Справа № 456/3509/14-ц
Провадження № 2/456/1777/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" жовтня 2014 р. Стрийський
міськрайонний суд Львівської області в
складі:

головуючого - судді
Яніва Н. М.

при секретарі -
Сунак Н. М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Стрий цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та
відділу державної виконавчої служби
Стрийського міськрайонного управління
юстиції у Львівській області, третя
особа публічне акціонерне товариство
«ВіЕс Банк» про визнання правочину
удаваним, визнання дійсним договору
купівлі-продажу, визнання права
власності та зняття арешту з майна, -

В С Т А
Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1. звернувся до суду з
вказаним позовом, в якому посилається
на те, що 20.10.2010р. між ним та
відповідачем було укладено договір
купівлі-продажу легкового автомобіля
марки Honda Civic, 2007 р.в., р.н. НОМЕР_1. Згідно
вказаного договору відповідач
зобов»язався передати йому у власність
вказаний автомобіль, а він
зобов»язався прийняти та сплатити
обумовлену суму. Згідно розписки від
20.10.2010р. ним було передано відповідачу,
на виконання умов вказаного договору
грошові кошти в сумі 15600 доларів США, як
плату за автомобіль. Після підписання
договору купівлі-продажу, відповідач
передав позивачу у користування
спірний автомобіль. Крім цього,
відповідач ОСОБА_2 видав довіреність на
ім'я ОСОБА_1, якою уповноважив його
вчиняти будь-які правочини щодо
користування, експлуатації в тому
числі з правом зняття автомобіля з
реєстраційного обліку. Йому було
фактично передано всі права якими
володів відповідач, як власник
вищевказаного автомобіля. Також, в
зв»язку з довіреністю виданою на його
ім»я, відповідач відмовився від
належного виконання зобов»язання по
укладеному договору купівлі-продажу,
зокрема його нотаріальному
посвідченню. Відповідач вважає, що саме
видана ним довіреність є письмовим
документом, який стверджує факт
купівлі-продажу зазначеного
автомобіля. Зважаючи на те, що між
сторонами було досягнуто згоди з усіх
істотних умов договору купівлі-продажу
автомобіля, зокрема по предмету, по
ціні та інших суттєвих умовах. Більш
того, відбулось повне виконання
договірних умов щодо самого предмету, а
саме ним сплачено повну вартість
автомобіля, а відповідачем передано
такий у його володіння та користування.
Оскільки, між ними фактично відбулась
угода купівлі-продажу, а односторонній
правочин, вчинений відповідачем, щодо
видання довіреності, на право
володіння, користування і
розпорядження транспортним засобом є
удаваним, а тому вважає, що має право на
визнання за ним права власності на
придбаний автомобіль.

Також, відповідно до постанови про
відкриття виконавчого провадження від
11.12.2013р. винесеної відділом ДВС
Стрийського МРУЮ на автомобіль, який
належить позивачу накладено арешт та
оголошено заборону на його відчуження.
Вважає, що арешт автомобіля обмежує
його право, як власника і
добросовісного набувача рухомого
майна, а тому повинен бути знятий.

