У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Закропивного О.В., Лесько А.О., Луспеника
Д.Д.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_4 про встановлення факту
проживання однією сім'єю, визнання
майна спільною сумісною власністю
подружжя та про поділ спільного майна
подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_4
на рішення Жмеринського
міськрайонного суду Вінницької
області від 23 липня

2013 року та рішення апеляційного суду
Вінницької області від 8 травня

2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року ОСОБА_5 звернулася до
суду із указаним позовом, у якому з
урахуванням уточнень просила
встановити факт проживання з
відповідачем однією сім'єю без
реєстрації шлюбу в період з 1
жовтня 2006 року по 3 лютого 2007 року, з 16
квітня 2007 року по 2 жовтня 2007 року, з 21
грудня 2010 року та по час розгляду
справи; визнати житловий будинок із
господарськими будівлями та земельні
ділянки загальною площею 0,2041 га, що
розташовані за адресою: АДРЕСА_1,
спільною сумісною власність подружжя
її та ОСОБА_4, розділити між ними в
рівних долях зазначений житловий
будинок, визнавши за нею право
власності на Ѕ частину
цього житлового будинку та
господарських споруд; визнати за нею
право власності на Ѕ частину земельних
ділянок загальною площею 0,2041 га та
вирішити питання про розподіл судових
витрат.

В обґрунтування позову зазначала, що з 1
жовтня 2006 року вона почала спільно
проживати разом із ОСОБА_4 однією сім'єю
в будинку, що розташований за адресою:
АДРЕСА_2, якій належав їй на праві
приватної власності. 3 лютого 2007 року
вони зареєстрували шлюб, який був
розірваний 16 квітня 2007 року. 14 вересня
2007 року ОСОБА_4 було укладено договір
купівлі-продажу житлового будинку,
який розташований за адресою: АДРЕСА_1,
за 12 тис. грн.

2 жовтня 2007 року вони вдруге
зареєстрували шлюб та переїхали
проживати у придбаний ОСОБА_4 будинок.
Для здійснення ремонту у зазначеному
будинку потрібні були гроші, тому вони
продали будинок, що розташований за
адресою: АДРЕСА_2, за 21 тис. грн. ОСОБА_4
відповідно до державних актів від 2
жовтня 2008 року є власником двох
земельних ділянок площею 0,1000 га та 0,1041
га, на яких розташований спірний
будинок. 16 листопада 2008 року ОСОБА_4
уклав з нею договір довічного
утримання з передачею їй у власність
житлового будинку, який розташований
за адресою: АДРЕСА_1. 26 грудня 2008 року
ОСОБА_4 надав їй дозвіл на здійснення
прибудов на його присадибній ділянці.
За весь період спільного проживання
сторони за рахунок коштів, отриманих
від продажу її будинку, провели
реконструкцію придбаного будинку,
розширили його. Інвентаризаційна
вартість зазначеного будинку за час
спільного проживання збільшилась з 11 896
грн до 140 555 грн. Вважає, що вказаний
будинок є спільним майном подружжя та
підлягає поділу між ними в рівних
частках. На підставі цього звернулася
до суду.

Рішенням Жмеринського міськрайонного
суду Вінницької області від 23 липня 2013
року позов ОСОБА_5 задоволено частково.
Встановлено факт проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_5 та
ОСОБА_4 в період з серпня 2007 року по 2
жовтня 2007 року. Визнано житловий
будинок з господарськими будівлями,
який розташований за адресою: АДРЕСА_1,
спільною сумісною власність подружжя
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Поділено між ОСОБА_5 та
ОСОБА_4 житловий будинок з
господарськими будівлями, який
розташований за адресою: АДРЕСА_1,
відповідно до варіанту № 1 висновку
судової будівельно-технічної
експертизи від 29 квітня 2013 року, за
яким: ОСОБА_4 виділено приміщення в
житловому будинку: коридор площею 2,9 кв.
м, житлова кімната площею 16,8 кв. м,
санвузол площею

3,5 кв. м, кухня площею 6,9 кв. м, з
господарськими будівлями: частиною
навісу вартістю 2 587 грн 79 коп., банею,
убиральнею, що складає

49/100 частки домоволодіння. ОСОБА_5
виділено наступні приміщення в
житловому будинку: кухня площею 4,2 кв. м,
житлова кімната площею 14,1 кв. м, коридор
площею 4,2 кв. м, житлова кімната площею
4,6 кв. м, з господарськими
будівлями, частиною навісу вартістю
3 222 грн 24 коп., погребу, сараю,
що складає 51/100 частки домоволодіння.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 1 418
грн компенсації за відступ від
ідеальної частки в праві власності.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат. У задоволенні решти позову
ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Вінницької
області від 8 травня

2014 року рішення місцевого суду
скасовано в частині відмови у
задоволенні позову ОСОБА_5 про визнання
права власності на Ѕ частину земельної
ділянки та ухвалено в цій частині нове
рішення, яким визнано за

ОСОБА_5 право власності на Ѕ частину
земельної ділянки, площею 0,10 га, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1,
цільове призначення - для
обслуговування житлового будинку та на
Ѕ частини земельної ділянки, площею 0,1041
га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1,
цільове призначення - для ведення
садівництва. У задоволенні решти
позову ОСОБА_5 щодо земельних ділянок
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати рішення апеляційного суду в
частині визнання за ОСОБА_5 права
власності на Ѕ частину земельної
ділянки, площею 0,10 га та на Ѕ частини
земельної ділянки, площею 0,1041
га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
судове рішення апеляційної інстанції
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Зокрема, суд апеляційної інстанції,
перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення місцевого
суду, на підставі належним чином
оцінених доказів, поданих сторонами
(ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного
висновку про те, що позов ОСОБА_5
підлягає частковому задоволенню,
керуючись при цьому нормами ст. 74 СК
України, ст. ст. 125, 126 ЗК
України.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу і залишити
оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Вінницької
області від 8 травня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
О.В.
Закропивний

А.О. Лесько

Д.Д. Луспеник