Номер провадження: 22-ц/785/7860/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Ступаков О. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Ступакова О.А.

суддів: Бабія А.П. Варикаші О.Д.

при секретарі - Стадніченко А.І.

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до Управління Державної служби
охорони при ГУ МВС України в Одеській
області, Головного Управління
Державної казначейської служби
України в Одеській області, третя особа
ОСОБА_3 про стягнення майнової та
моральної шкоди, за позовом ОСОБА_3 до
Управління Державної служби охорони
при ГУ МВС України в Одеській області,
Головного Управління Державної
казначейської служби України в
Одеській області, про стягнення
майнової та моральної шкоди, за участі
прокуратури Малиновського району м.
Одеси за апеляційними скаргами ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та представника Управління
Державної служби охорони при ГУ МВС
України в Одеській області на рішення
Малиновський районний суд м. Одеси від
22 липня 2014 року, -

встановила:

ОСОБА_2 звернулася з позовом до
Управління Державної служби охорони
при ГУ МВС України в Одеській області,
Головного Управління Державної
казначейської служби України в
Одеській області, третя особа ОСОБА_3
про стягнення майнової та моральної
шкоди. В своєму позові, після
остаточного уточнення, позивачка
просиластягнути з Управління
державної служби охорони при ГУ МВС
України в Одеській області майнову
шкоду у розмірі 26036 грн., а також
стягнути на її користь з Головного
управління державної казначейської
служби України в Одеській області
моральну шкоду в розмірі 25000,0 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивачка посилалася на те, що згідно
договору від 01.01.2008 р. за № ПЦО - 2 /358К - 08
централізованої охорони майна, що
знаходиться в жилих приміщеннях
громадян, який позивачка уклала з
відповідачем, Управління Державної
служби охорони при ГУМВС України в
Одеській області прийняло під охорону
майно, яке знаходиться за адресою
АДРЕСА_1. В жовтні 2010 року в зв'язку з
проникненням сторонньої особи в
квартиру позивачки з тієї причини, що
відповідач не забезпечив належним
чином виконання своїх обов'язків (не
впевнився в тому, що в її квартирі немає
сторонніх осіб, та залишив об'єкт без
охорони) позивачці та її сім'ї була
спричинена майнова та моральна шкода.
Злочинцю вдалось вкрасти з її квартири
золоті коштовності: золотий ланцюг, 2
пари золотих сережок, а також гроші у
сумі 3000 доларів США. В зв'язку з цими
обставинами, позивачка звернулась до
правоохоронних органів із заявою про
відкриття кримінальної справи.
Недобросовісне виконання договірних
обов'язків зі сторони відповідача
привело до порушення прав позивачки.

В провадженні Малиновського районного
суду м. Одеси перебувала цивільна
справа № 521/15396/13-п (провадження № 2/521
/6466/13) за позовом ОСОБА_3 до Управління
Державної служби охорони при ГУ МВС
України в Одеській області, Головного
Управління Державної казначейської
служби України в Одеській області, про
стягнення майнової та моральної шкоди.

Ухвалою від 23 жовтня 2013 року, об'єднані
в одне провадження зазначені справи.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач ОСОБА_3 повністю підтримав
доводи позовної заяви ОСОБА_2, просив
постановити рішення, яким стягнути на
його користь з Управління державної
служби охорони при ГУ МВС України в
Одеській області майнову шкоду у
розмірі 26036 грн., а також стягнути на
його користь з Головного управління
державної казначейської служби
України в Одеській області моральну
шкоду в розмірі 25000 грн.

25.09.2013 року до суду із клопотанням про
вступ до розгляду справи звернулася
прокуратура Малиновського району м.
Одеси, у зв'язку із чим була залучена до
участі у справі.

Рішенням Суворівського районного суду
м. Одеси від 28 травня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3 задоволені
частково. Стягнути з Управління
Державної служби охорони при ГУ МВС
України в Одеській області на користь
ОСОБА_2 на відшкодування майнової шкоди
6090 грн. Стягнуто з Управління Державної
служби охорони при ГУ МВС України в
Одеській області на користь ОСОБА_3 на
відшкодування майнової шкоди 6090.

В решті позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3
відмовлено.

Не погодившись з зазначеним судовим
рішенням ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
представника Управління Державної
служби охорони при ГУ МВС України в
Одеській області подали апеляційні
скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3
ставиться питання про скасування
рішення суду в зв'язку з тим, що воно
ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
невідповідністю висновків суду
обставинам справи з ухваленням нового
рішення про задоволення їх позовних
вимог в повному обсязі.

В апеляційній скарзі Управління
Державної служби охорони при ГУ МВС
України в Одеській області ставиться
питання про скасування рішення суду в
зв'язку з тим, що воно ухвалено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, невідповідністю
висновків суду обставинам справи з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення суду, судова колегія вважає, що
апеляційні скарги ОСОБА_2, Управління
Державної служби охорони при ГУ МВС
України в Одеській області підлягають
задоволенню частково. Вимоги викладені
в апеляційній скарзі ОСОБА_3,
задоволенню не підлягають.

Частково задовольняючи позовні вимоги
позивачів, суд першої інстанції
посилався на те, що згідно договору від
01.01.2008 р. за № ПЦО - 2 /358К - 08
централізованої охорони майна, що
знаходиться в жилих приміщеннях
громадян, який позивачка ОСОБА_2
заключила з відповідачем, Управління
Державної служби охорони при ГУМВС
України в Одеській області прийняло
під охорону майно, яке знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1.

В жовтні 2010 року в зв'язку з
проникненням сторонньої особи в
квартиру позивачки з тієї причини що
відповідач не забезпечив належним
чином виконання своїх обов'язків (не
впевнився в тому, що в її квартирі немає
сторонніх осіб, та залишив об'єкт без
охорони) позивачці та її чоловікові
ОСОБА_3 була нанесена майнова шкода.

Крадію, за твердженням позивачів,
вдалось вкрасти з квартири золоті
коштовності: золотий ланцюг та 2 пари
золотих сережок, а також гроші у сумі
3000,0 доларів США.

В зв'язку з викладеними обставинами
позивачка звернулась до
правоохоронних органів з заявою про
відкриття кримінальної справи.

1 0.09.2010 року Таїровським ВМ
Київського РВ ОМУ ГУМВС України в
Одеській області була порушена
кримінальна справа № за фактом
таємного викрадення майна ОСОБА_2 за ст.
185 ч.3 КК України.

Згідно довідки від 13.03.2013 року слідчого
відділення Таїровського ВМ Київського
РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області
в ході розслідування кримінальної
справи, особи які скоїли злочин, не
встановлені, в зв'язку з чим 24.11.2010 року
слідство по кримінальній справі
зупинено на підставі п. 3 ст. 206 КПК
України.

Відповідно до п. 9.1 Договору № ПЦО-2/958К-08
від 01.01.2008 року договір укладається
строком на один рік і набуває чинності
на наступний день після його
підписання. Якщо за один місяць до
закінчення строку дії договору жодна
із сторін не вимагає його припинення
або переукладання на нових умовах, то
договір залишається в силі на
попередніх умовах і на той же строк.

За твердженням представника
Управління Державної служби охорони
при ГУ МВС України в Одеській області
строк дії вказаного Договору
закінчився 02 січня 2010 року, а
проникнення було 06.09.2010 року. При цьому,
така позиція не може бути прийнята
судом, оскільки за змістом п. 9.1.
Договору № ПЦО-2/958К-08 не вбачається, що
договір автоматично переукладається
на той же строк лише один раз. При цьому
Управління Державної служби охорони
протягом січня 2010 року по вересень 2010
року продовжувало приймати оплату від
ОСОБА_2 за Договором № ПЦО-2/958К-08 від
01.01.2008 року, співробітники Укравління
прибули на охороняємий об'єкт, а
значить своїми діями підтвердило факт
переукладення договору на новий строк.

Після отримання повідомлення від
співробітників Управління Державної
служби охорони про необхідність
прибути до квартири, ОСОБА_2 прибула до
квартири, але співробітників вже не
було, тобто об'єкт фактично був
залишений без охорони.

Позивач ОСОБА_3, який є чоловіком ОСОБА_2
і який проживає разом з нею в квартирі
АДРЕСА_1, отримав вихідну допомогу як
військовослужбовець 02.08.2010 року в
розмірі 36497 грн. Ці кошти позивачі
вважають спільним майном подружжя.