У судовому засіданні позивач позов
підтримав, послався на обставини,
викладені у позовній заяві, додатково
пояснив, що в 2010р. на інтернетсайті
«Авторіа», побачив оголошення про
продаж автомобіля Honda Civic за ціною 15600
доларів США. За декілька днів зустрівся
з власником в м. Стрию, де оглянув
спірний автомобіль. Домовившись про
купівлю-продаж автомобіля з
відповідачем, вони уклали письмовий
договір купівлі-продажу, відповідач
надав йому письмову розписку про
отримання грошових коштів в рахунок
оплати за автомобіля, а також оформили
нотаріально посвідчене доручення на
його ім»я з правом володіння,
користування та розпорядження спірним
транспортним засобом. Однак укладаючи
договір доручення, малось на увазі
договір купівлі-продажу, оскільки ними
було досягнуто усіх істотних умов саме
такого договору, зокрема ним повністю
було оплачено вартість автомобіля, а
відповідач в свою чергу передав йому
такий у власність, зокрема передав
ключі та реєстраційні документи.
Розуміє, що при укладенні договору
купівлі-продажу автомобіля, такий
необхідно було зняти з реєстрації в
органах МРЕО, а в подальшому
зареєструвати за ним. Не вчинили таких
дій, оскільки в той час не мав вільних
коштів, а навпаки як вже наголошував
позичив кошти на придбання автомобіля.
Використовував спірний автомобіль
протягом 4 років, про це свідчить, копії
квитанції про сплату штрафу за
порушення ПДР, двічі був причетний до
ДТП за кермом вказаного автомобіля,
видав доручення на право керування
автомобілем на ім»я своєї дружини та
батька. 22.08.2014р. повертаючись з
відрядження на а/д Київ-Чоп, був
зупинений працівниками ДАІ, які
повідомили, що його автомобіль
перебувавє в розшуку згідно постанови
державного виконавця Стрийського ВДВС.
Як стало відомо в подальшому, на майно
ОСОБА_2 (особу на яку зареєстрований
автомобіль) накладено арешт, зважаючи
на те, що той являється поручителем по
кредитному договору свого брата, у
якого в свою чергу є заборгованість по
сплаті кредиту. Зважаючи на викладене,
просить з розумінням поставитись до
обставин, що склались та повністю
задоволити його позов.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги
визнав повністю, підтвердив обставини
викладені позивачем, додатково
пояснив, що дійсно в 2010р. продав
належний йому автомобіль Хонда
позивачу, як плату отримав за нього 15600
доларів США. Не оформили договір
купівлі-продажу належним чином в
органах МРЕО, оскільки він не бажав
нести додаткові витрати на
переоформлення, а позивач також вказав,
що в нього немає для цього коштів. Також
в 2008р., уклав договір поруки, по
кредитних зобов»язаннях свого брата.
Йому достеменно невідомо, однак знає,
що брат вчасно не погасив кредит, через
що банк наклав арешт і на належне йому
майно. В зв»язку з чим виникли
неприємності в позивача ОСОБА_1.

Представник відділу ДВС в судове
засідання не з'явився, однак подали до
суду заяву в якій просили розгляд
справи проводити у їхній відсутності
при постановленні рішення
покладаються на розсуд суду.

Представник третьої особи «ВіЕс Банк»
в судовому засіданні позовні вимоги
заперечив з підстав викладених в
письмовому запереченні, просив в
задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін та їх
представників, дослідивши матеріали
справи у їх сукупності, суд приходить
до висновку, що позовні вимоги є
підставними і підлягають до
задоволення у повному обсязі, виходячи
з наступних міркувань.

Судом встановлено, що згідно
свідоцтвом про реєстрацію
транспортного засобу серіїї НОМЕР_3
ОСОБА_2 зазначений власником
автомобіля марки Honda Civic 1,8 2007 р.в., д.н.з.
НОМЕР_1.

20.10.2010 р. ОСОБА_2 видав довіреність на
ім»я ОСОБА_1 на право користування
спірним автомобілем. Зі змісту даної
довіреності вбачається, позивач є
представником ОСОБА_2 в органах ДАІ та
всіх установах, підприємствах та
організаціях з усіх без винятку питань,
пов'язаних з експлуатацією та
відчуженням ТЗ, зняття автомобіля з
обліку та оформити відповідне
свідоцтво про реєстрацію в органах
Державтоінспекції, укладати необхідні
правочини, передачі повноважень за
даною довіреністю третім особам.

Стаття 655 ЦК України встановлює, що за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
іншій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Частина 2 статті 202 ЦК України
встановлює, що правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов`язків.

Згідно зі ст. 235 ЦК України удаваним є
правочин, який вчинено сторонами для
приховання іншого правочину, який вони
насправді вчинили. Якщо буде
встановлено, що правочин був вчинений
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили,
відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

Пленум Верховного Суду України у
постанові №9 від 06.11.2009 р. вказує, що за
удаваним правочином (стаття 235 ЦК)
сторони умисно оформляють один
правочин, але між ними насправді
встановлюються інші правовідносини. На
відміну від фіктивного правочину, за
удаваним правочином права та обов'язки
сторін виникають, але не ті, що
випливають зі змісту правочину.

Встановивши під час розгляду справи, що
правочин вчинено з метою приховати
інший правочин, суд на підставі статті
235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено
саме цей правочин, та вирішити спір із
застосуванням норм, що регулюють цей
правочин. Якщо правочин, який насправді
вчинено, суперечить закону, суд ухвалює
рішення про встановлення його
нікчемності або про визнання його
недійсним.

Аналізуючи зміст повноважень позивача
по виданій відповідачем довіреності,
посвідченій 20.10.2010р. на підставі усного
договору доручення приватним
нотаріусом Стрийського районного
нотаріального округу ОСОБА_3, розписку
про отримання відповідачем коштів в
сумі 15600 доларів США від позивача,
договором купівлі-продажу від 20.10.2010р. в
якому сторони обумовили всі істотні
умови договору, які в подальшому
виконано в повному обсязі, склали акт
приймання передачі спірного
автомобіля, беручи до уваги пояснення
позивача та відповідача щодо дійсної
передачі автомобіля та документів на
нього позивачу та передачі коштів
відповідачу, що визнається
відповідачем, суд приходить до
висновку, що 20.10.2010р. між сторонами був
укладений та виконаний саме договір
купівлі-продажу автомобіля марки Honda
Civic 1,8 2007 р.в., д.н.з. НОМЕР_1, відповідно до
досягнутих між сторонами умов.

Таким чином договір доручення,
укладений в усній формі між сторонами,
на виконання та підтвердження якого
була видана довіреність від 20.10.2010р. (ст.
1007 ЦК України) є удаваним правочином
для приховання укладеного між
сторонами договору купівлі-продажу
автомобіля марки Honda Civic 1,8 2007 р.в., д.н.з.
НОМЕР_1.

Суд погоджується із доводами позивача,
щодо того, що він придбав спірний
автомобіль у ОСОБА_2 за ціною 15600
доларів США.

Розписка ОСОБА_2 щодо отримання ним від
ОСОБА_1 коштів у сумі 15600 доларів США за
продаж спірного автомобіля доводить,
що кошти ОСОБА_2 ОСОБА_1 дійсно передав.
Це також не заперечує та визнає сам
ОСОБА_2. Ці докази у своїй сукупності
доводять, що ОСОБА_2 мав намір продати, а
ОСОБА_1 - купити спірний автомобіль.

З огляду на вказане, суд приходить до
переконання, що жодна зі сторін спору,
видаючи довіреність, не мала на меті
вчинити дію, яка б передбачала
виникнення відносин представництва.
Натомість між сторонами виникли
відносини купівлі-продажу, так як
зібрані по справі розписки сторін
беззаперечно засвідчують оплатність
отримання автомобіля при видачі
довіреності.

При таких обставинах суд приходить до
переконання, що довіреність від 20.10.2010
року, посвідчена приватним нотаріусом
Стрийського районного нотаріального
округу ОСОБА_3, є удаваним правочином
договору купівлі-продажу автомобіля
марки Honda Civic 1,8 2007 р.в, а до відносин
сторін необхідно застосовувати
правила що передбачені законом для
договорів купівлі-продажу.

Статтею 204 ЦК України встановлено, що
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

З оглянутого в суді письмового
договору купівлі-продажу встановлено,
що 20 жовтня 2010 року позивач ОСОБА_1
придбав у відповідача ОСОБА_4
автомобіль марки Honda Civic 1,8 2007 р.в., д.н.з.
НОМЕР_1, шасі НОМЕР_2. В свою чергу ОСОБА_2
отримав від ОСОБА_1 за цей автомобіль
15600 доларів США, що в еквіваленті на
становить 123 420 гривень, про що сторони
розписались.

Враховуючи те, що у сторін на той
момент було скрутне матеріальне
становище, відсутні кошти на
перереєстрацію автомобіля в органах
МРЕО, а тому оформлено 20.10.2010р.
довіреність.

Вважаючи себе власником спірного
автомобіля ОСОБА_1, оформляв поліси
обов»язкового страхування
цивільно-правої відповідальності
власників транспортних засобів на
забезпечений автомобіль Honda Civic 1,8 2007
р.в., д.н.з. НОМЕР_1 .

Відповідно до ст.ст. 626, 627 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Договір є одностороннім, якщо одна
сторона бере на себе обов'язок перед
другою стороною вчинити певні дії або
утриматися від них, а друга сторона
наділяється лише правом вимоги, без
виникнення зустрічного обов'язку щодо
першої сторони. Договір є двостороннім,
якщо правами та обов'язками наділені
обидві сторони договору. До договорів,
що укладаються більш як двома
сторонами (багатосторонні договори),
застосовуються загальні положення про
договір, якщо це не суперечить
багатосторонньому характеру цих
договорів. Договір є відплатним, якщо
інше не встановлено договором, законом
або не випливає із суті договору.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Положеннями ст.ст. 655, 656 ЦК України
передбачено, що за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму. Предметом договору
купівлі-продажу може бути товар, який є
у продавця на момент укладення
договору або буде створений (придбаний,
набутий) продавцем у майбутньому.
Предметом договору купівлі-продажу
можуть бути майнові права. До договору
купівлі-продажу майнових прав
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не випливає
із змісту або характеру цих прав.
Предметом договору купівлі-продажу
може бути право вимоги, якщо вимога не
має особистого характеру. До договору
купівлі-продажу права вимоги
застосовуються положення про
відступлення права вимоги, якщо інше не
встановлено договором або законом. До
договору купівлі-продажу на біржах,
конкурсах, аукціонах (публічних
торгах), договору купівлі-продажу
валютних цінностей і цінних паперів
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено законом про ці види
договорів купівлі-продажу або не
випливає з їхньої суті. Особливості
договору купівлі-продажу окремих видів
майна можуть встановлюватися законом.

