АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
1-й інстанції: Кривов'яз А.П.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

Головуючої - Кравець
В.А.,

Суддів - Музичко
С.Г., Семенюк Т.А.

при секретарі - Круглику
В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою прокурора
Святошинського району м. Києва
Мілевського А., поданою в інтересах
держави в особі Київської міської ради
та Інспекції державного архітектурно-
будівельного контролю у м. Києві, на
рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 26 липня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до Приватного
підприємства «Євро-Київ» про
зобов'язання вчинити дії, виселення та
визнання права власності, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2013 рокупозивач звернувся в суд
із зазначеним позовом, в якому просив
визнати за ним право власності на
нежитлову будівлю АДРЕСА_1, загальною
площею 89,3 кв.м., зобов'язати ПП
«Євро-Київ» протягом двох тижнів після
набрання законної сили даного рішення
повернути вказану нежитлову будівлю за
актом прийому-передачі та вирішити
питання судових витрат.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що
25.01.2010р. між ним та ПП «Євро-Київ» було
укладено договір оренди майна на
нежитлову будівлю АДРЕСА_1, загальною
площею 89,3 кв.м., строком на 12
календарних місяців із наступним
продовженням. Цього ж дня було передано
в оренду ПП «Євро-Київ» вказану
нежитлову будівлю. Проте, після
закінчення вказаного терміну оренди,
відповідач відмовився від сплати
орендної плати та повернення вказаного
приміщення вказавши, що не визнає його
права власності на неї.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 26 липня 2013 року - позов
задоволено.

Визнано право власності за ОСОБА_2 на
нежитлову будівлю АДРЕСА_1, загальною
площею 89,3 кв.м.

Зобов'язано ПП «Євро-Київ» протягом
двох тижнів після набрання законної
сили даного рішення повернути
нежитлову будівлю АДРЕСА_1 загальною
площею 89,3 кв.м. ОСОБА_2 за актом
прийому-передачі.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду,
прокурор Святошинського району м.
Києва Мілевський А. в інтересах держави
в особі Київської міської ради та
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення та ухвалити
нове про відмову у задоволенні позову,
посилаючись на те, що суд ухвалив
рішення з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
висновки не відповідають обставинам
справи та наявним в матеріалах справи
доказам.

Вказує на те, що матеріали справи
взагалі не містять жодного дозвільного
документа, необхідність яких визначена
земельним та містобудівним
законодавством, а також доказів того,
що новозбудоване нерухоме майно було
прийняте в експлуатацію та пройшло
державну реєстрацію.

Крім того, задовольняючи позов та
визнаючи за позивачем право власності
на вищезазначений об'єкт нерухомості,
суд першої інстанції в порушення вимог
ст. ст. 33, 35, 36 ЦПК України фактично
прийняв рішення, яке стосується
інтересів Київської міської ради, як
власника земельної ділянки, на якій він
знаходиться, та Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві, як органу, на який покладено
обов'язок приймати в експлуатацію
закінчені будівництвом об'єкти, не
залучивши їх до участі у розгляді
справи.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А.,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав:

Задовольняючи позов, суд виходив з
того, що ПП «Євро-Київ» не визнає та
оспорює право власності ОСОБА_2 на
нежитлову будівлю АДРЕСА_1.

Проте, з таким висновком суду
погодитись неможливо, оскільки такого
висновку суд дійшов, не з'ясувавши
дійсні обставини спору, не перевіривши
доводи і заперечення сторін та без
належної оцінки доказів.

Зазначені порушення норм
матеріального та процесуального права
є підставою відповідно до ст. 309 ЦПК
України до скасування рішення суду та
ухвалення нового рішення по суті
заявлених позовних вимог.

З матеріалів справи убачається, що
ОСОБА_2 отримав в оренду земельну
ділянку АДРЕСА_1 (кадастровий номер
:75:040) на підставі Договорів оренди
земельної ділянки від 01.12.2009 року, що
укладені з Святошинською районною у м.
Києві радою. Договори зареєстровано у
книзі записів реєстрації договорів на
право тимчасового користування у
Святошинській у м. Києві районній
державній адміністрації за № 201 та № 202
від 01.12.2009 року. Цільове призначення
орендованої земельної ділянки - для
експлуатації та обслуговування кіоску
з продажу харчових продуктів.

Позивач господарським способом у 2009-2010
роках на вказаній земельній ділянці
збудував нежитлову будівлю загальною
площею 89,3 кв.м.

Вирішуючи спір між сторонами, суд
виходив з того, що позивач є власником
нежитлового приміщення, а тому у
зв'язку з невизнанням та оспоренням
відповідачем його права власності
вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

Проте, з таким висновком суду
погодитися неможливо з огляду на
наступне.

Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України право
власності на новостворене нерухоме
майно (житлові будинки, будівлі,
споруди тощо) виникає з моменту
завершення будівництва (створення
майна). Якщо договором або законом
передбачено прийняття нерухомого
майна до експлуатації, право власності
виникає з моменту його прийняття до
експлуатації. Якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

У силу ч. 1 ст. 182 ЦК України право
власності та інші речові права на
нерухомі речі, обмеження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.

Заслуговують на увагу твердження
прокурора Святошинського району м.
Києва на те, що позивачем не доведено
факт набуття права власності на
збудоване нерухоме майно, оскільки акт
виконаних робіт від 30.05.2012 року не є
документом, який підтверджує факт
реєстрації права власності на
новостворене майно.

Також є обґрунтованими посилання
апелянта на те, що позивачем було
здійснено самочинне будівництво,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 статті 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи, чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил.

Так, статтею 376 ЦК України визначено
ознаки самочинного будівництва, яке:

- здійснюється на земельній ділянці, що
не була відведена для цієї мети;

- без належного дозволу;

- без належно затвердженого проекту;

- з істотним порушенням будівельних
норм і правил.

У силу ч.2 ст. 376 ЦК України особа, яка
здійснила або здійснює самочинне
будівництво нерухомого майна, не
набуває права власності на нього.

Відповідно до п. 1 Порядку виконання
будівельних робіт, затвердженого
Постановою КМУ від 13 квітня 2011 р. № 466,
будівельні роботи - це роботи з нового
будівництва, реконструкції,
реставрації, капітального ремонту.

Пункт 2 Порядку передбачає, що
будівельні роботи можуть виконуватися
замовником після отримання документа,
що посвідчує право власності чи
користування земельною ділянкою, або
договору суперфіцію та:

· подання замовником за
формою згідно з додатком і
повідомлення про початок виконання
будівельних робіт Державній
архітектурно-будівельній інспекції
або її територіальному органу за
місцезнаходженням об'єкта будівництва
щодо об'єктів, будівництво яких
здійснюється на підставі будівельного
паспорта, які не потребують реєстрації
декларації про початок виконання
будівельних робіт або отримання,
дозволу на виконання будівельних
робіт, відповідно до переліку об'єктів,
будівництво яких здійснюється після
надіслання повідомлення про початок
виконання будівельних робіт;

· реєстрації відповідною
Інспекцією декларації - щодо об'єктів
будівництва, що належать до І - III
категорії складності;

· видачі замовнику
Інспекцією дозволу на виконання
будівельних робіт - щодо об'єктів
будівництва, що належать до IV і V
категорії складності.

Враховуючи той факт, що матеріали
справи дійсно не містять жодного
дозвільного документа, необхідність
яких визначена містобудівним
законодавством, а також доказів того,
що новозбудоване нерухоме майно було
прийняте в експлуатацію та пройшло
державну реєстрацію, доводи апелянта
про те, що будівництво є самочинним є
обґрунтованими.

Таким чином, суд першої інстанції,
задовольняючи позовні вимоги,
безпідставно виходив з положень ст. 392
ЦК України, відповідно до якої, власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою. Оскільки ст. 392 ЦК України
застосовуються у випадку, коли
захищається існуюче право власності,
набуте на законних підставах.

Крім того, суд першої інстанції в
порушення вимог законодавства замінив
собою державні реєстраційні органи та
визнав право власності за позивачем у
порядку 392 ЦК України за відсутності
між сторонами по справі спору.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

На основі повно та всебічно з'ясованих
обставин, на які посилаються сторони,
як на підставу своїх вимог та
заперечень підтверджених доказами,
перевірених в судовому засіданні,
оцінивши їх належність, допустимість, а
також достатність, взаємозв'язок у їх
сукупності, встановивши
правовідносини, які випливають із
встановлених обставин та правові
норми, які підлягають застосуванню до
цих правовідносин, колегія суддів
приходить до висновку про скасування
рішення та відмову у задоволенні
позову.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,309,313,314,316 ЦПК
України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора
Святошинського району м. Києва
Мілевського А., поданою в інтересах
держави в особі Київської міської ради
та Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві, - задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 26 липня 2013 року - скасувати
та ухвалити нове рішення, наступного
змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до
Приватного підприємства «Євро-Київ»
про зобов'язання вчинити дії, виселення
та визнання права власності -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів шляхом подання до цього суду
касаційної скарги.

Головуючий:
Судді: