АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22-ц/796/6482/2014
Головуючий 1 інстанції - Ярошенко С.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Іванченка М.М.

суддів: Рубан С.М.,
Кабанченко О.А.

при секретарі: Онищенко О.С.

за участю:

позивач ОСОБА_2

представник відповідача: Гуща В.О.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до Концерну
«Техвоєнсервіс» Міністерства оборони
України про поновлення на роботі,
внесення виправлень у трудову книжку,
стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу, стягнення
компенсації за невикористану
відпустку та відшкодування шкоди

за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та
Концерну «Техвоєнсервіс» Міністерства
оборони України

на рішення Деснянського районного суду
м. Києва від 03 березня 2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до Деснянського
районного суду м. Києва з позовом до
Концерну «Техвоєнсервіс» Міністерства
оборони України про поновлення на
роботі, внесення виправлень у трудову
книжку, стягнення заробітної плати за
час вимушеного прогулу, стягнення
компенсації за невикористану
відпустку та відшкодування шкоди.
Обгрунтовує свої вимоги тим, що 23
вересня 2013 року відповідачем видано
наказ яким його звільнено за грубе
порушення трудової дисципліни на
підставі ст.147 КЗпП України. Вважає
такий наказ протиправним та таким, що
підлягає скасуванню, оскільки було
порушено ст. 149 КЗпП України, якою
передбачено порядок застосування
дисциплінарних стягнень. Вказує, що
наказ про його звільнення не було
доведено до відома у встановлений
законом строк. Зазначав, що у трудовій
книжці міститься запис про його
звільнення за ч.4 ст. 40 КЗпП України.
Вказував, що звільнення його за прогул
без поважних причин також є незаконним,
оскільки вважає, що самовільний вихід у
відпустку не є прогулом без поважних
причин, оскільки власник незаконно
відмовив у наданні відпустки, про
надання якої позивачем подано заяву 29
липня 2013 року. Посилався на те, що
документи є підробними та не
відповідають дійсності. Крім того,
вказує що трудову книжку йому
повернуто 12 листопада 2013 року.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 03 березня 2014 року позов
задоволено частково.

Стягнуто з Концерну «Техвоєнсервіс»
Міністерства оборони України на
користь ОСОБА_2 середній заробіток за
час затримки видачі трудової книжки у
сумі 3 638 грн. з відрахуванням
обов'язкових платежів та моральну
шкоду у розмірі 1 000 грн.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Стягнуто з Концерну «Техвоєнсервіс»
Міністерства оборони України на
користь Держави судовий збір в розмірі
229,40 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 03 березня 2014 року та ухвалити
нове, яким задовольнити його позовні
вимоги.

Посилається на те, що судом першої
інстанції неповно з'ясовано обставини,
що мають значення для справи та
невідповідність висновків суду
обставинам справи. Зазначає, що судом
не встановлено порушення відповідачем
порядку накладення дисциплінарного
стягнення та звільнення та вказує на
те, що відповідач належним чином не
оформив його трудову книжку.

Крім того, з апеляційною скаргою
звернувся Концерн «Техвоєнсервіс»
Міністерства оборони України, в якій
просить скасувати рішення суду в
частині задоволення позовної вимоги
про стягнення середнього заробітку за
час затримки видачі трудової книжки та
відшкодування моральної шкоди.

Обґрунтовує свою апеляційну скаргу
тим, що Концерн «Техвоєнсервіс»
Міністерства оборони України
своєчасно намагався видати позивачу
трудову книжку, проти ОСОБА_2
відмовився її отримувати.

В суді апеляційної інстанції позивач
підтримав свою апеляційну скаргу та
просив її задовольнити, а апеляційну
скаргу відповідача просив відхилити.

Представник відповідача у суді
апеляційної інстанції підтримав свою
апеляційну скаргу та просив її
задовольнити, а апеляційну скаргу
позивача просив відхилити

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які з'явились,
з'ясувавши обставини справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 26 грудня 2005 року
ОСОБА_2 прийнятий на роботу до концерну
«Техвоєнсервіс» Міністерства оборони
України.

Наказом № 193-К від 13 вересня 2013 року,
визнано 12 серпня 2013 року, 13 серпня 2013
року, 19 серпня 2013року, 20 серпня 2013 року,
27 серпня 2013 року днями прогулів без
поважних причин.

Наказом № 201-К від 23 вересня 2013 року
ОСОБА_2 звільнено з роботи у зв'язку із
вчиненням ним прогулів без поважних
причин, відповідно до п.4 ст. 40 КЗпП
України та виплачено компенсацію за
невикористану щорічну відпустку.

Відповідно до п.4 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, може бути
розірваний власником або
уповноваженим ним органом у випадку
прогулу без поважних причин.

З актів № 3-7 відповідно від 13вересня 2013
року визнано 12серпня 2013 року, 13 серпня
2013 року, 19серпня 2013року, 20серпня 2013
року, 27серпня 2013 року, складеними
комісією підприємства, вбачається, що
позивач був відсутній на роботі
протягом відповідних робочих днів.

Відмовляючи у задоволенні позову в
частині визнання незаконними,
скасування наказів від 13 вересня 2014
року та від 23 вересня 2013 року суд
прийшов до обґрунтованого висновку, що
оскільки позивачем не доведено
належними та допустимими доказами
незаконність дій підприємства при
складанні вищевказаних актів та
наказів.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду про стягнення
середнього заробітку за час затримки
трудової книжки виходячи з наступного.

Відповідно до ст.47 КЗпП України власник
або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені статті
116 нього Кодексу. У разі звільнення
працівника з ініціативи власника бо
уповноваженого ним органу він
зобов'язаний також у день звільнення
видати йому копію наказу про
звільнення з роботи.

Статтею 116 КЗпП України при звільненні
працівника виплата всіх сум, що
належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок.

Згідно до ст.117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Відповідно до ст.ст. 47, 48 КЗпП України,
трудова книжка є основним документом
про трудову діяльність працівника,
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в ст. 116
цього Кодексу.

Як встановлено судом, трудову книжку
повернуто позивачу 12 листопада 2013 року,
крім того відповідачем не надано
обґрунтованих доказів того, що трудову
книжку не видано не з його вини.

А тому, судом правомірно стягнуто з
відповідача середній заробіток за час
затримки трудової книжки та моральну
шкоду.

Доводи апеляційних скарг висновків
суду не спростовують.

Тому колегія суддів дійшла
висновку, що рішення суду є законним та
обґрунтованим, відповідає вимогам
матеріального та процесуального права,
внаслідок чого підстав для його
скасування з мотивів викладених в
апеляційних скаргах, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317
ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Концерну
«Техвоєнсервіс» Міністерства оборони
України- відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 03 березня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в касаційному
порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді: