Справа № 345/2369/14-ц
Провадження № 22-ц/779/2000/2014
Головуючий у 1 інстанції Гавриленко
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів:
Проскурніцького П.І., Вакарук В.М.

секретаря Драганчук У.М.

з участю апелянта ОСОБА_2, його
представника ОСОБА_3, представника
позивача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про відшкодування
шкоди, завданої майну за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Калуського
міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 29 липня
2014 року, -

в с т а н о в и л а :

19.06.2014 року ОСОБА_5 звернувся в суд з
позовом до ОСОБА_2 про відшкодування
шкоди.

В обґрунтування вимог позивач
зазначив, що йому на праві власності
належить автомобіль марки «Opel Ascona»,
д.н.з. НОМЕР_2, яким згідно довіреності
користується ОСОБА_4 12.08.2012 року
приблизно о 13 год. 45 хв. ОСОБА_4 рухався
на його автомобілі з м.
Івано-Франківська в с. Довга Калуська,
коли проїжджаючи с. Боднарів
Калуського району Івано-Франківської
області на дорогу раптово вискочив
кінь та вдарився в ліву задню частину
його автомобіля, тим самим пошкодивши
його транспортний засіб. Працівниками
ДАІ був встановлений факт ДТП та
складені протоколи про
адміністративні правопорушення - один
на ОСОБА_4, а інший на власника коня
ОСОБА_2 Постановою Калуського
міськрайонного суду від 16.11.2012 року
ОСОБА_4 визнано невинним у вчиненні
правопорушення, оскільки встановлено,
що саме кінь зіткнувся з автомобілем.
Постановою Калуського міськрайонного
суду від 12.10.2012 року ОСОБА_2 також
визнано невинним у вчиненні
правопорушення, оскільки встановлено,
що в момент ДТП його також не було на
місці, то ж в силу п. 1.10 ПДР він не
являється учасником дорожнього руху,
тому не може бути притягнутий до
адміністративної відповідальності за
порушення ПДР. Разом з тим даною
постановою встановлено, що ОСОБА_2
12.08.2012 року залишив без нагляду коня, в
результаті чого тварина вибігла на
проїзну частину дороги та завдала
механічних пошкоджень двом
транспортним засобам, в тому числі його
автомобілю. Згідно висновку №225
експертного автотоварознавчого
дослідження по визначенню вартості
матеріального збитку від 20.08.2012 року
вартість матеріального збитку,
завданого пошкодженням його
транспортного засобу, становить 5314,63
грн. Після пошкодження транспортного
засобу протягом двох місяців він не міг
його належним чином експлуатувати у
своїх потребах, змушений був затратити
власні кошти на ремонт автомобіля,
проведення експертизи, послуги юриста,
у зв'язку з чим не міг вільно
розпоряджатися своїми коштами, що
призвело до зміни його звичного
способу життя, і, таким чином, він
зазнав моральної шкоди, яку оцінив у 2500
грн. У зв'язку з наведеним просив позов
задовольнити.

Рішенням Калуського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від 29
липня 2014 року задоволено частково
позов ОСОБА_5. Стягнуто з ОСОБА_2 в
користь ОСОБА_5 5614 грн. 63 коп.
матеріальної шкоди, 300 грн. за
проведення автотоварознавчого
дослідження, 600 грн. за надання правової
допомоги та 243 грн. 60 коп. судового
збору. В задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2
подав апеляційну скаргу, в якій
посилається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права.

Зокрема апелянт зазначає, що судом
першої інстанції неправильно
застосовано до спірних правовідносин
норму матеріального права, а саме,
положення ст. 1187 ЦК України,
посилаючись на те, що в даному випадку
кінь є джерелом підвищеної небезпеки і
відповідач, як власник коня, повинен
відшкодувати позивачу майнову шкоду.
Такий висновок суду суперечить ч. 1
вказаної статті, відповідно до якої під
джерелом підвищеної небезпеки слід
розуміти діяльність, пов'язану з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід, які в
силу своїх природних чи створених
людиною властивостей не піддаються в
процесі їх експлуатації безперервному
і всебічному контролю людини,
внаслідок чого створюють підвищену
небезпеку для особи, яка цю діяльність
здійснює, чи інших осіб, та обумовлюють
високий ступінь вірогідності
заподіяння шкоди цим особам чи майну.
Виходячи із зазначеного розуміння
поняття «джерело підвищеної
небезпеки» до такого джерела не можна
віднести домашніх (свійських) тварин,
зокрема коня.

Апелянт стверджує, що судом не було
встановлено того факту, що він залишив
коня на вільному випасі та не прив'язав
його, щоб обмежити його можливість
вільно пересуватися, в тому числі і по
автомобільній дорозі. Та обставина, що
кінь звільнився від прив'язі та вибіг
на автомобільну дорогу не може
ставитися йому у вину. Посилання суду
на положення ст. 1187 ЦК України та не
зосередження уваги на питанні його
вини та причинно-наслідкового зв'язку
між його діями та завданою конем шкодою
призвело до неправильного вирішення
справи.

З наведених мотивів апелянт просить
рішення Калуського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від 29
липня 2014 року скасувати та ухвалити
нове рішення, яким в задоволенні позову
ОСОБА_5 відмовити.

У засіданні апеляційного суду апелянт
та його представник доводи апеляційної
скарги підтримав з наведених в ній
мотивів.

Представник позивача ОСОБА_5 в судовому
засіданні доводи апеляційної скарги не
визнав, окрім погодився з зайвим
посиланням суду на положення ч. 1 ст. 1187
ЦК України, оскільки він в правове
обґрунтування позову зіслався на
положення ст. 1166 ЦК України. В
загальному рішення суду першої
інстанції вважав законним і
обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, пояснення
апелянта, представників сторін,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши відповідність висновків
суду фактичним обставинам справи та
правильність застосування судом норм
матеріального і процесуального права у
вирішенні даного спору, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає до часткового задоволення з
наступних підстав.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_5 в
частині стягнення з ОСОБА_2
матеріальної шкоди, суд першої
інстанції виходив з того, що оскільки
ОСОБА_2, будучи власником коня, залишив
його без належного нагляду, що призвело
до нанесення шкоди автомобілю позивача
ОСОБА_5, то з нього на користь позивача
слід стягнути понесену матеріальну
шкоду в розмірі 5614,63 грн.

Проте повністю погодитися з таким
висновком суду не можна з наступних
підстав.

Судом першої інстанції установлено та
вбачається з матеріалів справи, що
12.08.2012 року приблизно о 13 год. 45 хв.
автомобіль марки «Opel Ascona», державний
номер НОМЕР_2, власником якого є ОСОБА_5,
що підтверджується копією свідоцтва
про реєстрацію транспортного засобу
(а.с. 3), під керуванням ОСОБА_4 в с.
Боднарів Калуського району
Івано-Франківської області потрапив у
ДТП, а саме зіткнувся з конем, який
перебував без нагляду та раптово вибіг
на проїжджу частину дороги, вдарившись
в бокову частину автомобіля.

Працівниками ДАІ було встановлено факт
ДТП і складено протоколи про
адміністративне правопорушення на
ОСОБА_4 та на власника коня ОСОБА_2

Постановою Калуського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від
16.11.2012 року ОСОБА_4 не визнано винним у
вчиненні правопорушення, так як в його
діях відсутній склад
адміністративного правопорушення.
Також встановлено, що саме кінь
зіткнувся з автомобілем (а.с. 4).

Постановою Калуського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від
12.10.2012 року ОСОБА_2 також не визнано
винним у вчиненні правопорушення,
оскільки встановлено, що в момент ДТП
його не було на місці ДТП, то ж в силу п.
1.10 ПДР він не являвся учасником
дорожнього руху, тому не може бути
притягнутий до адміністративної
відповідальності за порушення ПДР.
Разом з тим, даною постановою
встановлено, що ОСОБА_2 12.08.2012 року
залишив без нагляду тварину (коня, що
належить йому) на пасовищі, в межах
смуги відведення дороги «Н-10
Стрий-Чернівці» (82 км), в результаті
чого тварина вибігла на проїжджу
частину дороги та завдала механічних
пошкоджень транспортним засобам марки
«Opel Ascona», державний номер НОМЕР_2,
керування яким здійснював ОСОБА_4, а
також марки «ВАЗ-21099», державний номер
НОМЕР_3, керування яким здійснював
ОСОБА_6 (а.с. 5).

В силу дії ч. 1 ст. 61 ЦПК України
постанова суду у справі про
адміністративне правопорушення
обов'язкова для суду, що розглядає
справу про цивільно-правові наслідки
дій особи, стосовно якої ухвалено
постанову суду, з питань, чи мали місце
ці дії та чи вчинені вони цією особою.

За наведених обставин суд першої
інстанції правильно дійшов висновку,
що не підлягає доказуванню в судовому
засіданні факт зіткнення коня,
власником якого є відповідач, з
автомобілем, який належить позивачу, в
результаті якого пошкоджено
транспортний засіб позивача, у зв'язку
з чим останньому спричинено
матеріальну шкоду.

