Номер провадження: 22-ц/785/7920/14
Головуючий у першій інстанції Івченко
Доповідач Ступаков О. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Ступакова О.А.

суддів: Бабія А.П., Варикаші О.Д.

при секретарі - Стадніченко А.І.

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Одеській області, Державної
казначейської служби України в особі
головного управління Державної
казначейської служби України в
Одеській області про визнання
незаконними дії та зобов'язання
вчинити певні дії, стягнення
матеріальної шкоди та моральної шкоди
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Приморського
районного суду м. Одеси від 25 липня 2014
року, -

встановила:

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернувся з
позовом до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Одеській області, Державної
казначейської служби України в особі
Головного управління Державної
казначейської служби України в
Одеській області про визнання
незаконними дії та просив визнати
незаконними дії Головного управління
МВС України в Одеській області по
ухиленню від виконання покладених на
нього законодавством зобов'язань по
здійсненню заходів для повної
реабілітації ОСОБА_2, прийняття
постанови щодо відшкодування ОСОБА_2
шкоди, спричиненої незаконними діями
колишніх УВС Одебського облвиконкому і
УМВС України в Одеській області як
органів дізнання і попереднього
(досудового) слідства допущеними у
зв'язку з незаконним порушенням
відносно позивача кримінальної справи,
незаконними затриманням, арештом і
утриманням під вартою в місцях
позбавлення воді, незаконними обшуками
і накладеннями арешту на майно та його
частковим вилученням, іншими
незаконними свідчими і
оперативно-розшуковими діями, а також
ухиленням від надання позивачу
своєчасної, достовірної інформації
щодо припинення кримінальної справи та
скасування запобіжного заходу у виді
підписки про невиїзд, що була чинною на
протязі 16 років після закриття
кримінальної справи. Стягнення з
держави Україна (державного бюджету) на
корись позивача на відшкодування
матеріальної шкоди, завданої втратою
роботи і зменшенням доходів 245241 грн.
моральної шкоди 500 000 грн.

В подальшому позивач уточнив
позовні вимоги в частині стягнення
матеріальної і моральної шкоди і
просив стягнути на його користь
матеріальну шкоду 539 930 грн., моральну
шкоду 800 000 грн.

Ухвалою Приморського районного
суду м. Одеси від 25 липня 2014 року
провадження у справі закрито.

Не погодившись з зазначеним судовим
рішенням представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3
подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування ухвали суду в зв'язку з
тим, що вона постановлена з порушенням
норм процесуального права,
невідповідністю висновків суду
обставинам справи з направленням
справи до того ж суду для продовження
розгляду.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд
першої інстанції посилався на те, що
відповідно до ст.17 КАС України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові спори,
зокрема спори фізичних чи юридичних
осіб із суб'єктом владних повноважень
щодо оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК України
суд своєю ухвалою закриває провадження
по справі, якщо справа не підлягає
розгляду в порядку цивільного
судочинства.

Враховуючи те, що позивач просить
визнати дії управління МВС України
незаконними та зобов'язати вчинити
певні дії, суд вважає, що справу за
позовом ОСОБА_2 до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Одеській області, Державної
казначейської служби України в особі
Головного управління Державної
казначейської служби України в
Одеській області про визнання
незаконними дії та зобов'язання
вчинити певні дії, стягнення
матеріальної та моральної шкоди
необхідно розглядати в порядку
адміністративного судочинства, а
провадження по цивільній справі за
вищезазначеним позовом підлягає
закриттю.

Колегія погоджується з висновком суду
першої інстанції в частині закриття
провадження у справі в частині
позовних вимог про визнання
незаконними дії та просив визнати
незаконними дії Головного управління
МВС України в Одеській області по
ухиленню від виконання покладених на
нього законодавством зобов'язань по
здійсненню заходів для повної
реабілітації ОСОБА_2, прийняття
постанови щодо відшкодування ОСОБА_2
шкоди, спричиненої незаконними діями
колишніх УВС Одебського облвиконкому і
УМВС України в Одеській області як
органів дізнання і попереднього
(досудового) слідства допущеними у
зв'язку з незаконним порушенням
відносно позивача кримінальної справи,
незаконними затриманням, арештом і
утриманням під вартою в місцях
позбавлення воді, незаконними обшуками
і накладеннями арешту на майно та його
частковим вилученням, іншими
незаконними свідчими і
оперативно-розшуковими діями, а також
ухиленням від надання позивачу
своєчасної, достовірної інформації
щодо припинення кримінальної справи та
скасування запобіжного заходу у виді
підписки про невиїзд, що була чинною на
протязі 16 років після закриття
кримінальної справи.

Разом з тим колегія вважає, що суд
першої інстанції помилково закрив
провадження у справі в частині
позовних вимог заявлених позивачем про
стягнення з держави Україна
(державного бюджету) на корись позивача
на відшкодування матеріальної шкоди,
завданої втратою роботи і зменшенням
доходів та моральної шкоди. Зазначені
вимоги підлягають розгляду в порядку
цивільного судочинства.

Посилання в апеляційній скарзі, що всі
заявлені позивачем вимоги підлягають
розгляду в порядку цивільного
судочинства є помилковими.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01 березня 2013 року «Про деякі
питання юрисдикції загальних судів та
визначення підсудності цивільних
справ» роз'яснено, що вирішуючи питання
про відкриття провадження у справі,
суди повинні виходити з того, що
відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку
цивільного судочинства суди
розглядають справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, а також з
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ за Кодексом
адміністративного судочинства України
(стаття 17; далі - КАС), Господарським
процесуальним кодексом України (статті
1, 12; далі - ГПК), Кримінальним
процесуальним кодексом України (далі -
КПК) або Кодексом України про
адміністративні правопорушення (далі -
КУпАП) віднесено до компетенції
адміністративних, господарських судів,
до кримінального провадження чи до
провадження в справах про
адміністративні правопорушення.
Законом може бути передбачено розгляд
інших справ за правилами цивільного
судочинства.

У зв'язку з наведеним суди мають
виходити з того, що критеріями
відмежування справ цивільної
юрисдикції від інших є, по-перше,
наявність у них спору про право
цивільне (справи за позовами, що
виникають із будь-яких правовідносин,
крім випадків, коли розгляд таких справ
проводиться за правилами іншого
судочинства), по-друге, суб'єктний склад
такого спору (однією зі сторін у спорі
є, як правило, фізична особа).

Оскільки згідно зі статтею 16 ЦПК не
допускається об'єднання в одне
провадження вимог, які підлягають
розгляду за правилами різних видів
судочинства, якщо інше не встановлено
законом, суд відкриває провадження у
справі в частині вимог, які належать до
цивільної юрисдикції, і відмовляє у
відкритті провадження у справі щодо
вимог, коли їх розгляд проводиться за
правилами іншого виду судочинства.
Разом із тим суд також має врахувати, що
в порядку цивільного судочинства
підлягають розгляду справи у разі, якщо
однією зі сторін є фізична особа, а
вимоги взаємопов'язані між собою і
окремий їх розгляд неможливий.

На підставі наведеного ухвала суду
першої інстанції в частині закриття
провадження у справі за позовними
вимогами заявленими позивачем про
стягнення з держави Україна
(державного бюджету) на корись позивача
на відшкодування матеріальної шкоди,
завданої втратою роботи і зменшенням
доходів та моральної шкоди підлягає
скасуванню за направленням справи в
цій частині до того ж суду для
продовження розгляду.

В іншій частині ухвалу суду першої
інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307 ч.2 п.2, 312 ч.1 п.2, 313-315
ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 задовольнити частково. Ухвалу
Приморського районного суду м. Одеси
від 25 липня 2014 року скасувати в частині
закриття провадження у справі в
частині позовних вимог ОСОБА_2 про
стягнення з держави Україна
(державного бюджету) на корись позивача
на відшкодування матеріальної шкоди,
завданої втратою роботи і зменшенням
доходів та моральної шкоди.

В іншій частині ухвалу суду першої
інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення однак може бути оскаржена
до суду касаційної інстанції на
протязі двадцяти днів.

Судді
О. А. Ступаков

А. П. Бабій

О. Д. Варикаша