Справа № 405/8468/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2014 року Ленінський районний суд м.
Кіровограда в складі:

головуючого судді:
Шевченко І.М.

при секретарі:
Фришко А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
Управління власності та приватизації
комунального майна Кіровоградської
міської ради про визнання права
власності на спадкове майно,-

В С Т А
Н О В И В:

Позивачі звернулись в суд з позовом в
якому просять визнати за ними право
власності, за кожним, по 1/2 частині
житлового будинку з
господарсько-побутовими будівлями під
АДРЕСА_1 в порядку спадкування після
смерті їх батька - ОСОБА_3, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_3.

Позов обґрунтовують тим, що 14.06.1975 року
їх батько - ОСОБА_3 уклав шлюб з ОСОБА_5 і
після реєстрації шлюбу його прізвище
було змінено на ОСОБА_3. Його матері, а
їх бабі - ОСОБА_6 на підставі договору
купівлі-продажу належав житловий
будинок з господарсько-побутовими
будівлями АДРЕСА_1. Після впорядкування
нумерації цьому будинку був присвоєний
номер 17 по цій же вулиці. ОСОБА_6 також
належала земельна ділянка площею 0,0973
га за цією ж адресою, яку вона
приватизувала та отримала Державний
акт на право власності на землю.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_6 і батько, як
спадкоємець першої черги за законом,
прийняв спадщину, звернувшись у
встановлений законом строк із заявою
до нотаріальної контори. Інші
спадкоємці, як за законом, так і за
заповітом, відсутні. Спадщину батько не
оформив.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько і вони, як
спадкоємці першої черги прийняли
спадщину шляхом подачі відповідних
документів до нотаріальної контори.
Інші спадкоємця, як за законом, так і за
заповітом, відсутні.

18 червня 2014 року Кіровоградською
міською нотаріальною конторою № 1 їм
були видані свідоцтва про право на
спадщину за законом кожному щодо 1/2
частини земельної ділянки площею 0,0973
га в межах згідно з планом, що
розташована на території АДРЕСА_1, яка
була передана для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка). Цього ж дня вони
отримали витяги з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності, з яких
вбачається, що державна реєстрація їх
частин вказаної вище земельної ділянки
ними була проведена.

Щодо видачі свідоцтва про право на
спадщину за законом на будинок їм було
відмовлено, так як за даними Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно,
право власності на житловий будинок з
господарсько-побутовими будівлями під
АДРЕСА_1 не зареєстровано, відсутній
правовстановлюючий документ, без якого
вони не можуть оформити спадщину, а
тому вимушені звернутись в суд з даним
позовом.

Посилаючись на норми діючого
законодавства, обставини, зазначені в
позовній заяві, просять задовольнити
позов.

В судове засідання сторони не
з»явились, про час та місце слухання
справи повідомлені належним чином, при
цьому надали суду заяви про розгляд
справи у їх відсутність.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали
цивільної справи, приходить до
висновку, що позов підлягає
задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_6 на підставі договору
купівлі-продажу, посвідченого 30 травня
1950 року Кіровоградською державною
нотаріальною конторою по реєстру №
9555/3, належав житловий будинок з
господарсько-побутовими будівлями під
АДРЕСА_1. Після впорядкування нумерації
цьому будинку був присвоєний номер 17 по
цій же вулиці, акт готовності
відсутній, що підтверджується довідкою
ОКП «Кіровоградське обласне об»єднане
бюро технічної інвентаризації» від
20.06.2014 року № 108433.

Крім цього, ОСОБА_6 на підставі
державного акту на право приватної
власності на землю серії КР № 00007018,
виданого Кіровоградською міською
радою народних депутатів 26 серпня 1997
року та зареєстрованого в Книзі
записів державних актів на право
приватної власності на землю за № 4249
належала земельна ділянка площею 0,0973
гектара за цією ж адресою.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 померла, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_3, виданим 06 червня 2006 року
міським відділом реєстрації актів
цивільного стану Кіровоградського
обласного управління юстиції, актовий
запис № 1666. ОСОБА_3 являвся, відповідно
до ст. 1261 ЦК України, спадкоємцем за
законом першої черги і прийняв
спадщину шляхом подачі відповідної
заяви до Першої кіровоградської
державної нотаріальної контори. Інші
спадкоємці, як за законом, так і за
заповітом відсутні. Спадщину ОСОБА_3 не
оформив.

14 червня 1975 року ОСОБА_3 уклав шлюб з
ОСОБА_5, що підтверджується витягом з
Державного реєстру актів цивільного
стану громадян про шлюб щодо
підтвердження дошлюбного прізвища №
4, сформованим 24 червня 2014 року
Центральним відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
реєстраційної служби Кіровоградського
міського управління юстиції, актовий
запис № 927. Після реєстрації шлюбу
прізвище ОСОБА_3 було змінено на ОСОБА_3.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_4, виданим 02 січня 2013 року
міським відділом по державній
реєстрації смертей реєстраційної
служби Кіровоградського міського
управління юстиції, актовий запис № 13.

Його спадкоємцями першої черги за
законом є позивачі - діти: ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, що підтверджується їх
свідоцтвами про народження (ОСОБА_2 23
січня 2013 року уклала шлюб з ОСОБА_8, що
підтверджується свідоцтвом про шлюб
серії НОМЕР_5, виданим 23 січня 2013 року
Центральним відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
реєстраційної служби Кіровоградського
міського управління юстиції, актовий
запис № 27 і змінила прізвище на ОСОБА_2).

