Єдиний унікальний номер 205/4315/14-ц
№ 2/205/3039/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 вересня 2014 року
м.
Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська у складі:

головуючого судді
Залімської Н.В.

при секретарі
Кравцові С.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа
Ленінський районний відділ в м.
Дніпропетровську Головного управління
Державної міграційної служби України в
Дніпропетровській області про
усунення перешкод в користуванні
квартирою шляхом зняття з реєстрації, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 20 травня 2014 року
звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3,
третя особа Ленінський районний відділ
в м. Дніпропетровську Головного
управління Державної міграційної
служби України в Дніпропетровській
області про усунення перешкод в
користуванні квартирою шляхом зняття з
реєстрації.

Позивачі у своєму позові посилалися на
те, що ОСОБА_4 на підставі договору
найму житлового приміщення була надана
квартира АДРЕСА_2. Рішенням виконкому
Ленінської районної ради м.
Дніпропетровська № 361/1 від 22 жовтня 1997
року були змінені умови договору найму
квартири з матері ОСОБА_4 на дочку
ОСОБА_1 На теперішній час в квартирі
зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2
Відповідач ОСОБА_3 був зареєстрований у
квартирі за його проханням у зв'язку з
реєстрацією шлюбу з позивачем ОСОБА_1
Подружнє життя між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не
склалося внаслідок порушення
відповідачем подружньої вірності, з 2004
року він рідко приходив додому, не
пояснюючи де був, матеріальну допомогу
на утримання сина не надавав. Шлюб між
подружжям було розірвано 4 серпня 2009
року. Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 у
квартирі не з'являвся, про своє нове
місце проживання позивачам не
повідомляв, його речей у квартирі не
зберігаються. Обов'язки щодо сплати
житлово-комунальних послуг
відповідачем не виконуються, спроби
вселення ним не здійснювалися. Замки
від вхідних дверей до квартири не
змінювалися та перешкод відповідачу
щодо користування житловим
приміщенням не чинилося. Однак,
позивачі змушені нести матеріальні
витрати на оплату житлово-комунальних
послуг та квартирну плату включаючи
відповідача, що є значним матеріальним
навантаженням, оскільки ОСОБА_1 має
невелику заробітну платню, а ОСОБА_2 є
студентом денного відділення ДНУ.
Позивачі у своєму позові просили суд
визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право
користування житловим приміщенням та
усунути перешкоди права користування
квартирою шляхом зняття з реєстрації
ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_2.

Відповідач ОСОБА_3, повідомлений про
час та місце розгляду справи належним
чином, у судове засідання не з'явився,
про причини своєї неявки суд не
повідомив.

Третя особа, повідомлена про час та
місце розгляду справи належним чином, у
судове засідання свого представника не
направила, про причини його неявки суд
не повідомила.

Суд, дослідивши матеріали справи,
оцінивши надані та добуті докази, суд
вважає позовну заяву такою, що не
підлягає задоволенню за наступних
підстав.

Судом встановлено, що на підставі
рішення виконкому Ленінської районної
ради м. Дніпропетровська № 361/1 від 22
жовтня 1997 року були змінені умови
договору-найму житлового приміщення,
що складається з трьох кімнат розміром
43,59 кв. АДРЕСА_2 з основного
квартиронаймача матері ОСОБА_4 на дочку
ОСОБА_1 (у зв'язку зі зміною місця
проживання), в тому числі син ОСОБА_2
(а.с. 8).

Згідно з карткою квартиронаймача № 890037
основним квартиронаймачем квартири
АДРЕСА_2 є ОСОБА_1 (а.с. 6).

Відповідно до довідки КЖЕП № 25 від 28
квітня 2014 року в квартирі за адресою:
АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_1, як
основний квартиронаймач, ОСОБА_3 -
чоловік та ОСОБА_2 - син (а.с. 5).

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 4 серпня 2009
року розірвано (а.с. 11).

Відповідно до акту комісії від 28 квітня
2014 року при обстеженні квартири
АДРЕСА_2 було встановлено, що ОСОБА_3 не
проживає за адресою зазначеної
квартири з літа 2009 року, його особистих
речей у квартирі немає.

На підставі ст. 72 ЖК УРСР визнання особи
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням внаслідок
відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 71 ЖК
УРСР при тимчасовій відсутності
наймача або членів його сім'ї за ними
зберігається жиле приміщення протягом
шести місяців. Якщо наймач або члени
його сім'ї були відсутні з поважних
причин понад шість місяців, цей строк
за заявою відсутнього може бути
продовжено наймодавцем, а в разі спору -
судом.

Крім того, ч. 3 ст. 71 ЖК УРСР визначено
перелік підстав, за наявності яких жиле
приміщення зберігається за тимчасово
відсутнім наймачем або членами його
сім'ї понад шість місяців. Однак, ч. 5 ст.
71 ЖК УРСР також передбачено, що
відповідно до Основ житлового
законодавства Союзу РСР і союзних
республік законодавством Союзу РСР і
Української РСР може бути встановлено
й інші умови і випадки збереження
жилого приміщення за тимчасово
відсутніми громадянами на більш
тривалий строк.

Також, п. 10 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» № 2 від 12 квітня 1985 року,
встановлено, що у справах про визнання
наймача або члена його сім'ї таким, що
втратив право користування жилим
приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно
з'ясовувати причини відсутності
відповідача понад встановлені строки.
В разі їх поважності (перебування у
відрядженні, у осіб, які потребують
догляду, внаслідок неправомірної
поведінки інших членів сім'ї тощо) суд
може продовжити пропущений строк.

Абзацом другим цієї Постанови
передбачено, що, коли відсутній
повернувся на жилу площу за згодою
членів сім'ї, його не можна вважати
таким, що втратив право на жилу площу.
Якщо ж він вселився в жиле приміщення
всупереч волі членів сім'ї і був
відсутнім понад встановлені строки без
поважних причин, то суд вправі визнати
його таким, що втратив право на жилу
площу.

Ч. 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Таким чином, зважаючи на те, що
позивачами не було надано суду
належних доказів відсутності ОСОБА_2 за
адресою квартири АДРЕСА_2, також не було
надано доказів, які свідчать про
неповажність причин його відсутності у
цій квартирі, суд приходить до
висновку, що позивачами ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 не було доведено підстав своїх
позовних вимог, тому у задоволенні
позовних вимог позивачам слід
відмовити.

На підставі викладеного, керуючись п. 10
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про деякі питання, що виникли
в практиці застосування судами
Житлового кодексу України» № 2 від 12
квітня 1985 року, ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР, ч. 1
ст. 60, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у задоволенні
позовних вимог до ОСОБА_3 про усунення
перешкод в користуванні квартирою
шляхом зняття з реєстрації відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Дніпропетровської
області через Ленінський районний суд
м. Дніпропетровська протягом десяти
днів з дня його отримання.

Суддя
Н.В. Залімська