АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий в 1-й інстанції -
Доповідач-Чобіток А.О.
Ухвала

Іменем
України

02 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В.,Ящук Т.І.

при секретарі - Мороз Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 08 липня 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання
шлюбу недійсним,-

в с т а н
о в и л а:

У березні 2014 року позивач
пред»явив вказаний позов до
відповідача та зазначав, що 19.10.2003 року
між ним та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб
Тростянецькою сільрадою Ічнянського
району Чернігівської області за
актовим записом №02. Посилаючись на те,
що відповідач приховала від нього той
факт, що вона є інвалідом дитинства і
про цю обставину йому стало відомо лише
з позовної заяви, поданою дружиною до
нього про стягнення аліментів на її
утримання, відповідач просив визнати
шлюб недійсним, вважаючи вказані
обставини підставою , передбаченою ч. 5
ст.30 СК України.

Рішення Шевченківського
районного суду м.Києва від 08 липня 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач
просить скасувати рішення суду першої
інстанції, вважаючи його таким,що
прийнято з порушенням матеріального та
процесуального права. Вказує, що
відповідач в судовому засіданні
визнала позов, проте суд в порушення ч.4
ст.174 ЦПК України не постановив ухвалу
про відмову у прийнятті визнання
відповідачем позову, а продовжував
розглядати справу, позбавивши
представника позивача надати докази на
підтвердження позовних вимог.

Вислухавши доповідь
судді,пояснення осіб, що з»явилися в
судове засідання, обговоривши доводи
апеляційної скарги, обставини справи,
колегія суддів приходить до
наступного.

Встановлено, що 19.10.2003 року
Тростянецькою сільрадою Ічнянського
району Чернігівської області за
актовим записом № 02 зареєстровано
шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, яка після
одруження взяла прізвище ОСОБА_3.

Відповідно до довідки до акту
повторного огляду МСЕК, який відбувся
22.02.2005 року, ОСОБА_3 , інваліду дитинства
, встановлено другу групу інвалідності
.

Згідно з пенсійним посвідченням №
НОМЕР_1 ОСОБА_3 призначено пенсію по
інвалідності.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК
України, законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3, суд , врахувавши
тривалість перебування сторін у шлюбі,
відсутність доказів порушення
фізичного або психічного здоров»я
позивача, як наслідки, спричинені
приховуванням хвороби, які могли б бути
підставою для відповідальності
відповідача, підстав визнання шлюбу
недійсним не встановив. При цьому судом
не прийнято від відповідача визнання
позову, оскільки з пояснень ОСОБА_3
встановлено, що остання не розуміє
відмінність між визнанням шлюбу
недійсним та розірванням шлюбу.

Таке рішення суду є законним та
обґрунтованим, відповідним обставинам
справи та правовідносинам, що виникли
між сторонами, висновків якого доводи
апеляційної скарги не спростовують.

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного Суду України за № 11 від
21.12.2007 року «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та
поділ спільного майна подружжя у
випадках, передбачених ст. 41 СК ,
шлюб за рішенням суду може бути
визнаний недійсним. У даному разі
вирішення цього питання залежить від
встановлених судом обставин. СК вказує
на підстави, за яких шлюб може бути
визнано недійсним, зокрема і , якщо він
був зареєстрований з особою, яка
приховала свою тяжку хворобу або
хворобу, небезпечну для другого з
подружжя і (або) їхніх нащадків. Разом з
тим, наявності одного із вказаних
фактів недостатньо для визнання
шлюбу недійсним. Таким чином,
вирішуючи справу, судам слід брати до
уваги те, наскільки цим шлюбом
порушено права та інтереси особи,
тривалість спільного проживання
подружжя, характер їх взаємин, а також
інші обставини, що мають істотне
значення.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
надавши докази відповідно до вимог
ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Частина 1 ст. 58 ЦПК України
визначає, що належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування.

Зазначаючи про недійсність
шлюбу з підстав того, що відповідач
приховала від нього той факт, що вона є
інвалідом 2 групи дитинства , ОСОБА_3
будь-яких належних та допустимих
доказів, у розумінні ст. 60 ЦПК України,
не надав, як і не обґрунтував
причинно-наслідковий зв»язок між своїм
захворюванням та необізнаністю, з його
слів, щодо хвороби відповідача або
самою хворобою.

При цьому, колегія суддів
враховує тривалість спільного
проживання подружжя, відсутність
будь-яких претензій один до одного на
протязі цього часу.

Не встановлено судом апеляційної
інстанції і порушень норм
процесуального права, а саме - ч. 4 ст. 174
ЦПК України, як про це зазначає позивач
, а неподання рішення апеляційного суду
м. Києва від 04.06.2014 року, яким ОСОБА_3
відмовлено у задоволенні позову до
ОСОБА_2 про стягнення аліментів при
розгляді даної справи на висновки суду
не впливає, оскільки не є доказом
обізнаності чи необізнаності позивача
щодо хвороби відповідача .

Беручи до уваги всі встановлені
судом факти і відповідні їм
правовідносини, належність,
допустимість і достовірність кожного
доказу окремо,а також достатність і
взаємний зв"язок доказів у їх
сукупності, колегія суддів приходить
до висновку про відсутність підстав до
задоволення позовних вимог ОСОБА_2.

На підставі викладеного доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують, а рішення суду є законним
та обґрунтованим, підстави до
скасування якого відсутні.

Керуючись ст.ст.304,307,308,313-315,319
ЦПК України,колегія суддів,-

у х в а
л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 08 липня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -
Судді -