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання, крім цього ст. 16 цього
ж кодексу зазначає, що кожна особа має
право звернутися до суду за захистом
свого особистого немайнового або
майнового права та інтересу і одним із
способів такого захисту цивільних прав
та інтересів є визнання права.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що
до складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Судом встановлено, що 18 червня 2014 року
Кіровоградською міською нотаріальною
конторою № 1 позивачам були видані
свідоцтва про право на спадщину за
законом кожному щодо 1/2 частини
земельної ділянки площею 0,0973 га в межах
згідно з планом, що розташована на
території АДРЕСА_1, яка була передана
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд (присадибна ділянка).
Цього ж дня вони отримали витяги з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності, з яких вбачається, що
державна реєстрація їх частин вказаної
вище земельної ділянки ними була
проведена.

Видача свідоцтва про право на спадщину
на майно, що підлягає реєстрації,
провадиться нотаріусом після подання
правовстановлюючих документів про
належність цього майна спадкодавцеві
(пп. 4.15 п. 4 глави 10, розділу ІІ Порядку
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженого Наказом
Міністерства юстиції України 22.02.2012 №
296/5).

Згідно п.п. 4.18 п.4 глави 10 розділу ІІ
Порядку, якщо до складу спадкового
майна входить нерухоме майно, що
підлягає реєстрації (за винятком
земельної ділянки), нотаріус
виготовляє витяг з державного реєстру
речових прав на нерухоме майно. За
відсутності у спадкоємця необхідних
для видачі свідоцтва про право на
спадщину документів нотаріус роз'яснює
йому процедуру вирішення зазначеного
питання в судовому порядку.

Судом встановлено, що житловий будинок
по АДРЕСА_1 був знесений, а на його місці
в 1960 році був збудований новий. За життя
ОСОБА_6 не отримала акт готовності і
відповідно не зареєструвала право
власності на новий житловий будинок, що
підтверджується архівною довідкою №
388374 від 27 червня 2014 року ОКП
«Кіровоградське обласне об»єднане
бюро технічної інвентаризації».

За даними Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно, право власності
на житловий будинок з
господарсько-побутовими будівлями під
АДРЕСА_1 не зареєстровано.

Відповідно до листа Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про спадкування» визначені певні
критерії розгляду справ, зокрема про
визнання права власності на спадкові
будинки.

Так, пункт 3.1 цього листа передбачає, що
відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України
від 01 липня 2004 року «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» права на нерухоме
майно, які підлягають державній
реєстрації відповідно до цього Закону,
виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного
Закону права на нерухоме майно, що
виникли до набрання чинності цим
Законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за таких
умов: якщо реєстрація прав була
проведена відповідно до законодавства,
що діяло на момент їх виникнення, або
якщо на момент виникнення прав діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на
житлові будинки, споруди регулювалася
підзаконними нормативними актами,
зокрема такими, як Інструкція про
порядок реєстрації будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР,
затверджена заступником Міністра
комунального господарства Української
РСР 31 січня 1966 року, яка втратила
чинність на підставі наказу
Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995
року № 56, Тимчасове положення про
порядок реєстрації прав власності на
нерухоме майно, затверджене наказом
Міністерства юстиції України від 07
лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в
Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з
подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали
державну реєстрацію будівель, споруд,
державну реєстрацію права власності на
нерухоме майно, проте виникнення права
власності на будинки, споруди не
залежало від державної реєстрації до
часу набрання чинності ЦК та Законом
України від 01 липня 2004 року «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень».

За змістом зазначених нормативних
актів виникнення права власності на
житлові будинки, споруди не залежало
від державної реєстрації цього права.

Відповідно до п. 12 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами ст. 376 ЦК
України «про правовий режим
самочинного будівництва» у справах,
пов'язаних із самочинним будівництвом
нерухомого майна, суди мають
враховувати, що за загальним правилом
особа, яка здійснила або здійснює таке
будівництво, не набуває права
власності на нього (частина друга
статті 376 ЦК).

Разом із цим власник земельної ділянки
набуває право власності на зведені ним
будівлі, споруди та інше нерухоме майно
(частина друга статті 375 ЦК), тому на
вимогу власника (користувача)
земельної ділянки суд може визнати за
ним право власності на нерухоме майно,
яке самочинно збудовано на ній, якщо це
не порушує права інших осіб (частина
п'ята статті 376 ЦК).

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягають
задоволенню в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 15, 1218 ЦК України, ст.ст.
10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Управління
власності та приватизації
комунального майна Кіровоградської
міської ради про визнання права
власності на спадкове майно
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН
НОМЕР_1) право власності на 1/2 частину
житлового будинку з
господарсько-побутовими будівлями під
АДРЕСА_1 в порядку спадкування після
ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН
НОМЕР_2) право власності на 1/2 частину
житлового будинку з
господарсько-побутовими будівлями під
АДРЕСА_1 в порядку спадкування після
ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Судові витрати по справі вважати
фактично понесеними за рахунок
позивачів.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Кіровоградської
області через Ленінський районний суд
м. Кіровограда протягом десяти днів.

Суддя Ленінського районного

суду м. Кіровограда
Шевченко