Справа № 159/2486/14-ц Головуючий у 1
інстанції: Агеєва Є.О. Провадження №
22-ц/773/1153/14 Категорія: 5 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Подолюка В.А.,,

суддів Киці С.І., Шевчук Л.Я.,

при секретарі Захаровій Н.А.,

з участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

представника третьої особи - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача -
Волинське регіональне управління
Державної спеціалізованої фінансової
установи «Державний фонд сприяння
молодіжному будівництву» про визнання
права власності на 12 частину майна, яке
набуте у шлюбі, за апеляційними
скаргами відповідача ОСОБА_2 та особи,
яка не брала участі у справі, ОСОБА_6 на
рішення Ковельського міськрайонного
суду Волинської області від 11 червня 2014
року, -

в с т а н о в и л а :

В квітні 2014 року ОСОБА_5 звернулась в
суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання
права власності на 12 частину майна, яке
набуте в шлюбі. В обґрунтування
заявлених вимог позивач вказує, що з
19.04.1996 року перебувала з відповідачем в
зареєстрованому шлюбі, який розірвано
на підставі рішення Ковельського
міськрайонного суду від 14.06.2013 року. Від
шлюбу сторони мають двох неповнолітніх
дітей. За час спільного проживання
подружжям придбано нерухоме майно -
квартиру АДРЕСА_2, яка була придбана для
сім'ї частково за рахунок власних
коштів та коштів державного бюджету на
умовах пільгового довготермінового
кредиту, наданому їм, як молодій сім'ї,
для будівництва (реконструкцію) і
придбання житла у відповідності до
умов «Положення про порядок надання
пільгових довготермінових кредитів
молодим сім'ям та молодим одиноким
громадянам на будівництво
(реконструкцію) і придбання житла»,
затвердженого Постановою КМУ від 29.05.2001
року за № 584. Зазначає, що оскільки їх
сім'я з чотирьох чоловік перебувала на
обліку поліпшення житлових умов та
потребувала забезпечення житловою
площею, між відповідачем, як
позичальником, який діяв в інтересах
сім'ї та Волинським регіональним
управлінням Державної спеціалізованої
фінансової установи «Державний фонд
сприяння молодіжному будівництву», як
кредитором, було укладено кредитний
договір № 196 від 14.12.2006 року, за умовами
якого Фонд від імені Держави надав
позичальнику ОСОБА_2 прямий адресний
(цільовий) кредит в сумі 242267 гривень.
Пунктом 1.2 Договору визначено, що
кредит надається на будівництво
(реконструкцію) житла загальною площею
83,2 кв.м., згідно з проектом за адресою
АДРЕСА_2. Придбання квартири відбулось
з сукупності обставин, а саме:
перебування із відповідачем у шлюбі,
наявності двох спільних дітей та
необхідності забезпечення житловою
площею. Право власності на дану
квартиру оформлене за відповідачем
ОСОБА_2 Оскільки квартира АДРЕСА_2 була
придбана за рахунок коштів, які
надавались в кредит на сім'ю за час
перебування сторін в зареєстрованому
шлюбі, тому є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя. З
посиланням на норми ст. 60, 70 СК України
та ст. 368 ЦК України просила визнати за
нею право власності на 12 частину
вказаної квартири та стягнути з
відповідача в її користь судові
витрати по справі.

Рішенням Ковельського міськрайонного
суду Волинської області від 11 червня 2014
року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним судовим
рішення відповідач ОСОБА_2 посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення до справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просив скасувати оскаржуване ним
рішення та ухвалити нове про відмову
ОСОБА_5 в задоволені позовних вимог за
безпідставністю.

Особа, яка не брала участі у справі
ОСОБА_6 в апеляційній скарзі зазначає,
що судом було вирішено питання про
права та обов'язки осіб, які не брали
участь у справі, зокрема членів його
сім'ї, яка перебувала на обліку для
отримання житла на позачерговій черзі
ще до одруження відповідача. Вказаним
судовим рішення він та його сім'я
фактично позбавлені права на отримання
житла. Просить рішення Ковельського
міськрайонного суду від 11 червня 2014
року скасувати в даній справі як
незаконне.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2
та його представник ОСОБА_3 апеляційні
скарги підтримали в повному обсязі з
підстав, наведених в них, представник
позивача ОСОБА_1 та представник третьої
особи ОСОБА_4, позовні вимоги вважають
підставними, а апеляційні скарги
просять відхилити як безпідставні.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, перевіривши
законність та обгрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційних скарг,
колегія суддів приходить до висновку,
що скарги відповідача та особи, яка не
брала участі у справі слід відхилити а
рішення суду першої інстанції залишити
без змін виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 60, 61 СК України,
майно набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності.

