БОРИСПІЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
Бориспільський міськрайонний суд
Київської області в складі:
головуючого судді Ткаченка Д.В.
за участю секретаря Пузирна А.І.
розглянувши справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про поділ спільного майна, -
У серпні 2014 року ОСОБА_1 завернулась до
суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ
спільного нерухомого майна - квартири
АДРЕСА_1. При цьому, посилаючись на ч. 2
ст. 70 СК України позивач просила
відступити від засади рівності часток
подружжя та виділити позивачу 2/3
частини спірної квартири.
У зв'язку із неявкою в судове
засідання відповідача, який належним
чином повідомлений і від якого не
надійшло заяви про розгляд справи за
його відсутності, на підставі ст. 225
ЦПК України судом постановлено ухвалу
про заочний розгляд справи.
Оцінюючи наявні в матеріалах справи та
досліджені в судовому засіданні
докази, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини на яких ґрунтується
позов, суд вважає позовні вимоги
такими, що підлягають частковому
задоволенню з огляду на наступне.
Як вбачається із матеріалів справи та
не заперечується сторонами по справі з
18.08.2007 року позивач та відповідач
перебувають у зареєстрованому шлюбі.
Встановлено, що у 2010 році на підставі
договору купівлі продажу від 23.06.2010
року сторони придбали квартиру
АДРЕСА_1, загальною площею 56,6 кв.м., що
підтверджується копією відповідного
договору та витягом про реєстрацію
права власності на нерухоме майно.
Згідно довідки ОСББ «Ватутіна -99» від
10.07.2014 році у спірній квартирі
проживають та зареєстровані ОСОБА_1,
ОСОБА_2, а також їх син - ОСОБА_3,
За змістом ст. 60, 61 СК України (в
редакції на момент виникнення спірних
правовідносин) майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не
мав з поважної причини (навчання,
ведення домашнього господарства,
догляд за дітьми, хвороба тощо)
самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.
(п. 4 Постанови Пленуму ВСУ N 7 від 04.10.91
«Про практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
Як вказав Конституційний Суд України у
Рішенні у справі за конституційним
зверненням приватного підприємства
„ІКІО" щодо офіційного тлумачення
положення частини першої статті 61
Сімейного кодексу України 19 вересня 2012
року № 17-рп/2012 власність у сім'ї існує у
двох правових режимах: спільна сумісна
власність подружжя та особиста
приватна власність кожного з подружжя.
При цьому підставами набуття права
спільної сумісної власності подружжя є
юридично визначений факт шлюбних
відносин або проживання чоловіка і
жінки однією сім'єю.
Враховуючи те, що спірну квартиру було
придбано за час перебування сторін у
зареєстрованому шлюбі вона є спільною
сумісною власністю сторін у справі.
Згідно із ст. 69, 70 СК України дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, частки майна дружини та
чоловіка є рівними, якщо інше не
визначено домовленістю між ними
або шлюбним договором.
Згідно із ст. 370 ЦК України
співвласники мають право на виділ
у натурі частки із майна, що є у
спільній сумісній власності. У разі
виділу частки із майна, що є у
спільній сумісній власності,
вважається, що частки кожного із
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо
інше не встановлено домовленістю
між ними, законом або рішенням суду.
Виділ частки із майна, що є у спільній
сумісній власності, здійснюється у
порядку, встановленомустаттею 364 цього
Разом із тим, звертаючись із даним
позовом позивач просить суд ,
посилаючись на ч. 2 ст. 70 СК України,
відступити від засади рівності часток
подружжя та виділити позивачу 2/3
частини спірної квартири. В
обґрунтування цієї вимоги позивач
послалась на те, що з серпня 2011 року
сторони спільно не проживають,
матеріальне забезпечення дитини
здійснює лише позивач. Оскільки
відповідач не дбає про матеріальне
забезпечення сім'ї, не сплачує
аліментів для фізичного, духовного
розвитку та лікування дитини позивач
просить під час поділу майна
відступити від засади рівності часток
За змістом ч.2 ст. 70 СК України, а також п.
30 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» при
вирішенні спору про поділ майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, суд в окремих
випадках може відступити від засади
рівності часток подружжя, враховуючи
обставини, що мають істотне значення
для справи, а також інтереси
неповнолітніх дітей, непрацездатних
повнолітніх дітей (за умови, що розмір
аліментів, які вони одержують,
недостатній для забезпечення їхнього
фізичного, духовного розвитку та
Під обставинами, що мають істотне
значення для справи, потрібно розуміти
не тільки випадки, коли один із
подружжя не дбав про матеріальне
забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи
пошкодив спільне майно, витрачав його
на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки
коли один із подружжя не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку чи доходу
З огляду на те, що на підтвердження
наявності відповідних обставин, що
мали б істотне значення для справи,
інтересів дитини позивачем не подано
до суду жодного належного та
допустимого доказу, правові підстави
для відступу від засади рівності
часток подружжя при поділі майна -
відсутні, у зв'язку із спірну квартиру
слід поділити між сторонами порівну.
Керуючись ст. 88, 208, 213-215 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
спільного майна задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_1 (і.н. НОМЕР_1) право
власності на ? частину квартири
Визнати за ОСОБА_2 (і.н. НОМЕР_2) право
власності на ? частину квартири
В решті вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 (і.н. НОМЕР_2) на
користь ОСОБА_1 (і.н. НОМЕР_1) судовий
збір в сумі 1015,68 грн.
Заочне рішення суду може бути
оскаржено позивачем в загальному
порядку до апеляційного суду шляхом
подачі апеляційної скарги протягом 10
днів з дня його оголошення. Відповідач
має право подати лише заяву про
перегляд заочного рішення до суду
першої інстанції протягом 10 днів з дня
отримання копії заочного рішення. У
разі відмови у задоволенні цієї заяви
відповідач може оскаржити заочне
рішення до апеляційного суду в
загальному порядку.

Суддя:
Д.В. Ткаченко