Ухвала

іменем україни

1 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Хопти С.Ф., Лесько А.О.,
Луспеника Д.Д.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про звільнення від обов'язку по
сплаті аліментів та її заборгованості
за касаційною скаргою ОСОБА_5 на
рішення Ніжинського міськрайонного
суду Чернігівської області від 8 травня
2014 року та рішення апеляційного суду
Чернігівської області від 19 червня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що рішенням Ніжинського
міськрайонного суду Чернігівської
області від 30 листопада 2004 року шлюб
між ним та ОСОБА_5 розірвано. Зазначав,
що рішенням Ніжинського
міськрайонного суду Чернігівської
області від 26 серпня 2010 року з нього
стягнуто на користь ОСОБА_5 аліменти на
утримання дочки, ОСОБА_6, в твердій
грошовій сумі у розмірі 1
500 грн щомісячно та додаткові витрати
на утримання дитини в твердій грошовій
сумі у розмірі 1 тис. грн. Рішенням
апеляційного суду Чернігівської
області від 21 вересня 2010 року
рішення суду першої інстанції від 26
серпня 2010 року змінено, збільшено
розмір аліментів до 4 тис. грн. З 5 січня
2014 року його дочка, ОСОБА_6, за власним
бажанням стала проживати з ним та
знаходиться на його повному утриманні,
він припинив сплачувати аліменти та
додаткові витрати на дитину, у зв'язку з
чим виникла заборгованість по цим
виплатам.

З урахуванням наведеного позивач
просив звільнити його від обов'язку
сплати аліментів та додаткових витрат
на утримання дочки на користь
ОСОБА_5 та звільнити його від сплати
заборгованості по аліментам та
додатковим витратам на утримання
дитини.

Рішенням Ніжинського міськрайонного
суду Чернігівської області від
8 травня 2014 року позовні вимоги
ОСОБА_4 задоволено. Звільнено ОСОБА_4
від обов'язку сплати аліментів на
утримання дочки, ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_5 у
розмірі 4 тис. грн. щомісячно, до
досягнення нею повноліття, що стягнуті
відповідно до рішення апеляційного
суду Чернігівської області від 21
вересня 2010 року. Звільнено
ОСОБА_4 від обов'язку сплати додаткових
витрат на утримання дочки, ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_5 у
розмірі 1 тис. грн щомісячно, до
досягнення нею повноліття, що стягнуті
відповідно до рішення Ніжинського
міськрайонного суду Чернігівської
області від 26 серпня 2010 року. Звільнено
ОСОБА_4 від сплати заборгованості по
додаткових витратах та сплати
аліментів на утримання дочки, ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_5 по
виконавчим листам № 2-1450/10, виданими 8
жовтня 2010 року Ніжинським
міськрайонним судом Чернігівської
області, що утворилась з 5 січня 2014 року.

Рішенням апеляційного суду
Чернігівської області від 19 червня 2014
року рішення суду першої інстанції
змінено. Позов ОСОБА_4 задоволено
частково. Абзац 3 резолютивної частини
рішення суду першої інстанції
викладено в наступній редакції.
Звільнено ОСОБА_4 від сплати
заборгованості по аліментам, що
виникла за період з 6 січня 2014 року по 22
квітня 2014 року у розмірі 14 288 грн 17 коп.
та від сплати заборгованості по
додаткових витратах за період з 6 січня
2014 року по 22 квітня 2014 року у розмірі 3 572
грн 17 коп. , які стягнуті на підставі
рішення Ніжинського міськрайонного
суду Чернігівської області від 26
серпня 2010 року та апеляційного суду
Чернігівської області від 21
вересня 2010 року. Вирішено питання про
розподіл судових витрат. У решті
рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права й порушення норм процесуального
права, просить змінити судові рішення
та виключити суму заборгованості за
2010 рік.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції в межах
касаційної скарги перевіряє
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду, чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалені з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Задовольняючи позов (апеляційний суд
уточнив дату звільнення від сплати
аліментів), суди на підставі доказів,
поданих сторонами, які належним чином
оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли до
правильного висновку про те, що 5 січня
2014 року неповнолітня ОСОБА_6, дитина
сторін у справі, якій виповнилось 14
років, за власним бажанням перейшла
проживати до батька, позивача, до цього
часу він не мав заборгованості по
аліментам. У зв'язку з цим суди вірно
застосували ст. ст. 180, 187
СК України і звільнили позивача від
нарахованої державним виконавцем
заборгованості по аліментам з 6 січня
2014 року по 22 квітня 2014
року.

Оскільки з матеріалів справи та змісту
касаційної скарги не вбачається
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Ніжинського міськрайонного
суду Чернігівської області від
8 травня 2014 року в незміненій при
апеляційному перегляді частині та
рішення апеляційного суду
Чернігівської області від 19 червня 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
С.Ф. Хопта

А.О. Лесько

Д.Д. Луспеник