Вартість матеріального збитку (шкоди),
завданого позивачу, як власнику
автомобіля «Opel Ascona», реєстраційний
номер НОМЕР_2, пошкодженого в
результаті ДТП, визначена відповідно
до висновку №225 експертного
автотоварознавчого дослідження по
визначенню вартості матеріального
збитку від 20.08.2012 року, в розмірі 5314,63
грн. (а.с. 6-17).

Суд першої інстанції правильно
встановив фактичні обставини справи,
застосував до спірних правовідносин
норми матеріального права, а саме: ст.
ст. 22, 1166 ЦК України, та дійшов
вмотивованого висновку про наявність
підстав для відшкодування
матеріальної шкоди позивачу, однак
зайво застосував закон, який не
поширюється на ці правовідносини,
зокрема ст. 1187 ч. 1 та 2 ЦК України, і
помилково вказав, що сума
матеріального збитку становить 5614 грн.
63 коп.

З аналізу змісту ч. 1 ст. 1187 ЦК України
слідує, що під джерелом підвищеної
небезпеки слід розуміти діяльність,
пов'язану з використанням, зберіганням
або утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних,
вибухо-вогненебезпечних та інших
речовин, утримання диких звірів,
службових собак та собак бійцівських
порід, які в силу своїх природних чи
створених людиною властивостей не
піддаються в процесі їх експлуатації
безперервному і всебічному контролю
людини внаслідок чого створюють
підвищену небезпеку для особи, яка цю
діяльність здійснює, чи інших осіб та
обумовлюють високий ступінь
вірогідності заподіяння шкоди цим
особам чи майну.

Виходячи із зазначеного розуміння
поняття «джерело підвищеної
небезпеки» до такого джерела не можна
віднести домашніх (свійських) тварин,
зокрема коня.

Таким чином, не можна погодитися з
висновком суду про застосування до
спірних правовідносин положень ч. ч. 1, 2
ст. 1187 ЦК України.

Проте, не заслуговують на увагу доводи
апелянта, що неправильне застосування
судом положень ст. 1187 ЦК України тягне
за собою скасування рішення та відмову
в позові із-за відсутності правової
норми, яка покладає на нього обов'язок
по відшкодуванню шкоди, завданої його
свійською твариною. Адже суд, крім ст.
1187 ЦК України, застосував до спірних
правовідносин положення ст.ст. 22, 1166 ЦК
України. Також статтею 12 Закону України
«Про захист тварин від жорстокого
поводження» передбачено, що шкода,
заподіяна особі або майну фізичної
особи, а також шкода, заподіяна майну
юридичної особи твариною підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її утримує.

Зважаючи на те, що в справі не
вимагається додаткової перевірки
доказів, обставини справи встановлені
судом повно й правильно, але допущено
помилку в застосуванні норм
матеріального права та у визначенні
розміру матеріального збитку,
оскаржуване судове рішення необхідно
змінити, зазначивши правовою підставою
вирішення спору тільки ст.ст. 22, 1166 ЦК
України та суму, підлягаючу стягненню з
відповідача в користь позивача на
відшкодування збитків, змінити з 5614,63
грн. на 5314,63 грн. відповідно до висновку
№225 експертного автотоварознавчого
дослідження по визначенню вартості
матеріального збитку від 20.08.2012 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_5 в частині стягнення з
ОСОБА_2 моральної шкоди, суд першої
інстанції, зіславшись на положення ст.
1167 ЦК України, вірно виходив з того, що
вини відповідача у скоєнні ДТП,
внаслідок якого пошкоджено автомобіль
позивача, не встановлено.

Питання судових витрат судом першої
інстанції правильно вирішено
відповідно до положень ст.ст. 84, 88 ЦПК
України, а тому в решті рішення слід
залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314-316, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Калуського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від 29
липня 2014 року в частині розміру
стягненої матеріальної шкоди та в
частині правової підстави вирішення
спору змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_5 5314,63
грн. (п'ять тисяч триста чотирнадцять
гривень 63 копійки) матеріальної шкоди.

Правовою підставою вирішення спору
зазначити ст.ст. 22, 1166 ЦК України.

В решті рішення Калуського
міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 29 липня
2014 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з часу
проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з часу
набрання законної сили.

Головуюча
Горейко М.Д.

Судді:
Проскурніцький П.І.

Вакарук В.М.