Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2014 р. Іллічівський
районний суд м. Маріуполя Донецької
області під головуванням судді
Пустовойт Т. В., при секретарі Родина
Н.В., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Маріуполі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства
"Маріупольський металургійний
комбінат ім. Ілліча" про стягнення
заборгованої суми індексації
заробітної плати з компенсацією та
середнього заробітку,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2013 р. ОСОБА_1 звернувся до
суду із позовною заявою до Публічного
акціонерного товариства
"Маріупольський металургійний
комбінат ім. Ілліча" (далі ПАТ "ММК ім.
Ілліча") про стягнення суми індексації
заробітної плати з компенсацією,
зазначивши, що з 27.02.2007 року по 01.04.2013 рік
він перебував у трудових відносинах із
відповідачем. Під час його роботи на
підприємстві, при виплаті заробітної
плати не проводилася індексація,
передбачена діючим законодавством,
внаслідок чого порушені його права на
оплату праці, які мають бути відновлені
шляхом зобов'язання підприємства
провести та виплатити йому індексацію
заробітної плати. Просив зобов'язати
відповідача провести розрахунок та
стягнути на його користь індексацію
заробітної плати за період з 27.02.2007 року
по 01.04.2013 рік, виплатити йому
компенсацію, яка нараховується при
втраті частини доходів у зв'язку з
порушенням строків їх виплати
відповідно до Закону України «Про
компенсацію громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати» відповідно до наданих
позивачем розрахунків, та середній
заробіток за час затримки виплати суми
індексації з моменту звільнення по
день постановлення рішення суду.

Позивач у судове засідання не з'явився,
надав суду заяву про можливість
розгляду справи за його відсутності,
позовні вимоги підтримав та просив їх
задовольнити.

Представник відповідача ПАТ "ММК ім.
Ілліча" до судового засідання не
з'явився, надав суду заперечення, в
якому просив розглянути справу за його
відсутності, позовні вимоги не визнав,
зазначивши, що на виконання вимог суду
вони провели розрахунок суми
індексації заробітної плати без
врахування регулярного підвищення
розміру заробітної плати позивачки,
однак вважають, що такий розрахунок не
може застосовуватися до спірних
правовідносин, оскільки, згідно
Постанови КМУ № 1078 від 17.07.2003 року діяв
механізм проведення індексації
заробітної плати, який дозволяв
підвищення грошових доходів населення
із застосуванням випереджуючого
методу розрахунку індексації (із
врахуванням прогнозного рівня
інфляції). Заробітна плата позивача у
2003-2013 роках не підлягала обов'язковій
індексації у разі перевищення індексом
споживчих цін порогу індексації у
розмірі 101 %, оскільки розмір заробітної
плати позивача регулярно переглядався
відповідачем у сторону збільшення.

Суд, дослідивши матеріали справи,
приходить до висновку, що позовні
вимоги позивача підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що позивач з 19.06.2003 року по
08.09.2006 року та з 27.02.2007 року по 01.04.2013 рік
перебував у трудових відносинах із ПАТ
"ММК ім. Ілліча", що підтверджується
відповідними записами у трудовій
книжці. За цей період йому
нараховувалась і виплачувалась
заробітна плата.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про
оплату праці" заробітною платою є
винагорода у грошовому виразі, яку за
трудовим договором власник або
уповноважений ним орган виплачує
працівникові за виконану роботу.

Згідно ст. 33 Закону України "Про оплату
праці" в період між переглядом розміру
мінімальної заробітної плати
індивідуальна заробітна плата
підлягає індексації згідно з чинним
законодавством.

Індексація заробітної плати
здійснюється на підставі Закону
України "Про індексацію грошових
доходів населення" та Порядку
проведення індексації грошових
доходів населення, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 17 липня 2003 р. № 1078.

Індексація грошових доходів населення
- встановлений законами та іншими
нормативно-правовими актами України
механізм підвищення грошових доходів
населення, що дає можливість частково
або повністю відшкодовувати
подорожчання споживчих товарів і
послуг.

Об'єктом індексації грошових доходів
населення є оплата праці (грошове
забезпечення) як грошовий дохід
громадян, одержаний ними в гривнях на
території України і який не має
разового характеру.

У відповідності з положеннями ч.5 ст. 2
Закону України «Про індексацію
грошових доходів населення»
індексації підлягають грошові доходи
громадян, одержані ними в гривнях на
території України і які не мають
разового характеру, в тому числі,
оплата праці (грошове забезпечення).

Відповідно до ч. 1 ст.4 цього Закону
індексація грошових доходів населення
проводиться в разі, коли величина
індексу споживчих цін перевищила поріг
індексації, який встановлюється в
розмірі 101 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для
індексації грошових доходів населення
провадиться наростаючим підсумком,
починаючи з місяця введення в дію цього
Закону.

Для проведення подальшої індексації
грошових доходів населення обчислення
індексу споживчих цін починається за
місяцем, в якому індекс споживчих цін
не перевищив поріг індексації,
зазначений в частині першої цієї
статті.

Підвищення грошових доходів населення
у зв'язку з індексацією здійснюється з
першого числа місяця, що настає за
місяцем, у якому опубліковано індекс
споживчих цін.

Зазначений порядок індексації,
заробітної плати передбачений і п. 1-1
«Порядку проведення індексації
грошових доходів населення»,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України № 1078 від 17 липня 2003
року, з наступними змінами та
доповненнями.

Структуру заробітної плати визначено у
статті 2 Закону України "Про оплату
праці", якою передбачено існування
основної заробітної плати, додаткової
заробітної плати та інших
заохочувальних та компенсаційних
виплат.

Додаткова заробітна плата - це
винагорода за працю понад установлені
норми, за трудові успіхи та
винахідливість і за особливі умови
праці. Вона включає доплати, надбавки,
гарантійні і компенсаційні виплати,
передбачені чинним законодавством;
премії, пов'язані з виконанням
виробничих завдань і функцій.

Суми виплат, пов'язаних з індексацією
заробітної плати працівників, входять
до складу фонду додаткової заробітної
плати згідно з підпунктом 2.2.7
Інструкції зі статистики заробітної
плати, затвердженої наказом
Держкомстату України від 13 січня 2004 р.
№ 5, зареєстрованим в Міністерстві
юстиції України 27 січня 2004 р. за № 114/8713.

Таким чином, індексація є складовою
частиною заробітної плати, є
додатковою заробітною платою і у разі
порушення законодавства про оплату
праці в частині її виплати, працівник
має право звернутися до суду з позовом
про стягнення належної йому індексації
заробітної плати без обмеження
будь-яким строком, як передбачено ч. 2
ст. 233 КЗпП України.

Вирішуючи питання щодо суми, яка
підлягає стягненню, суд приходить до
наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, під
час роботи позивача на підприємстві з
липня 2003 року по липень 2006 року при
перевищенні порогу інфляції, який
встановлюється в розмірі 101 відсоток,
заробітна плата останнього не
індексувалась. За вказаний період сума
заборгованості індексації заробітної
плати з компенсацією складає 1062,89 грн..,
що підтверджується довідкою
підприємства. Вказаний розрахунок
позивачем не оспорюється та не
спростовується, та саме ця сума
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача, оскільки
відповідачем не надано суду даних щодо
підвищення заробітної плати позивачу
випереджаючим методом. Інших даних
суду не надано, тому суд виходить з
доказів наданих до суду сторонами на
момент розгляду справи.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

На підставі ст. 117 КЗпП України у разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

Рішенням від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012
Конституційного Суду України у справі
№ 1-5/2012 було визначено, що положення ч. 1
ст. 233 Кодексу законів про працю України
у взаємозв'язку з положеннями ст. ст. 116,
117, 237-1 КЗпП України слід розуміти так,
що для звернення працівника до суду з
заявою про вирішення трудового спору
щодо стягнення середнього заробітку за
весь час затримки по день фактичного
розрахунку при звільненні та про
відшкодування завданої при цьому
моральної шкоди встановлено
тримісячний строк, перебіг якого
розпочинається з дня, коли звільнений
працівник дізнався або повинен був
дізнатися про те, що власник або
уповноважений ним орган, з вини якого
сталася затримка виплати всіх належних
при звільненні сум, фактично з ним
розрахувався.

Таким чином Конституційним Судом
України було визначено, що для
встановлення початку перебігу строку
звернення працівника до суду з вимогою
про стягнення середнього заробітку за
весь час затримки розрахунку при
звільненні визначальними є такі
юридично значимі обставини, як
невиплата належних працівникові сум
при звільненні та факт проведення з ним
остаточного розрахунку.

Аналогічна правова позиція була
викладена Верховним Судом України в
постанові від 27 березня 2013 року по
справі № 6-15цс13.

Оскільки розглядом справи було
встановлено, що відповідач фактично не
розрахувався перед ОСОБА_1 при його
звільненні, то строки для звернення до
суду з вимогою про стягнення
середнього заробітку за затримку в
розрахунку для позивача не спливли,
тому посилання представників
відповідача про необхідність
відмовити у позові з цих підстав не
ґрунтуються на законі.

Визначаючи розмір середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні, що підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача, суд
керується наступним.

Відповідно до п. 20 Постанови від 24
грудня 1999 року № 13 Пленуму Верховного
Суду України «Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці» зазначено, що
встановивши при розгляді справи про
стягнення заробітної плати у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні,
що працівникові не були виплачені
належні йому від підприємства,
установи, організації суми в день
звільнення суд на підставі ст. 117 КЗпП
стягує на користь працівника середній
заробіток за весь період затримки
розрахунку, а при не проведені його до
розгляду справи - по день постановлення
рішення, якщо роботодавець не доведе
відсутності в цьому своєї вини. У разі
не проведення розрахунку у зв'язку із
виникненням спору про розмір належних
до виплати сум вимоги про
відповідальність за затримку
розрахунку підлягають задоволенню у
повному обсязі, якщо спір вирішено на
користь позивача або такого висновку
дійде суд, що розглядає справу. При
частковому задоволенні позову
працівника суд визначає розмір
відшкодування за час затримки
розрахунку з урахуванням спірної суми,
на яку той мав право, частки, яку вона
становила у заявлених вимогах,
істотності цієї частки порівняно із
середнім заробітком та інших
конкретних обставин справи.

Такі ж положення були викладені і у
Правових позиціях Постанов
Верховного Суду України від 24 жовтня
2011 р. у справі № 6-39 цс11 та від 21
листопада 2011 року у справі № 6-60 цс11.

Позивачем заявлено позовні вимоги щодо
стягнення на його користь середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні за період з 02.04.2013 року
по день винесення рішення, але суд
вважає що заборгованість по заробітній
платні виникла з 09.09.2006 року.

Кількість робочих днів починаючи з
09.09.2006 року по день винесення рішення
судом складає 2020.

Згідно із довідкою за № 2/67922, наданою
відповідачем, розмір середньоденної
заробітної плати ОСОБА_1 складає 252 грн.
32 коп.

При цьому суд зазначає, що цей
розрахунок зроблений відповідно до
«Порядку обчислення середньої
заробітної плати», затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8
якого нарахування виплат, що
обчислюються із середньої заробітної
плати за останні два місяці роботи,
провадяться шляхом множення
середньоденного (годинного) заробітку
на число робочих днів/годин.
Середньоденна (годинна) заробітна
плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин).

Таким чином, розмір середнього
заробітку за період з 09.09.2006 року по
07.10.2014 року складає: 2020 дн. х 252 грн. 32 коп.
= 509686грн. 40коп.

Разом з тим, суд, враховуючи розмір
спірної суми, на яку мав право позивач,
частку, яку вона становила у заявлених
вимогах, істотності цієї частки
порівняно із середнім заробітком,
визначає розмір відшкодування за час
затримки розрахунку у розмірі 1750,00
гривень.

Враховуючи, що згідно положень
наведених нормативних актів
індексація заробітної плати разом із
компенсацією входять до структури
заробітної плати, з якої проводяться
відрахування податків та обов'язкових
платежів, які не зазначені у наданому
представниками відповідача
розрахунку, то суд приходить до
висновку, що при виплаті відповідачем
позивачу відповідних сум належить
утримати з вказаних сум передбачені
законом податки і обов'язкові платежі.

У зв'язку із задоволенням позовних
вимог, судові витрати по справі, що
складаються із судового збору у
розмірі 229,40 грн., від сплати якого
позивач був звільнений при подачі
позову, підлягають стягненню з
відповідача.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 4, 33 ЗУ «Про оплату
праці», ст. ст. 2, 4 ЗУ «Про індексацію
грошових доходів населення», ст. ст. 1, 3
ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати
частини доходів у зв'язку з порушенням
строків їх виплати», ст. ст. 115 - 117, 233
КЗпП України, ст. ст. 10,11, 60, 61, 88, 208, 212-215 ,
224 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства
"Маріупольський металургійний
комбінат ім. Ілліча" про стягнення
заборгованої індексації по заробітній
платі з компенсацією, та середнього
заробітку - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "ММК ім. Ілліча", юридична
адреса: м. Маріуполь, вул. Левченко, 1
() на користь ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, який проживає
за адресою: АДРЕСА_1 заборговану
індексацію заробітної плати з
компенсацією за період з червня 2003 року
по липень 2006 року включно в сумі 1062 грн.
89 коп., а також середній заробіток за
час затримки виплати індексації
заробітної плати з компенсацією в
розмірі 1750,00грн. з утриманням ПАТ "ММК
ім. Ілліча" з цих сум передбачених
законом податків та обов'язкових
платежів при їх виплаті.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "ММК ім. Ілліча" юридична
адреса: м. Маріуполь, вул. Левченко, 1
() на користь держави
судовий збір у розмірі 229 грн. 40 коп.

На рішення може бути подана апеляція в
Апеляційний суд Донецької області
через Іллічівський районний суд м.
Маріуполя Донецької області.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:
Т. В. Пустовойт