повідомлена.

Представник відповідачки ОСОБА_3 позов не визнав повністю, оскільки вона отримала заробітну плату в повному обсязі 13 червня 2012 року, хоч платіжна відомість датована 27 червня 2012 року, оскільки в той день інші працівники отримали заробітну плату за червень 2012 року.

Після прийняття позивачки на роботу і по день зняття з реєстрації трудового договору її трудова книжка знаходилась у неї. Позивачка була звільнена з роботи за власним бажанням, після звільнення з роботи не вимагала у відповідачки копії наказу про звільнення з роботи, тому вона не була їй видана нею.

ОСОБА_4 відносно позивачки не вчиняла протиправних дій і не порушувала її законних прав, тому не заподіяла їй моральну шкоду.

Крім того просив відмовити їй в позові за пропуском строку позовної давності , оскільки її позов не містить вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Заслухавши пояснення позивачки, представників сторін та дослідивши матеріали справи суд вважає, що ОСОБА_1 необхідно відмовити в задоволенні позову за його необґрунтованістю.

Згідно трудового договору від 14 вересня 2011 року з того дня ОСОБА_1 працювала у приватного підприємця ОСОБА_4 продавцем продовольчих товарів, 13 червня 2012 року була звільнена з роботи за власним бажанням згідно ст.. 38 КЗпП України і 28 листопада 2012 року даний трудовий договір було знято з реєстрації в Сумському міському центі зайнятості, що підтверджується копіями трудового договору та трудової книжки ( а.с. 4, 8-10). Згідно копій платіжних відомостей за травень-червень 2012 року та їх оригіналів які оглядались в судовому засіданні ОСОБА_1 отримала заробітну плату за квітень 2012 року в сумі 618 гривень 82 копійок, за травень 2012 року в сумі 618 гривень 82 копійки та за червень 2012 року в сумі 267 гривень 3 копійки, по якій їй була нарахована компенсація за невикористані дні щорічної відпустки в сумі 212 гривень 20 копійок, що також підтверджується довідкою відповідачки ( а.с.30, 58-60).

Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи підписи в графах «Розписка про отримання» від імені ОСОБА_1 в платіжних відомостях ПП ОСОБА_4 від 27 квітня 2012 року та 27 червня 2012 року виконані позивачкою. Відповісти на запитання, ким іменно ОСОБА_1 чи іншою особою виконаний підпис в графі «Розписка про отримання» від імені позивачки в платіжній відомості від 25 травня 2012 року не є можливим ( а.с.105-111).

Після звільнення з роботи ОСОБА_1 не зверталася до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі.

За рішенням Сумського районного суду Сумської області від 18 червня 2014 року було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 суму боргу в розмірі 7 916 гривень 78 копійок та 2 499 гривень 97 копійок судових витрат, яке за ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області від 16 липня 2014 року було залишено без змін, що підтверджується їх копіями. Після цього 19 серпня 2014 року позивачка звернулась до суду з даним позовом. Платіжна відомість про отримання заробітної плати за червень 2012 року датована 27 червня 2012 року коли інші вказані в ній працівники ПП ОСОБА_4 отримали заробітну плату ( а.с.60).

6 липня 2012 року позивачка звернулась з заявою до прокурора Сумської області з проханням про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за ч.2 ст. 172 КК України, в якій вказала, що ОСОБА_4 повернула їй трудову книжку і не вказувала, що вона не провела з нею повний розрахунок по заробітній платі після звернення з роботи ( а.с.18).

Згідно вимог ч.2 ст. 47 КЗпП України- у разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов*язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Таким чином в судовому засіданні не було встановлено і позивачка та її представник не надали суду відповідних доказів про те, що відповідачка ОСОБА_4 не провела з нею повний розрахунок по заробітній платі при звільненні її з роботи, не видала їй трудову книжку при звільненні її з роботи, незаконно звільнила її з роботи, що вона зверталася до неї з вимогою про видачу їй копії наказу про звільнення з роботи і відповідачка їй в цьому відмовила та що незаконними діями відповідачки їй була заподіяна моральна шкода, тому ОСОБА_1 необхідно відмовити в задоволенні позову про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні з роботи за період з 13 червня 2012 року по теперішній час та 10 000 гривень моральної шкоди за його необґрунтованістю.

В зв*язку з відмовою в задоволенні позову з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 необхідно стягнути 2 500 гривень витрат на правову допомогу адвоката.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 214 ,215 ЦПК України, ст.. 38, 47, 48, 116, 117 та 237-1 КЗпП України,

вирішив:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_4 про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні з роботи за період з 13 червня 2012 року по теперішній час та 10 000 гривень моральної шкоди за його необґрунтованістю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 2 500 ( дві тисячі п*ятсот) гривень витрат на правову допомогу адвоката.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Сумської області через районний суд протягом 10-и днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо її не було подано.

Суддя В.І.Куц