Номер провадження: 22-ц/785/6424/14
Головуючий у першій інстанції Поліщук
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.08.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Суворова В.О.,

Гончаренко В.М.,

при секретарі Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою Причорноморського державного
регіонального геологічного
підприємства на рішення Малиновського
районного суду м. Одеси від 12 травня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_3 до
Причорноморського державного
регіонального геологічного
підприємства про стягнення
компенсації за затримку остаточного
розрахунку при звільненні, стягнення
вихідної допомоги та моральної шкоди,-

встановила:

У березні 2014 року позивач (уточнюючи
свої позовні вимоги) звернувся до суду
з зазначеним позовом та просив
стягнути з відповідача на його користь
вихідну допомогу при звільненні, у
розмірі трьохмісячного середнього
заробітку, за правилами ст. 44 КЗпП
України у сумі 8957,28 грн., компенсацію за
затримку остаточного розрахунку при
звільненні у розмірі 2985,76 грн., та
моральну шкоду у розмірі 5000 грн..

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що
з 01.12.2006 року працював в
Причорноморському державному
регіональному підприємстві мотористом
(машиністом). Заробітна плата йому
виплачувалася нерегулярно та не в
повному обсязі, в результаті чого
створилася значна заборгованість у
сумі більше ніж 20000 грн..

З огляду на систематичне порушення
роботодавцем трудового законодавства
у вигляді невиплати заробітної плати,
він подав заяву про звільнення за ч. 3
ст. 38 КЗпП України.

Після цього 25.12.2013 року позивач
повторно подав заяву керівнику
підприємства, в якій просив провести з
ним повний розрахунок та виплатити
вихідну допомогу. Наказом № 10-к від
24.02.2014 року його було звільнено за
власним бажанням за ст. 38 КЗпП України,
однак при звільненні розрахунку
проведено не було, що стало приводом
для звернення до суду з позовом.

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 12 травня 2014 року позовні
вимоги задоволено частково. Стягнуто з
Причорноморського державного
регіонального геологічного
підприємства на користь ОСОБА_3 8957,28
грн. - вихідну допомогу при звільненні,
у розмірі трьохмісячного середнього
заробітку; 2985,76 грн. - суму середнього
заробітку за затримку виплати
розрахунку при звільненні за весь час
затримки, 300 грн. - моральної шкоди, а
всього - 12243,04 грн..

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
Причорноморське державне
регіонального геологічне підприємство
подало до суду апеляційну скаргу, в
якій просить рішення суду скасувати,
ухвалити по справі нове рішення, яким
позовні вимоги задовольнити частково,
стягнути з Причорноморського
державного регіонального геологічного
підприємства на користь ОСОБА_3 лише
компенсацію за затримку остаточного
розрахунку при звільненні у розмірі
2985,76 грн., у задоволенні решти позовних
вимог відмовити, посилаючись на
порушення судом норм права.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, який
доповів зміст рішення, яке оскаржено,
доводи апеляційної скарги, межі, в яких
повинні здійснюватись перевірка
рішення, встановлюватися обставини і
досліджуватися докази, вислухавши
думку учасників процесу, колегія
суддів вважає необхідним апеляційну
скаргу відхилити, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу та залишає рішення суду без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального та
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті та справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Рішення суду в частині виплати ОСОБА_3
суми середнього заробітку за затримку
виплати розрахунку при звільненні за
весь час затримки у розмірі 2985,76 грн.
відповідачем не оскаржується, а тому в
цій частині не переглядається.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3,
частково, суд першої інстанції виходив
з того, що позивач при звільнені
отримав належну йому до сплати при
звільненні заборгованість по
заробітній платі лише через місяць
після звільнення, крім того, позивачу
не виплачена вихідна допомога за
правилами ст. 44 КЗпП України, згідно
його заяв, поданих керівнику
Причорноморського державного
регіонального геологічного
підприємства, та протиправною
поведінкою відповідача ОСОБА_3
спричинена моральна шкода.

Вирішуючи спір по суті, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив обставини по справі,
надані сторонами докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, апеляційним судом встановлено,
підтверджено матеріалами справи, та не
спростовується сторонами, що
відповідно до наказу № 151к від 01.12.2006
року ОСОБА_3 з 01.12.2006 року працював у
Причорноморському державному
регіональному геологічному
підприємстві на посаді моториста
(машиніста), що підтверджується копією
трудової книжки (а.с.7-8).

Оскільки заробітна плата позивачу
виплачувалась не регулярно та не в
повному обсязі, з огляду на
систематичне порушення роботодавцем
трудового законодавства, ОСОБА_3 23.12.2013
року звернувся з заявою до
генерального директора підприємства з
проханням надати йому відпустку за
2012-2013 роки, а по закінченню відпустки
звільнити по ч. 3 ст. 38 КЗпП України у
зв'язку з невиконанням умов трудового
договору, з виплатою вихідної допомоги
у розмірі трьохмісячного середнього
заробітку (а.с.4).

З заяви ОСОБА_3 від 25.12.2013 року
вбачається, що позивач, у зв'язку з
порушенням законодавства про працю,
наполягає на виплаті йому вихідної
допомоги у розмірі не менше
трьохмісячного середнього заробітку,
відповідно до ст. 44 КЗпП України (а.с.5).

В заяві від 03.03.2014 року на ім'я
генерального директора
Причорноморського державного
регіонального геологічного
підприємства Омаріна С.Ю. позивач
ОСОБА_3 просить видати йому довідку про
заборгованість по заробітній платі та
виплатити вихідну допомогу у розмірі
трьохмісячного середнього заробітку, у
зв'язку з його звільненням за
невиконання підприємством умов
трудового договору та КЗпП України,
згідно раніше поданої заяви від 23.12.2013
року (а.с.6).

