У х в а л а

іменем україни

24 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Євтушенко О.І.,

суддів: Євграфової
Є.П., Завгородньої І.М.,

Журавель В.І.,
Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк» до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «СлаВа», ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості та за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
«ОТП Банк», третя особа - Товариство з
обмеженою відповідальністю «СлаВа»
про визнання договору поруки
припиненим, за касаційними скаргами
ОСОБА_3 і Товариства з обмеженою
відповідальністю «СлаВа» на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 06 березня 2014 року
та рішення Апеляційного суду м. Києва
від 09 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року Публічне акціонерне
товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП
Банк») звернулося до суду з позовом, в
якому просило стягнути солідарно з
відповідачів на його користь
заборгованість за договором про
надання кредитної лінії від 16 березня
2007 року у розмірі 21 402 716,13 грн, з
яких: 17 473 484,32 грн - заборгованість з
кредиту, 3 179 867,46 грн -
заборгованість за відсотками, 749 364,35
грн -заборгованість з пені.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим,
що відповідачі не виконують належним
чином умови договорів щодо своєчасного
повернення грошових коштів, що
призвело до виникнення заборгованості,
яка підлягає стягненню в судовому
порядку.

У грудні 2013 року ОСОБА_3 подав зустрічну
позовну заяву, в якій просив визнати
договір поруки від 25 січня 2010 року №
SR10-007/28 припиненим, посилаючись на те, що
банк пропустив строк пред'явлення
позову до нього, як до поручителя.

Справа судами розглядалася
неодноразово.

Останнім рішенням Шевченківського
районного суду м. Києва від 06
березня 2014 року первісний позов ПАТ
«ОТП Банк» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ТОВ «СлаВа» та
ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОТП Банк»
заборгованість за договором про
надання кредитної лінії від 16
березня 2007 року № CR 07-086/28-2 за
відсотками - 3 179 867,46 грн, з пені - 76 665,02
грн, судовий збір - 3 219,00 грн, а всього 3 259
742,48 грн.

У задоволенні іншої частини позову
відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову
відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від
09 квітня 2014 року рішення суду першої
інстанції в частині відмови у
задоволенні позову щодо стягнення
заборгованості з кредиту скасовано та
ухвалено в цій частині нове рішення,
яким стягнуто солідарно з ТОВ «СлаВа»
та ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОТП Банк»
заборгованість з кредиту за договором
про надання кредитної лінії від 16
березня 2007 року № CR 07-086/28-2 у розмірі 17 473
484,32 грн.

В іншій частині рішення залишено без
зміни.

У касаційних скаргах ТОВ «СлаВа» та
ОСОБА_3 просять скасувати рішення судів
попередніх інстанцій, мотивуючи свою
вимогу порушенням норм процесуального
права і неправильним застосуванням
норм матеріального права.

При цьому, ТОВ «СлаВа» просить залишити
в силі рішення місцевого суду від 06
березня 2014 року, а ОСОБА_3 - ухвалити
нове рішення про задоволення
зустрічного позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційних скарг, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційні скарги підлягають
частковому задоволенню, з огляду на
наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суду України у п.11
постанови № 11 від 18 грудня 2009 року «Про
судове рішення у цивільній справі»
роз'яснив, що у мотивувальній частині
рішення слід наводити дані про
встановлені судом обставини, що мають
значення для справи, їх юридичну оцінку
та визначені відповідно до них
правовідносини, а також оцінку всіх
доказів.

Проте зазначеним вимогам ухвалені у
справі судові рішення не відповідають.

Судами під час розгляду справи
встановлено, що 16 березня 2007 року між ЗAT
«ОТП Банк», правонаступником прав та
обов'язків якого є ПАТ «ОТП Банк», та
ТОВ «СлаВа» був укладений договір про
надання кредитної лінії №CR 07-086/28-2.

Сторонами укладались додаткові угоди
до договору кредитної лінії, а саме:
додаткова угода від 29 травня 2007 року №
1, додаткова угода від 09 серпня
2007 року № 2, додаткова угода від 08
жовтня 2007 року № 3, додаткова угода від
28 грудня 2007 року № 4, додаткова угода
від 18 серпня 2008 року № 5, додаткова
угода від 06 липня 2009 року № 6, додаткова
угода від 28 січня 2010 року № 7, додаткова
угода від 31 травня 2010 року № 8,
додаткова угода від 28 лютого 2011 року №
9, якою було обумовлено, що максимальна
сума кредиту може становити 17 474 162,92 грн
й підлягає поверненню в повному обсязі
до 24 січня 2015 року, і додаткова угода
від 25 травня 2011 року № 10.

У забезпечення виконання умов договору
кредитної лінії між ПАТ «ОТП Банк» та
ОСОБА_3 25 січня 2010 року було укладено
договір поруки № SR 10-007/28-2, відповідно
до якого ОСОБА_3 прийняв на себе
зобов'язання відповідати перед
позивачем за повне, своєчасне
виконання ТОВ «СлаВа» зобов'язання у
повному обсязі та зобов'язується перед
банком, що у випадку невиконання та/або
неналежного виконання ТОВ «СлаВа»
зобов'язання протягом 3 банківських
днів з моменту отримання письмової
вимоги банку виконати таке
зобов'язання на користь банку, якщо
інше не буде вимагатись банком у
письмовій формі.

Виконання ТОВ «СлаВа» боргових
зобов'язань у повному обсязі
забезпечене також договором іпотеки
від 23 грудня 2009 року №
PL 07-106/28-12.