Доказів факту зникнення саме тих
коштовностей, на які вказують позивачі
і, до суду не надано.

За п. 6.2. Договору № ПЦО-2/958К-08 від 01.01.2008
року «Відповідальність виконавця» у
відшкодування збитків входить
вартість викраденого майна,в тому
числі грошові кошти в розмірі 10
мінімальних заробітних плат. Таким
чином, договором обмежена
відповідальність відповідача.

Суд першої інстанції вважав, що на
користь кожного з позивачів має бути
відшкодовано майнову шкоду в розмірі
по 6090 грн.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995
року «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до абз. 2 п. 5 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 4 від
31.03.1995 року «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», відповідно до
загальних підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Виходячи з вищевикладеного, суд першої
інстанції зазначив, що позовні вимоги
позивачів в частині відшкодування
моральної шкоди не підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено. До судових
витрат згідно зі ст. 79 ЦПК України
відносяться судовий збір та витрати,
пов'язані з розглядом справи.

Позивачкою понесені судові втрати в
сумі 737,3 грн. в зв'язку з чим на користь
позивача ОСОБА_2 підлягає стягненню 172,26
грн. (26036, грн. : 6090,0 грн. = 4,28 грн.; 737,3 грн. :
4,28 грн. = 172,26 грн.).

Колегія погоджується з висновком суду
першої інстанції в частині того, що на
користь ОСОБА_2 підлягає стягненню
матеріальна шкоди. Однак не
погоджується з її розміром.

Судом встановлено, що згідно договору
від 01.01.2008 р. за № ПЦО - 2 /358К - 08
централізованої охорони майна, що
знаходиться в жилих приміщеннях
громадян, який позивачка ОСОБА_2
заключила з відповідачем, Управління
Державної служби охорони при ГУМВС
України в Одеській області прийняло
під охорону майно, яке знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1.

Таким чином правовідносини, що
випливають з зазначеного договору
виникли між ОСОБА_2 та Управлінням
Державної служби охорони при ГУМВС
України в Одеській області.

Позивач ОСОБА_3 не є стороною в
зазначеному договорі.

В жовтні 2010 року в зв'язку з
проникненням сторонньої особи в
квартиру позивачів ним була нанесена
майнова шкода.

Крадію, за твердженням позивачів,
вдалось вкрасти з квартири золоті
коштовності: золотий ланцюг та 2 пари
золотих сережок, а також гроші у сумі 3000
доларів США.

В зв'язку з викладеними обставинами
ОСОБА_2 звернулась до правоохоронних
органів з заявою про відкриття
кримінальної справи.

10.09.2010 року Таїровським ВМ Київського
РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області
була порушена кримінальна справа №
за фактом таємного викрадення
майна ОСОБА_2 за ст. 185 ч.3 КК України.

Постановою Таїровським ВМ Київського
РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області
від 15.09.2010 року (т.1 а.с. 113) ОСОБА_2 визнана
потерпілою у зазначеній кримінальній
справі, у постанові слідчого зазначено,
що в період з 4 до 15 год. 40 хв.
невстановлена особа, проникла в
АДРЕСА_1, звідки тайно викрала майно
належне ОСОБА_2 причинивши їй шкоду у
розмірі 3000 доларів США.

Згідно довідки від 13.03.2013 року слідчого
відділення Таїровського ВМ Київського
РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області
в ході розслідування кримінальної
справи, особи які скоїли злочин, не
встановлені, в зв'язку з чим 24.11.2010 року
слідство по кримінальній справі
зупинено на підставі п. 3 ст. 206 КПК
України.

Після отримання повідомлення від
співробітників Управління Державної
служби охорони про необхідність
прибути до квартири, ОСОБА_2 прибула до
квартири, але співробітників вже не
було, тобто об'єкт фактично був
залишений без охорони.

За п. 6.2. Договору № ПЦО-2/958К-08 від 01.01.2008
року «Відповідальність виконавця» у
відшкодування збитків входить
вартість викраденого майна, в тому
числі грошові кошти в розмірі 10
мінімальних заробітних плат. Таким
чином, договором обмежена
відповідальність відповідача.

Встановивши відповідальність
відповідача перед ОСОБА_2 в розмірі 10
мінімальних заробітних плат, суд
першої інстанції стягнув на її користь
лише половину від зазначеної суми у
розмірі 6090 грн., в зв'язку з чим рішення
суду першої інстанції в частині
позовних вимог ОСОБА_2 підлягає зміні
зі стягненням на її користь з
Управління Державної служби охорони
при ГУ МВС України в Одеській області
12180 грн.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_2
на невідповідність висновку суду
першої інстанції в частині не
доведеності того, що також було
викрадено злоті коштовності - дві пари
сережок та ланцюг є помилковим,
оскільки в постанові слідчого про
визнання ОСОБА_2 потерпілою не
визначені зазначені коштовності. В
матеріалах справи відсутні належні
докази на підтвердження того,
зазначені коштовності були викрадень.

Зазначення в апеляційній скарзі ОСОБА_2
на невідповідність висновку суду
обставинам справи в частині відмови в
задоволенні позовних вимог про
відшкодування моральної шкоди, колегія
вважає помилковим, оскільки суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку відмовляючи в задоволенні
зазначених вимог, крім того колегія
приймає до уваги, що ОСОБА_2
обґрунтовуючи позовні вимоги,
посилалася на невиконання
відповідачем умов укладеного між ними
договору, однак в зазначеному договорі
відсутні положення про наявність
підстав для стягнення з Управління
Державної служби охорони при ГУ МВС
України в Одеській області моральної
шкоди за невиконання умов договору.

Оскільки ОСОБА_3 не є стороною в
договорі укладеному між ОСОБА_2 та
Управлінням Державної служби охорони
при ГУМВС України в Одеській області, а
обґрунтовуючи позовні вимоги
посилався на невиконання відповідачем
умов зазначеного договору, у суду
першої інстанції не було достатніх
підстав для часткового задоволення
позовних вимог ОСОБА_3, в зв'язку з чим
рішення суду першої інстанції в
зазначеній частині підлягає
скасуванню з ухваленням рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3

Посилання в апеляційній скарзі
Управління Державної служби охорони
при ГУ МВС України в Одеській області
на відсутність підстав для задоволення
заявлених позовних вимог в повному
обсязі, оскільки договір укладений між
ОСОБА_2 та Управлінням Державної служби
охорони при ГУМВС України в Одеській
області закінчився 02 січня 2010 року,
колегія вважає помилковим.

Суд першої інстанції правомірно
встановив, що за змістом п. 9.1. Договору
№ ПЦО-2/958К-08 не вбачається, що договір
автоматично переукладається на той же
строк лише один раз. При цьому
Управління Державної служби охорони
протягом січня 2010 року по вересень 2010
року продовжувало приймати оплату від
ОСОБА_2 за Договором № ПЦО-2/958К-08 від
01.01.2008 року, співробітники Управління
прибули на охороняємий об'єкт, а
значить своїми діями підтвердило факт
переукладення договору на новий строк.

Змінюючи рішення суду першої інстанції
в частині стягнення на користь
позивача матеріальної шкоди, колегія
змінює рішення суду першої інстанції в
частині стягнення на користь ОСОБА_2
судових витрат з відповідача у сумі 344,52
грн.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.2, 309, 313, 315, 314, 317
ЦПК України, судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Апеляційні скарги ОСОБА_2, Управління
Державної служби охорони при ГУ МВС
України в Одеській області
задовольнити частково. Рішення
Малиновський районний суд м. Одеси від
22 липня 2014 року змінити в частині
розміру матеріальної шкоди яка
підлягає стягненню з Державної служби
охорони при ГУ МВС України в Одеській
області на користь ОСОБА_2.

Стягнути з Державної служби охорони
при ГУ МВС України в Одеській області
на користь ОСОБА_2 12180 грн. матеріальної
шкоди.

Відмовити в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3.

Стягнути з Державної служби охорони
при ГУ МВС України в Одеській області
на користь ОСОБА_2 344,52 грн. судових
витрат.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення однак може бути
оскаржено до суду касаційної інстанції
на протязі двадцяти днів.

Головуючий
О.А. Ступаков

Судді
А.П. Бабій

О.Д. Варикаша