Наказом Причорноморського державного
регіонального геологічного
підприємства № 10/к від 24.02.2014 року
ОСОБА_3 26 лютого 2014 року звільнений з
підприємства за власним бажанням,
відповідно до ст. 38 КЗпП України, що
підтверджується записом у трудовій
книжці (а.с.8).

Відповідно до статі 21 КЗпП України
трудовий договір це угода між
працівником і власником підприємства
або уповноваженим ним органом, за якою
працівник зобов'язується виконувати
роботу, визначену цією угодою, з
підляганням внутрішньому трудовому
розпорядку, а власник підприємства або
уповноваженим ним орган зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю.

Згідно з частиною 3 ст. 38 КЗпП України
працівник має право у визначеним ним
строк розірвати трудовий договір за
власним бажанням, якщо власник або
уповноважений ним орган не виконує
законодавство про працю, умови
колективного чи трудового договору. В
контексті даної статті власник
зобов'язаний звільнити працівника за
власним бажанням у строки, які вказав
сам працівник, якщо власник або
уповноважений ним орган не виконує
законодавство про працю або умови
колективного чи трудового договору з
цих питань.

Статтею 115 КЗпП України передбачено, що
заробітна плата виплачується
працівникам регулярно в робочі дні у
строки, встановлені колективним
договором, але не рідше двох разів на
місяць через проміжок часу, що не
перевищує шістнадцяти календарних
днів. У разі коли день виплати
заробітної плат збігається з вихідним,
святковим або не робочим днем, забортна
плата виплачується напередодні.
Заробітна плата працівникам за весь
час щорічної відпустки виплачується не
пізніше ніж за три дні до початку
відпустки.

Суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
Причорноморським державним
регіональним геологічним
підприємством при виплаті заробітної
плати ОСОБА_3 порушувалося
законодавство про працю та умови
трудового договору, та відповідачем не
заперечувалось, що заробітну плату за
липень 2013 року позивач отримав 14.03.2014
року, за вересень - листопад 2013 року -
19.03.2014 року, за жовтень 2013 року - лютий 2014
року - 26.03.2014 року, що є грубим
порушенням правил статті 115 КЗпП
України.

Таким чином, саме порушення строків
виплати заробітної плати (понад шість
місяців) стало причиною для подання
заяви ОСОБА_3 про звільнення з роботи,
про що позивач зазначив, посилаючись на
ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Відповідно до правил статті 44 КЗпП
України при припиненні трудового
договору, внаслідок порушення
власником або уповноваженим ним
органом, законодавство про працю, умови
колективного чи трудового договору,
мінімальний розмір вихідної допомоги
визначається колективним договором,
але не може бути меншим тримісячного
середнього заробітку працівника.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції цілком обґрунтовано
задовольнив позовні вимоги ОСОБА_3 в
цій частині та стягнув з відповідача
вихідну допомогу при звільненні, в
розмірі трьохмісячного середнього
заробітку у сумі 8957,28 грн..

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що
при звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільнені,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум. Днем звільнення вважається
останній день роботи. У цей день
працівникові має бути повністю виданий
розрахунок із заробітної плати: має
бути видана заробітна плата, включаючи
оплату праці за останній день роботи,
компенсація за невикористані
відпустки.

Посилання представника відповідача на
те, що ОСОБА_3 неправомірно просить
стягнути вихідну допомогу у розмірі
трьохмісячного середнього заробітку,
оскільки зазначене не відображено у
колективному договорі, колегія суддів
до уваги не приймає, так як це вказано у
ст. 44 КЗпП України, та є обов'язковим для
виконання.

Що стосується вимог щодо стягнення
моральної шкоди, то колегія суддів
також погоджується з рішенням суду в
цій частині з наступних підстав.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право
на відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим органом моральної шкоди
працівнику провадиться у разі, якщо
порушення його законних прав призвели
до моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995
року «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» зазначено, що під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин.

Як правильно зазначив суд першої
інстанції протиправною поведінкою
відповідача, яка виразилася в
необґрунтованій невиплаті
працівникові належних йому сум при
звільненні, нехтуванні керівником
підприємства трудовими правами
працівника, ОСОБА_3 завдана моральна
шкода, яка полягає у переживаннях,
моральних стражданнях, втрати
нормальних життєвих зв'язків.

Стягуючи моральну шкоду у розмірі 300
грн., суд першої інстанції виходив із
засад розумності, виваженості та
справедливості, тому колегія суддів
погоджується з зазначеним розміром.

Відповідно до ч. 1. ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
усі зазначені обставини судом першої
інстанції при ухвалені рішення були
враховані, суд надав належну оцінку
доказам та ухвалив законне,
обґрунтоване рішення, яке скасуванню
не підлягає.

Викладені в апеляційній скарзі доводи
не дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи по суті.

При таких обставинах, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції
правильно встановлені фактичні
обставини по справі, рішення суду
відповідає вимогам ст. ст. 213, 215 ЦПК
України, а тому не вбачає підстав для
його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314, 315,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу
Причорноморського державного
регіонального геологічного
підприємства відхилити.

Рішення Малиновського районного
суду м. Одеси від 12 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала колегії суддів набирає
законної сили з моменту проголошення.

Ухвала колегії суддів може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня
проголошення до суду касаційної
інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області

І.А. Артеменко

В.О. Суворов

В.М. Гончаренко