Суд вважає, що договір
купівлі-продажу автомобіля, укладений
сторонами відповідно до вимог ст. ст. 203,
207,208 ЦК України. Даний договір
відповідає вимогам ст. ст. 626-628, 632, 638, 641,
642, 655,656, 691,692 ЦК України. При укладенні
договору купівлі-продажу, сторони
досягли істотних умов договору а саме:
щодо предмету договору та його ціни, а
також дотримались обов'язкової
письмової форми договору. На виконання
вказаного договору продавець передав
предмет договору покупцеві, а покупець
прийняв дане майно і сплатив за нього
обумовлену грошову суму.

Статтею 639 ЦК України передбачено,
якщо сторони домовилися укласти
договір у певній формі, він вважається
укладеним з моменту надання йому цієї
форми, навіть якщо законом ця форма для
даного виду договорів не вимагалася.
Якщо сторони домовилися про
нотаріальне посвідчення договору, щодо
якого законом не вимагається
нотаріальне посвідчення, такий договір
є укладеним з моменту його
нотаріального посвідчення.

Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо
сторони домовилися щодо усіх істотних
умов договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним. У цьому
разі наступне нотаріальне посвідчення
договору не вимагається.

В судовому засіданні встановлено, що
відповідач ОСОБА_2 з метою економії
коштів ухилився від нотаріального
посвідчення договору купівлі-продажу
автомобіля, та зняття автомобіля з
реєстрації в органах МРЕО.

Згідно з приписами ч.2 ст.218 ЦК України
якщо правочин, для якого встановлена
його недійсність у разі недодержання
вимоги щодо письмової форми, укладений
усно і одна із сторін вчинила дію, а
друга сторона підтвердила її вчинення,
зокрема шляхом прийняття виконання;
такий правочин у разі спору може бути
визнаний судом дійсним.

За таких умов, суд вважає за необхідне
визнати договір купівлі-продажу
автомобіля марки Honda Civic 1,8 2007 р.в., д.н.з.
НОМЕР_1, шасі НОМЕР_2, згідно свідоцтва
про реєстрацію ТЗ НОМЕР_3, дійсним
(укладеним), оскільки була визначена
його ціна - 15 600 доларів, тощо), що
підтверджується письмовими доказами,
також відбулося повне виконання
договору - позивач передав гроші в сумі
15 600 доларів США, що є повним
розрахунком за вказане майно, а
відповідач ОСОБА_2 передав спірний
автомобіль, ключі та документи
покупцю ОСОБА_5 про що свідчить
письмовий договір від 20.10.2010 року та
акт приймання передачі транспортного
засобу.

Згідно ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Придбаним автомобілем ОСОБА_1 володів,
користувався і розпоряджався на
власний розсуд, протягом чотирьох
років, проходив технічний огляд,
забезпечував його безпечну
експлуатацію, тобто реалізовував свої
права, закріплені ст. 317, 319 ЦК України.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

З огляду на те, що позивач придбав
спірний автомобіль та сплатив за нього
повну вартість, суд приходить до
висновку, що у позивача виникло право
власності на спірний автомобіль, а тому
позовна вимога про визнання права
власності також підлягає до
задоволення.

Також, суд вважає, що арешт автомобіля
обмежує право позивача, як власника і
добросовісного набувача рухомого
майна, а тому арешт повинен бути знятий,
в порядку передбаченому ЗУ «Про
виконавче провадження», з врахуванням
наступного.

Відповідно до статті 41 Конституції
України, кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.
Право приватної власності набувається
в порядку, визначеному законом. Ніхто
не може бути протиправно позбавлений
права власності. Право приватної
власності є непорушним.

Як вбачається зі статті 1 протоколу №11
до Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, кожна фізична
або юридична особа має право мирно
володіти своїм майном. Ніхто не може
бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

Згідно з роз'ясненнями наданими в п.2
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику у справах
за позовами про захист права приватної
власності» № 20 від 22.12.1995 року, приватна
власність громадян, як одна з
рівноправних форм власності
охороняється законом, її захист
здійснюється судом, шляхом розгляду
справ, зокрема, за позовами: про
виключення майна з опису.

Згідно з п.4 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 6 від 27.08.76
року (із змінами) «Про судову практику в
справах про виключення майна з опису»
за правилами, установленими для
розгляду позовів про виключення майна
з опису, розглядаються вимоги громадян
і організацій, які ґрунтуються на праві
власності на описане майно або на праві
володіння ним.

Відповідно до статті 60 Закону України
"Про виконавче провадження", особа, яка
вважає, що майно, на яке накладено
арешт, належить їй, а не боржникові,
може звернутися до суду з позовом про
визнання права власності на це майно і
про зняття з нього арешту. У разі
прийняття судом рішення про зняття
арешту з майна арешт з майна знімається
за постановою державного виконавця не
пізніше наступного дня, коли йому стало
відомо про такі обставини.

Копії постанови державного виконавця
про зняття арешту з майна надсилаються
не пізніше наступного робочого дня
після її винесення сторонам та
відповідному органу (установі) для
зняття арешту. У всіх інших випадках
незавершеного виконавчого провадження
арешт з майна чи коштів може бути
знятий за рішенням суду.

Системний аналіз зазначених положень
Закону дає суду підстави для висновку,
що безпосереднє зняття арешту з майна
здійснюється за постановою державного
виконавця, яка приймається на підставі
відповідного рішення суду. Право
зняття арешту з майна належить лише
державному виконавцю того органу
державної виконавчої служби, який цей
арешт накладав.

Судом встановлено та беззаперечно
доведено, що ОСОБА_1 придбав автомобіль
марки Honda Civic 1,8 2007 р.в у ОСОБА_2 за 15600
доларів США в 2010 році, що
підтверджується вищеперелічиними
доказами. Відповідно до постанови
державного виконавця від 11.06.2012 року на
вищевказаний автомобіль було
накладено арешт. Оскільки, судом
визнано, що у позивача виникло право
власності на спірний автомобіль, а тому
позовна вимоги в частині зобов»язання
віділу ДВС Стрийського МРУЮ про зняття
арешту з автомобіля також підлягає до
задоволення.

Щодо клопотання представника третьої
особи ПАТ «ВіЕс Банк» про застосування
до вказаного позову строків позовної
давності, то суд не вбачає підстав для
його задоволення, оскільки позивач
ОСОБА_1 дійсно використовував спірний
автомобіль з 2010р., однак користувався
таким як власник, був впевнений, що
являється власником автомобіля,
будь-яких перешкод у користуванні
спірним транспортним засобом в нього
не було. Про те, що на автомобіль
накладено арешт, а відповідно й про
порушення своїх прав позивач дізнався
в 2014р., після чого він відразу
звернувся до суду з позовом, зважаючи
на викладене суд не вважає, що
позивачем пропущено строк звернення до
суду з позовом.

Вказане рішення на думку суду є
правильне і основне справедливе.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215 ЦПК
України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задоволити.

Визнати довіреність, посвідчену 20
жовтня 2010 року приватним нотаріусом
Стрийського районного нотаріального
округу ОСОБА_3, реєстровий № 5553,
удаваним правочином договору
купівлі-продажу автомобіля марки Honda
Civic 1,8 2007 р.в., д.н.з. НОМЕР_1, шасі НОМЕР_2,
укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Визнати дійсним договір від 20 жовтня
2010 року купівлі-продажу автомобіля між
ОСОБА_2 та ОСОБА_1, марки Honda Civic 1,8 2007 р.в.,
д.н.з. НОМЕР_1, шасі НОМЕР_2 синього
кольору, тип - легковий седан-В.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
автомобіль марки Honda Civic 1,8 2007 р.в., д.н.з.
НОМЕР_1, шасі НОМЕР_2, синього кольору,
тип - легковий седан-В.

Зобов'язати відділ державної
виконавчої служби Стрийського
міськрайонного управління юстиції у
Львівській зняти арешт з автомобіля Honda
Civic 1,8 2007 р.в., д.н.з. НОМЕР_1, шасі НОМЕР_2,
синього кольору, тип - легковий седан-В.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги, а у разі
якщо рішення було проголошено без
участі особи, яка його оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
10-ти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: Н. М. Янів