Згідно зі ст. 69 СК України, дружина та
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

За змістом ст. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Судом з пояснень сторін, письмових
матеріалів встановлено, що ОСОБА_5 та
ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому
шлюбі з 19.04.1996 року по 14.06.2013 року, в
шлюбі народилося двоє дітей: ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8,ІНФОРМАЦІЯ_2
(а.с.6-9).

04 грудня 2006 року між Управлінням
житлового будівництва Державної
спеціалізованої фінансової установи
«Державний фонд сприяння молодіжному
будівництву» (Забудовником) та ОСОБА_2
(Інвестором) укладений договір № 03-122
про інвестування в будівництво
(реконструкцію) житла, предметом якого
є участь інвестора у фінансуванні
будівництва (реконструкції) житла з
метою отримання у власність квартири.
Об'єктом інвестування за даним
договором є будівництво квартири
АДРЕСА_2(а.с.63-69).

14 грудня 2006 року між Волинським
регіональним управлінням Державної
спеціалізованої фінансової установи
«Державний фонд сприяння молодіжному
будівництву», як Кредитором, було
укладено кредитний договір № 196, за
умовами якого Фонд, згідно з умовами
Положення про порядок надання
пільгових довготермінових кредитів
молодим сім'ям та молодим одиноким
громадянам на будівництво
(реконструкцію) і придбання житла»,
затвердженого Постановою КМУ від 29.05.2001
року за № 584, від імені Держави надав
Позичальнику ОСОБА_2 прямий адресний
(цільовий) кредит в сумі 242267 гривень.
Пунктом 1.2 Договору визначено, що
кредит надається на будівництво
(реконструкцію) і придбання житла
загальною площею 83,2 кв.м., згідно з
проектом за адресою АДРЕСА_2 (а.с.10-15).

В подальшому, на підставі укладеної
додаткової угоди до кредитної угоди
від 14.12.2006 року, внесено зміни до
основного договору в частині загальної
площі квартири, яка змінена на 89,70 кв.м.
та в частині суми кредиту, який змінено
на 261196 гривень.

Згідно з витягом з Реєстру прав
власності на нерухоме майно, виданою
Реєстраційною службою Ковельського
міськрайонного управління юстиції
квартира АДРЕСА_2 зареєстрована за
ОСОБА_2, сторонами в період шлюбу з
19.04.2006 року по 14.06.2013 року було повернуто
52433,90 грн. кредиту(а.с.83-86).

Договір іпотеки не укладався.

Виходячи з наведених вимог
законодавства та встановлених
обставин справи, суд першої інстанції,
як вважає колегія суддів, прийшов до
правильного висновку, що майно,
придбане подружжям в кредит, а
саме-квартира АДРЕСА_2 є спільною
власністю подружжя, тому підставно
задовольнив позовні вимоги ОСОБА_5

Покликання відповідача ОСОБА_2 в
апеляційній скарзі на те, що спірна
квартира придбана виключно за рахунок
перебування на позачерговій черзі його
батька ОСОБА_6, судом не враховано
внесення значної кількості грошей його
братом ОСОБА_9 на придбання нерухомого
майна та те, що в період шлюбу він не
набув права власності на житло не
спростовує правильності висновків
суду першої інстанції про задоволення
позову з таких мотивів.

Відповідно до ч.4 ст. 65 СК України,
договір, укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 23, 24 постанови від 21.12.2007
року № 11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. До складу майна, що
підлягає поділу включається загальне
майно подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб. При поділі майна
враховуються також борги подружжя та
правовідносини за зобов'язаннями, що
виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

В судовому засіданні на підставі
письмових доказів беззаперечно
встановлено, що квартира придбана в
шлюбі на склад сім'ї - ОСОБА_2, ОСОБА_5 та
їх двох неповнолітніх дітей, за кошти,
які надавались саме цій сім'ї в кредит,
оформлений на ОСОБА_2, який діяв в
інтересах сім'ї, що також безпосередньо
випливає зі змісту кредитного договору
№196 від 14 грудня 2006 року(а.с.10-20).

За вказаних обставин безпідставними є
доводи апеляційної скарги особи, яка не
брала участі у справі ОСОБА_6 Крім того,
подані особою, яка не брала участі у
справі, письмових доказів на
підтвердження викладених в
апеляційній скарзі обставин
стосуються щодо переселення та
отримання житла в м. Луцьку Волинської
області, що є відмінним від отримання
житла сім'ї відповідача за рахунок
кредиту в м. Ковелі (а.с.120-121).

За таких обставин, колегія судді
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції постановлене з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, не порушує прав
та обов'язків особи, яка не брала участі
у справі ОСОБА_6, тому відсутні підстави
для його зміни чи скасування.

Керуючись ст. ст.307,308,313-315,319 ЦПК України,
колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2
та особи, яка не брала участі у справі
ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Ковельського міськрайонного
суду від 11 червня 2014 року в даній справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: