Справа № 291/647/14-ц
Ружинський районний суд
Житомирської області
Ружинський районний суд
Житомирської області у складі:
головуючого -судді Митюк
за участю секретаря - Підгорної
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Ружині цивільну справу
до Публічного акціонерного товариства
про визнання недійсною угоду,
ОСОБА_1 звернувся до Публічного
акціонерного товариства "Уманьфермаш",
який є правонаступником ВАТ
«Уманьфермаш", з вищевказаним позовом,
в якому зазначила, що є власником
земельних ділянок площею 2.9910 га, та 0.4634
га розташованих на території
Княжицької сільської ради Ружинського
району Житомирської області та
призначених для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.
26.07.2006 року між нею та Відкритим
акціонерним товариством "Уманьфермаш"
було укладено договір оренди землі №111
терміном на 20 років. В березні 2013 року
їй стало відомо про те, що 10.11.2006 року
між нею та ВАТ "Уманьфермаш" було
укладено угоду про розірвання договору
оренди землі від 26.07.2006 року. Але вона
весь час знала, що вказані земельні
ділянки знаходяться в користуванні у
відповідача відповідно до договору
оренди землі, укладеного 26.07.2006р.,
поскільки зазначену угоду про
розірвання договору оренди землі від
26.07.2006 року вона не підписувала і не
доручала іншій особі підписувати її. З
вказаних підстав позивач просить суд
визнати угоду про розірвання договору
оренди землі недійсною.
Позивач, представники позивача в
судове засідання не з»явився, подали до
суду заяви про розгляд справи у їх
відсутність, заявлені позовні вимоги
Представник відповідача в судове
засідання не з»явився, подав до суду
заяву про розгляд справи у його
відсутність, а також подав письмове
заперечення на позовну заяву.
Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, встановив
Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов"язків.
Відповідно до ст.407 ЦК України право
користування чужою земельною ділянкою
встановлюється договором між
власником земельної ділянки і особою,
яка виявила бажання користуватись цією
земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб.
Відповідно до ст.ст.14, 16, 18, 19 Закону
України "Про оренду землі" від 06.10.1998р.
(з наступними змінами та доповненнями)
договір оренди землі укладається у
письмовій формі і набирає чинності
після досягнення домовленості з усіх
істотних умов та державної реєстрації
в порядку, встановленому законом.
Відповідно до ч. 1 ст.210, ч.3 ст.640 ЦК
України та ч.1 ст.20 Закону України "Про
оренду землі" договір оренди землі
підлягає державній реєстрації і
набирає чинності з моменту його
державної реєстрації.
Частиною 2 ст.207 ЦК України передбачено,
що правочин вважається таким, що
вчинений у письмовій формі, якщо він
підписаний його стороною (сторонами).
Підстави визнання недійсним договору
оренди землі, передбачені частиною 2
статті 15 Закону України "Про оренду
Крім того, ч.1 ст.215 ЦК України
передбачено, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами 1, 3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу.
Тобто, зокрема, підставою недійсності
правочину є недодержання вимоги,
передбаченої ч.3 ст.203 ЦК України, щодо
того, що волевиявлення учасника
правочину повинно бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Судом встановлено, що відповідно до
Державних актів на право власності на
земельну ділянку серії ЯБ №731155, серії
ЯБ №731695 ОСОБА_1 є власником земельних
ділянок площею 2.9910 га, 0.4634 га,
розташованих на території Княжицької
сільської ради Ружинського району
Житомирської області та призначених
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.
26.07.2006 року між позивачем та Відкритим
акціонерним товариством "Уманьфермаш"
було укладено договір оренди землі №111
терміном на 20 років відповідно до якого
в оренду відповідачу передавались
вищевказані належні позивачу земельні
10.11.2006 року між позивачем та ВАТ
"Уманьфермаш" було укладено угоду про
розірвання договору оренди землі від
Проте з пояснень позивача викладених в
позовній заяві вбачається, що підпис на
зазначеній угоді належить не позивачу
і він також не надавав доручень іншим
особам на підписання цього договору
Ці пояснення позивача підтверджуються
висновком №1/814 за результатами
проведення судово-почеркознавчої
експертизи від 16.09.2014р., з якого
вбачається, що експертом встановлено,
що угода про розірвання договору
оренди землі від 10.11.2006р., укладена від
імені ОСОБА_1 з ВАТ "Уманьфермаш»,
підписана не ОСОБА_1 а іншою особою.
Доказів, які б ставили під сумнів
вищевказанний висновок експерта, а
також доказів наявності доручення
ОСОБА_1 іншій особі на підписання
вказаної угоди про розірвання договору
оренди землі, відповідач суду не надав.
Таким чином, оскільки позивач як
орендодавець не підписував спірну
угоду про розірвання договору оренди
землі, згоди та повноважень на його
укладення й підписання іншій особі не
надавав, є всі підстави вважати
доведеною відсутність у нього
волевиявлення на укладення цієї угоди,
а саму угоду, виходячи з положень
передбачених ч.1 ст.215 ЦК України -
недійсною у зв»язку з недодержанням в
момент вчинення правочину стороною
вимоги, встановленої ч.3 ст.203 цього
Доводи представника відповідача в
письмовому запереченні на позовну
заяву на те, що отримання ОСОБА_1
орендної плати за 2006 -2013 роки та не
оспорювання ним умов договору з іншою
юридичною особою, зводяться до того, що
позивач, отримавши орендну плату мав
можливість довідатись про порушення
свого права, але відповідно до ч.1 ст.241
ЦК України схвалив спірний договір
оренди є також необґрунтованими,
оскільки особа, яка підписала спірний
договір оренди взагалі не мала статусу
представника орендодавця за
відсутності повноважень, і тому
наступне його схвалення є неможливим.
З цих же підстав суд вважає, що позивач
не пропустив строк звернення до суду за
захистом своїх прав, передбачений ст. 257
ЦК України, оскільки перебіг позовної
даявності, як це передбачено ч.1 ст.261
цього Кодексу, починається від дня коли
особа довідалась або могла довідатись
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила, а письмове
твердження позивача про те, що він
взнав про існування спірного договору
лише в березні 2013 році відповідачем не
спростоване. Оскільки як вбачається з
пояснень позивача та оглянутих в
судовому засіданні письмових доказів,
в 2006 році ОСОБА_1 було укладено договір
оренди цих же земельних ділянок
строком на 20 років з іншим
підприємством - ВАТ "Уманьфермаш". Тому
у суда немає підстав не вірити показам
позивача стосовно того, що він вважав,
що отримував орендну плату саме за цим
договором, а не за договором, укладеним
без його згоди в послідуючому з ДП
Також вчинення стороною дії (одержання
орендної плати за договором) без
отримання нею пропозиції укласти такий
договір (оферти) не може підтверджувати
її згоду на укладення договору, що
передбачено ст.ст.641, 642 ЦК України.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню сплачений ним по
справі судовий збір та витрати на
проведення судово-почеркознавчої
На підставі викладеного, керуючись
Законом України «Про оренду землі»,
ст.ст. 203, 205, ст.215-216ЦК України, ст.ст.10,11,
ч.1 ст.60, ч.1 ст.88, ст.ст.209, 212,214-215 ЦПК
України, суд
Позовні вимоги задовольнити.
Визнати недійсною угоду 10.11.2006
року про розірвання договору оренди
землі №111 від 26.07.2006 року укладену між
ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним
товариством «Уманьфермаш".
Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Уманьфермаш", на користь
ОСОБА_1 судовий збір, сплачений нею при
подачі позовної заяви до суду в сумі
243.60 (Двісті сорок три гривні 60 копійок)
та витрати по проведенню
судово-почеркознавчої експертизи в
сумі 900.48 грн.(Дев»ятсот гривень 48
Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги.

Апеляційну скаргу на рішення суду може
бути подано протягом десяти днів з дня
його проголошення, а особою, яка не була
присутня в судовому засіданні під час
проголошення судового рішення
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
О. В. Митюк.