ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 жовтня 2014 року м.
Київ Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Лесько А.О., Хопти С.Ф.,

Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа - приватне акціонерне
товариство «Страхова компанія
акціонерне товариство «СК АХА
Страхування», про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Центрально-Міського районного суду м.
Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 21 жовтня 2013 року та
рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 20 лютого
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_4 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, посилаючись на те, що 8
грудня 2010 року приблизно 0 8.00 год. на 602
км автодороги
«Стрий-Кіровоград-Знам'янка»,з вини
водія марки «CHEVROLET AVEO CF - 69 Y», державний
номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_4, сталася
дорожньо-транспортна пригода,
унаслідок якої належний їй автомобіль
марки «MAN LE 180 С», державний номерний
знак НОМЕР_2, який рухався під
керуванням ОСОБА_6 спричинені
механічні ушкодження. З урахуванням
викладеного позивач просила суд
стягнути з відповідача спричинену їй
майнову шкоду в розмірі 19 612 грн. 92 коп.
та у рахунок відшкодування моральної
шкоди 10 тис. грн. та понесені нею
дорожні витрати у розмірі 1 165 грн. 21 коп.

Рішенням Центрально-Міського
районного суду м. Кривого Рогу від 21
жовтня 2013 року позов задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 у рахунок відшкодування
моральної шкоди 5 тис. грн., дорожні
витрати в сумі 194 грн. 20 коп. Вирішено
питання про судовий збір.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 20 лютого
2014 року рішення суду першої інстанції в
частині відмови в стягнення з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_3 матеріальної шкоди, та в
частині стягнення з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 дорожніх витрат в сумі 194 грн. 20
коп. скасовано та в цій частині
ухвалено нове рішення.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 матеріальну шкоду в
сумі 19 612 грн. 92 коп. В задоволенні
позову в частині стягнення дорожні
витрат відмовлено.

У касаційні скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати судові рішення, посилаючись
на неправильне застосування судами
норм матеріального права та порушення
норм процесуального права, та ухвалити
нове рішення про відмову в позові.

Заслухавши доповідь судді судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені в скарзі доводи,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Суди, вирішуючи спір, виходили із того,
що дорожньо-транспортна пригода
сталася з вини ОСОБА_4, який має нести
відповідальність за завдану позивачу
шкоду.

Проте повністю з такими висновками
судів погодитись не можна.

Судами встановлено, що 8 грудня 2010 року
в результаті дорожньо-транспортної
пригоди, учасниками якої були ОСОБА_4,
який керував автомобілем марки «CHEVROLET
AVEO CF - 69 Y», державний номерний знак
НОМЕР_1 та ОСОБА_6, який керував належним
ОСОБА_3 автомобілем марки «MAN LE
180 С», державний номерний знак НОМЕР_2,
автомобіль позивачки зазнав технічні
пошкодження.

Вирішуючи спір, суди виходили з того, що
ОСОБА_4 порушив ПДР України, що призвело
до пошкодження автомобіля ОСОБА_3, що
підтверджується висновком експертизи,
проведеним науково-дослідницьким
експериментально-криміналістичним
центром при ГУ МВС України в Одеській
області від 4 квітня 2011 року, проведеної
по адміністративній справі відносно
ОСОБА_6 за ст. 124 КУпАП (т. 1 а.с.
13-40).

Згідно калькуляції витрат від 26
березня 2012 року визначено вартість
матеріальної шкоди у розмірі 19 612 грн. 92
коп., що спричинено власнику автомобіля
марки «MAN LE 180 С», державний номерний
знак НОМЕР_2.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_4 в суді першої інстанції заявляв
клопотання про залучення до участі у
справі ПрАТ
«Страхова компанія акціонерне
товариство «СК АХА Страхування»,
посилаючись на те, що його
цивільно-правова відповідальність, як
власника автомобіля, була застрахована
у вказаній страховій компанії.

З матеріалів справи також вбачається,
що страховиком було відмовлено у
виплаті ОСОБА_3 страхового
відшкодування, оскільки на час
звернення до страхової компанії з
вимогою про виплату відшкодування,
вина страхувальника у вчиненні
дорожньо-транспортної пригоди, не була
доведена.

У відповідності до вимог ст. 22 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» та ст. 1194 ЦК України при
настанні страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Особа, яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатньої
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Згідно ст. 21 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» на території України
забороняється експлуатація
транспортного засобу без поліса
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
тобто володільці транспортних засобів,
за винятком осіб, звільнених від
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
згідно з пунктом 13.1 ст. 13 цього Закону,
зобов'язані застрахувати ризик своєї
цивільної відповідальності, яка може
настати внаслідок завдання шкоди
життю, здоров'ю або майну інших осіб при
використанні транспортних засобів.

У зв'язку з цим при пред'явленні
позовних вимог про відшкодування такої
шкоди в результаті
дорожньо-транспортної пригоди
безпосередньо до особи, яка здійснює
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, суд має право виключно у
порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК
України, залучити до участі страхову
організацію (страховика), яка
застрахувала цивільну
відповідальність володільця
транспортного засобу або Моторне
(транспортне) страхове бюро України.
Непред'явлення вимог до страховика за
наявності підстав для стягнення
завданої шкоди саме зі страховика є
підставою для відмови в позові до
заподіювача шкоди у відповідному
розмірі.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
здійснюється як з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та/або майну потерпілих
унаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, так і захисту майнових
інтересів страхувальників, враховуючи
положення ст. 1194 ЦК України, питання про
відшкодування шкоди само собою,
відповідальність якої застрахована,
вирішується залежно від висловленої
нею згоди на таке відшкодування та
виконання чи невиконання нею
передбаченого ст. 33 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» обов'язку щодо письмового
надання страховику, з яким укладено
відповідний договір (у передбачених
випадках Моторному (транспортному)
страховому бюро України, далі - МТСБУ),
повідомлення про дорожньо-транспортну
пригоду встановленого зразка. У разі
відсутності такої згоди завдана
потерпілому шкода підлягає
відшкодуванню страховиком у межах
передбаченого договором страхування
страхового відшкодування. Наявність
такої згоди у вигляді відповідної
заяви цієї особи та виконання нею
передбаченого ст. 33 цього Закону
обов'язку застосовується судом першої
інстанції, у зв'язку із чим до участі у
справі може бути залучений страховик.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_4
посилався на те, що завдана позивачу
шкода підлягає відшкодуванню
страховою компанією, з якою ним було
укладено договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів.

Проте, місцевий суд у порушення вимог
ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України не вирішив
питання про притягнення до участі у
справі страховика, на чому наполягав
відповідач, та помилково визначив його
третьою особою; заперечень відповідача
належним чином не перевірив, не
дослідив умови договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів, укладеного
ОСОБА_4 зі страховою компанією й
відповідно не з'ясував чи мала
можливість ОСОБА_3 реалізувати своє
право на відшкодування матеріальної
шкоди за рахунок страхової компанії
відповідно до умов такого договору.

Апеляційний суд, переглядаючи справу в
апеляційному порядку зазначених
недоліків не усунув.

Між тим, з'ясування зазначених обставин
має суттєве значення для правильного
вирішення спору, без їх з'ясування,
висновки судів є передчасними.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судом не встановлені,
судові рішення не відповідають вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для їх скасування
із передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Центрально-Міського районного
суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 21 жовтня 2013 року та рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 20 лютого 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. ЛуспеникСудді:А.О.
Лесько С.Ф. Хопта М.Є. Червинська В.А.
Черненко