Банк виконав свої зобов'язання за
договором та додатковими угодами,
проте товариство та поручитель свої
зобов'язання належним чином не
виконували, у зв'язку з чим утворилася
заборгованість.

Звертаючись до суду з позовом, банк
порушував питання про дострокове
виконання ТОВ «СлаВа» своїх
зобов'язань.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції виходив з того, що
оскільки відповідачі взяті на себе
зобов'язання за кредитним договором не
виконують, то підлягає солідарному
стягненню з них заборгованість за
відсотками в розмірі 3 179 867,46 грн та
заборгованість з пені за період з
03 вересня 2011 до 03 вересня 2012 року у
розмірі 76 665,02 грн.

Скасовуючи частково рішення суду
першої інстанції та ухвалюючи нове про
солідарне стягнення з ТОВ «СлаВа» та
ОСОБА_3 кредитної заборгованості,
апеляційний суд виходив з того, що
останні взяли на себе зобов'язання
відповідати перед позивачем за повне,
своєчасне виконання ТОВ «СлаВа»
зобов'язання зі сплати кредитної
заборгованості у сумі 17 473
484,32 грн.

Проте з такими висновками судів
погодитися не можна.

З матеріалів справи вбачається, що 16
березня 2007 року між банком та ТОВ
«СлаВа» був укладений кредитний
договір № CR 07-086/28-2, який був
забезпечений договором поруки № SR
10-007/28-2, укладеним 25 січня 2010
року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3

У зв'язку з неналежним виконанням
позичальником кредитних зобов'язань та
утворенням заборгованості 19 вересня 2012
року ПАТ «ОТП Банк» звернулося до суду
з позовом про солідарне її стягнення з
відповідачів.

Також з матеріалів справи вбачається,
що досудова вимога про зобов'язання
погасити всю заборгованість за
кредитним договором у розмірі 19 429 604,57
грн на адресу ТОВ «СлаВа» була
направлена 22 листопада 2011 року, а
на адресу поручителя ОСОБА_3 - 06 грудня
2011 року.

Частина четверта статті 559 ЦК України
передбачає три випадки визначення
строку дії поруки: протягом строку,
установленого договором поруки (перше
речення частини четвертої статті 559 ЦК
України); протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання, якщо кредитор
не пред'явить вимоги до поручителя
(друге речення частини четвертої
статті 559 ЦК України); протягом одного
року від дня укладення договору поруки
(якщо строк основного зобов'язання не
встановлено або встановлено моментом
пред'явлення вимоги), якщо кредитор не
пред'явить позову до поручителя (третє
речення частини четвертої статті 559 ЦК
України).

Результат аналізу зазначеної норми
права дає підстави для висновку про те,
що строк дії поруки (будь-який із
зазначених у частині четвертій статті
559 ЦК України) не є строком захисту
порушеного права, а є строком існування
суб'єктивного права кредитора й
суб'єктивного обов'язку поручителя,
після закінчення якого вони
припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку
(який є преклюзивним) жодних дій щодо
реалізації свого права за договором
поруки, зокрема й застосування судових
заходів захисту свого права (шляхом
пред'явлення позову), кредитор вчиняти
не може.

З огляду на преклюзивний характер
строку поруки й обумовлене цим
припинення права кредитора на
реалізацію даного виду забезпечення
виконання зобов'язань застосоване в
другому реченні частини четвертої
статті 559 ЦК України словосполучення
"пред'явлення вимоги" до поручителя
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання як умови чинності поруки
слід розуміти як пред'явлення
кредитором у встановленому законом
порядку протягом зазначеного строку
саме позовної, а не будь-якої іншої
вимоги до поручителя.

При цьому зазначене положення не
виключає можливості пред'явлення
кредитором до поручителя іншої
письмової вимоги про погашення
заборгованості за боржника, однак і в
такому разі кредитор може звернутися з
такою вимогою до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого
речення частини четвертої статті 559 ЦК
України, слід дійти висновку про те, що
вимогу до поручителя про виконання ним
солідарного з боржником зобов'язання
за договором повинно бути пред'явлено у
судовому порядку в межах строку дії
поруки, тобто упродовж шести місяців із
моменту настання строку погашення
чергового платежу за основним
зобов'язанням (якщо умовами договору
передбачено погашення кредиту
періодичними платежами), або із дня,
встановленого кредитором для
дострокового погашення кредиту в
порядку реалізації ним свого права,
передбаченого частиною другою статті
1050 ЦК України, або із дня настання
строку виконання основного
зобов'язання (у разі, якщо кредит
повинен бути погашений одноразовим
платежем).

Таким чином, закінчення строку,
установленого договором поруки, так
само як сплив шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання або одного року від дня
укладення договору поруки, якщо строк
основного зобов'язання не
встановлений, припиняє поруку за умови,
що кредитор протягом строку дії поруки
не звернувся з позовом до поручителя.

Втім, вирішуючи спір, суди попередніх
інстанцій на зазначене уваги не
звернули, не встановили фактичні
обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи.

За таких обставин судові рішення не
відповідають вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу
ст. 338 ЦПК України є підставою для
скасування ухвалених судових рішень із
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_3 та Товариства
з обмеженою відповідальністю «СлаВа»
задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 06 березня 2014 року та
рішення Апеляційного суду м. Києва від
09 квітня 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.І. Євтушенко

Судді:
Є.П. Євграфова

В.І. Журавель

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко