АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у 1-ін.- Савлук
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

28 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді - Слободянюк
С.В.,

суддів - Лапчевської О.Ф.,
Корчевного Г.В.,

при секретарі - Шалапуді Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2, який дії в
інтересах ОСОБА_3, на рішення
Дніпровського районного суду м.Києва
від 24 липня 2014 року за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_4 про стягнення інфляційних
витрат та три відсотки річних від
простроченої суми, у зв*язку з
невиконанням грошового зобов*язання,

в с т а н
о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_3, через свого
представника ОСОБА_2 (довіреність від 03
серпня 2012 року а.с.8), звернулась в суд з
наведеним позовом і просила стягнути з
ОСОБА_4 3 092 162,49 грн. 3 % річних з
урахування індексу інфляційних витрат
від простроченої суми боргу, починаючи
з 11 березня 2003 року до 11 березня 2014 року.

Позов обґрунтовано тим, що за рішенням
Дніпровського районного суду м.Києва
від 11 березня 2003 року з відповідача на
користь позивачки стягнуто 508 684,41 грн.
08 травня 2003 року за виконавчим листом
відкрито виконавче провадження,
рішення суду відповідачем не виконано.

Рішенням Дніпровського районного суду
м.Києва від 24 липня 2014 року в позові
відмовлено.

На рішення суду першої інстанції
ОСОБА_2, діючи в інтересах ОСОБА_3, подав
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на порушення судом норм матеріального
права, просить оскаржуване рішення
скасувати, ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

В судовому засіданні ОСОБА_2 підтримав
апеляційну скаргу, ОСОБА_4 та його
представник - ОСОБА_5 скаргу не визнали.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість
оскаржуваного рішення, колегія суддів
дійшла висновку про відхилення скарги
з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено і
це вбачається з матеріалів справи, що
на підставі рішення Дніпровського
районного суду міста Києва від 11
березня 2003 року задоволено позов
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за
договором позики від 30 серпня 1999 року.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 506
974 грн. 41 коп. (а.с.5)

08 травня 2003 року державним виконавцем
Відділу державної виконавчої служби
Дніпровського районного управління
юстиції у місті Києві Рудковською І.О,
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження №23917160 щодо
примусового виконання виконавчого
листа №2-197 виданого 14 квітня 2003 року
Дніпровським районним судом міста
Києва (а.с.43).

Відповідно до ухвали Дніпровського
районного суду міста Києва від 13 лютого
2012 року, у виконавчому листі, виданому
Дніпровським районним судом міста
Києва 14 квітня 2003 року, внесено
виправлення у прізвищі стягувача та
адреси його проживання (а.с.44).

Матеріали справи містять копію
розписки від 19 вересня 1999 року,
відповідно до якої ОСОБА_4 отримав від
ОСОБА_3 95 135,00 доларів США в борг до 15
листопада 1999 року (а.с.4).

В судовому засіданні ОСОБА_4 не
заперечував факту отримання коштів в
боргу від позивачки і зазначав, що ним
пропонувався порядок повернення боргу.

Позивачкою у позові ставиться питання
про стягнення з відповідача відповідно
до ст.625 ЦК України 3% річних з
урахуванням індексу інфляції за весь
час прострочення виконання грошового
зобов*язання.

Відповідно до ч. ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов*язання, на вимогу
кредитора зобов*язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також 3% річних від
простроченої суми.

В запереченнях до позову, відповідач
просив суд застосувати строк позовної
давності щодо стягнення інфляційних
витрат та 3% річних відповідно до
положення ст..267 ЦК України, посилаючись
на те, що про порушення права позивачу
було відомо ще у 2003 році (а.с.19).

Суд першої інстанції правильно
зазначав, що до договорів, що були
укладені до 1 січня 2004 року і
продовжують діяти після набрання
чинності Цивільним кодексом України,
застосовуються правила цього Кодексу
щодо підстав, порядку і наслідків зміни
або розірвання договорів окремих видів
незалежно від дати їх укладення, (пункт
9 Прикінцевих та перехідних положень
Цивільного кодексу України).

Виходячи з предмету спору, між
сторонами виникли цивільно-правові
відносини, пов'язані з виконанням
договірних зобов*язань, які виникли на
підставі договору позики, які
регулюються положеннями Глави 32
«Позика» Цивільного кодексу України,
який прийнятий 18 липня 1963 року.

Відповідно до положень ч.1 ст.214
Цивільного кодексу України, боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, повинен сплатити за час
прострочення три проценти річних з
простроченої суми, якщо законом або
договором не встановлений інший розмір
процентів

Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та
перехідних положень Цивільного
кодексу України і який набрав чинності
з 01 січня 2004 року), Цивільний кодекс
України застосовується до цивільних
відносин, що виникли після набрання ним
чинності. Щодо цивільних відносин, які
виникли до набрання чинності Цивільним
кодексом України, положення цього
Кодексу застосовуються до тих прав та
обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.

Прийняття судом рішення про
задоволення вимог кредитора, якщо таке
рішення не виконано в установленому
законом порядку, не припиняє
зобов*язальних відносин сторін і не
звільняє боржника від
відповідальності за невиконання
грошового зобов*язання та не позбавляє
кредитора права на отримання
передбачених частиною другою статті 625
ЦК України сум.

За матеріалами справи, якщо судове
рішення про стягнення з боржника
коштів фактично не виконано, кредитор
вправі вимагати стягнення з нього в
судовому порядку сум інфляційних
нарахувань та трьох процентів річних
аж до повного виконання грошового
зобов*язання.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) -
це показник, що характеризує динаміку
загального рівня цін на товари та
послуги, які купує населення для
невиробничого споживання, а ціни в
Україні встановлюються в національній
валюті - гривні. Офіційний індекс
інфляції, що розраховується Державним
комітетом статистики України, визначає
рівень знецінення національної
грошової одиниці України, тобто
купівельної спроможності гривні, а не
іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення
підлягає лише грошова одиниця України -
гривня, а іноземна валюта, яка була
предметом договору позики від 30 серпня
1999 рок між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, який
оформлений у вигляді боргової
розписки, індексації не підлягає, тому
норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати
боргу з урахування встановленого
індексу інфляції поширюються лише на
випадки прострочення грошового
зобов*язання, яке визначене у гривні.

Така правова позиція висловлена
Верховним Судом України в рішенні від 28
березня 2012 р. у справі 6-36736вов10, тому в
силу положень ч.1 ст.360-7 Цивільного
процесуального кодексу України є
обов'язковим для застосування для всіх
судів України.

Судом встановлено, що право на
звернення з позовом до суду у позивача
ОСОБА_3 виникло з моменту порушення
ОСОБА_4 терміну виконання грошового
зобов*язання, тобто з 16 листопада 1999
року, і до введення в дію ЦК України з 01
січня 2004 року, тобто встановлений ст. 71
ЦК Української PCP 1963 року строк
позовної давності вважається таким, що
сплинув.

Відповідно до ч. ч. З, 4 ст. 267 Цивільного
кодексу України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

Враховуючи наведене, колегія суддів
дійшла висновку про відхилення
апеляційної скарги, залишення без змін
оскаржуваного рішення, яке ухвалено з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 ЦПК України,
колегія суддів,

У Х В А Л И
Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який дії в
інтересах ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Дніпровського районного
суду м.Києва від 24 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: