АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц7966154
Головуючий у 1 інстанції -
Доповідач - Шахова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Головачова Я.В., Поливач
Л.Д .

при секретарі Колотілову О.О.,
Меєчко Д.П.

розглянула в відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Деснянського районного
суду м. Києва від 13 березня 2014 року ,

В С Т А Н О В И Л А
:

В липні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з зазначеним позовом,в якому
вказувала, що за довіреністю від 14
жовтня 2009 року вона уповноважила
відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 бути її
представником з питань пов'язаних з
укладанням правочинів стосовно
експлуатації та продажу належного її
автомобіля Volkswagen Polo,реєстраційний знак
НОМЕР_1. В 2013 році її стало відомо про те,
що відповідачами автомобіль продано,
проте гроші від продажу автомобіля
вони її не передали. З огляду на
викладене, позивачка просила стягнути
на її користь 78 941 грн. вилучених
відповідачами від продажу належного її
автомобіля, інфляційні втрати та 3%
річних що складає 24 403,68 грн.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 13 березня 2014 року ОСОБА_1 в
задоволені в позову відмовлено з
підстав невірного визначення способу
захисту порушеного права.

Не погодившись з рішенням суду
позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну
скаргу та посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального і
порушення норм процесуального права
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове .

На обґрунтування доводів
апеляційної скарги позивачка вказує,
зокрема, що порушення судом
процесуального права полягає в
неповному з‛?ясування обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи та відмові в
задоволені її клопотань про
витребування доказів. Окрім цього
судом невірно оцінені докази які
містяться в матеріалах справи. Судом
невірно застосовано норми
матеріального права,а саме ст. 543 ЦК
щодо солідарного стягнення з
відповідачів коштів від продажу її
автомобіля,а встановивши факт продажу
автомобіля та порушення відповідачами
своїх обов‛?язків передбачених ст.1006
ЦК України, суд залишив поза увагою, що
договір купівлі-продажу, укладений між
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 носить фіктивний
характер, вчинений в супереч інтересам
позивача, і має на меті відчуження
автомобіля. Оскільки є висновок щодо
вартості автомобіля та підтвердження
ОСОБА_3 суми, за яку має бути продано
автомобіль, логічно зробити висновок,
що з моменту продажу автомобіля, обидва
повірених є боржниками, так як не
звітували про виконання доручення, і не
передали узгоджену суму коштів за
автомобіль довірителю.

Суд встановивши наявність між
сторонами правовідносин по договору
доручення та представництво не надав
будь якої правової оцінки позовним
вимогам, щодо порушення відповідачами
вимог ст.1006 ЦК України, а просто
констатує наявність цих правовідносин.
І далі чомусь ретельно досліджує
питання видачі та вчинення дій по
довіреності, хоча, як вже зазначалося
вище, предметом спору було заявлено
порушення відповідачами договору
доручення, а не питання правомірності,
чи не правомірності їх представницьких
функцій. Також, вважає апелянт, є
очевидним, що при бажанні захистити
майнові інтереси позивача, суд міг
задовольнити позов частково, стягнувши
кошти з ОСОБА_3 як з продавця
автомобіля,що діяв всупереч інтересів
довірителя та застосувати інші
процесуальні можливості, для захисту
порушених прав позивача.

Заслухавши доповідь судді Шахової О.В.,
пояснення осіб, які брали участь у
справі, перевіривши матеріали справи
та обговоривши апеляційну скаргу, в
межах її доводів, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 244 ЦК України,
представництво здійснюється на
підставі довіреності.

Довіреністю є письмовий документ, що
видається однією особою іншій особі
для представництва перед третіми
особами. Довіреність на вчинення
правочину представником може бути
надана особою, яку представляють
(довірителем), безпосередньо третій
особі.

Статтею 249 ЦК України передбачено, що
особа, яка видала довіреність, може в
будь-який час її скасувати. Припинення
повноважень представника відбувається
внаслідок одностороннього
волевиявлення особи, яку він
представляє.

Згідно ст. 1000 ЦК за договором доручення
одна сторона (повірений) зобов'язується
вчинити від імені та за рахунок другої
сторони (довірителя) певні юридичні
дії. Правочин вчинений
повіреним,створює,змінює,припиняє
цивільні права та обов'язки довірителя.

Згідно ст. 1006 ЦК, повірений зобов'язаний
повідомляти довірителеві на його
вимогу всі відомості про хід виконання
його доручення; після виконання
доручення або в разі припинення
договору доручення до його виконання
негайно повернути довірителеві
довіреність, строк якої не закінчився,
і надати звіт про виконання доручення
та виправдні документи, якщо це
вимагається за умовами договору та
характером доручення; негайно передати
довірителеві все одержане у зв'язку з
виконанням доручення.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 8 жовтня 2008 року між
позивачем, яка була власником спірного
автомобіля, та відповідачем ОСОБА_4
було укладено договір оренди з правом
викупу транспортного засобу Volswagen Polo,
д/н НОМЕР_1, 2003 року випуску (а.с. 92-101).
Сторони обумовили строк оренди та
розмір щомісячної плати, але в
подальшому у зв'язку з
неплатоспроможністю орендатора з
жовтня 2009 року, позивач вирішила
продати автомобіль. З метою продажу
автомобіля, позивач домовилась з
відповідачем ОСОБА_4, надавши йому
транспортний засіб та ключі від нього,
що він організує продаж через своїх
знайомих. ОСОБА_4 порадив звернутись до
ОСОБА_2 та ОСОБА_5, відповідачів по
справі.

Таким чином, позивач видала
довіреність, яка була посвідчена 04.10.2009
року ОСОБА_6, приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу, зареєстрованої у реєстрі за №
240 (а.с. 8), в якій зазначено, що ОСОБА_1
уповноважує ОСОБА_2 або ОСОБА_5 бути її
представниками з питань, пов'язаних з
експлуатацією та відчуженням спірного
автомобіля, зняттям його з обліку, в
тому числі з правом укласти та
підписати договір купівлі-продажу на
умовах та на їх розсуд, з правом
отримання грошових коштів та виїзду за
кордон, без права передоручення,
строком до 14.10.2010 року.

Окрім цього, 02.10.2009 року позивачкою було
також видано довіреність з правом
керування спірним транспортним
засобом на ОСОБА_7 та на відповідача
ОСОБА_5

Судом було встановлено також, що 17.09.2009
року відповідач ОСОБА_4, керуючи
спірним транспортним засобом, з його
вини здійснив дорожньо-транспортну
пригоду та для покриття відшкодування,
спричиненого автомобілю «Рorhe», дн
НОМЕР_2, передав спірний автомобіль
VolswagenPolo, ОСОБА_3, отримавши від нього
грошові кошти.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, судом було враховане, що позивач
самостійно надала вищевказану
довіреність, якою уповноважила
відповідачів розпоряджатися спірним
автомобілем, зокрема, уповноважила від
свого імені представників на його
продаж та в силу положень ст.249 ЦК
довіреність нею не скасована та не
визнана недійсною,дій спрямованих на
втрату довірчого відношення позивача
до відповідачів або у вигляді
скасування довіреності, або
відкликання довіреності, позивачем не
вчинялось. Вважав також що, відповідно
до статті 238 ЦК повірений не має право
укладати угоду від імені особи, яку він
представляє, відносно себе особисто.
Щодо тверджень представника ОСОБА_2 та
третьої особи ОСОБА_4 про те, що гроші
від продажу автомобіля були передані
ОСОБА_4 суд вважав їх сумнівними та не
прийняв до уваги. Не вбачав також суду
підстав для солідарного стягнення з
відповідачів грошей отриманих від
продажу автомобіля та вважав невірним
обраний позивачкою спосіб захисту
порушеного права.

Проте повністю погодитися з такими
висновками суду не можливо,оскільки
поза увагою суду залишились обставини
які мають значення для правильного
вирішення справи,що потягнуло за собою
порушення процесуального та невірне
застосування матеріального права та з
огляду на що рішення суду першої
інстанції не можна визнати законним та
обґрунтованим.

Під час розгляду справи в апеляційному
суді, колегією суддів було задоволено
клопотання ОСОБА_1 та отримано
інформацію з Центру ДАІ №4 Управління
ДАІ МВСУ в м. Києві про те,що 17 жовтня 2009
року у ВРЕР №4 за ОСОБА_2було
зареєстровано автомобіль Volswagen Polo, д/н
НОМЕР_3, 2003 року випуску на підставі
біржової угоди № 203417 від 17 жовтня 2009
року укладеної на Товарній біржі
«Столична».

Представник ОСОБА_2 та третя особа
ОСОБА_4 визнали як цю обставину так і
обставини щодо укладення договору
оренди та пошуку фахівців для
позивачки з метою продажу її
автомобіля , факт вчинення ДТІ та
продажу,у зв'язку, з цим автомобіля
ОСОБА_1

Окрім цього ОСОБА_4 в суді апеляційної
інстанції підтвердив свої пояснення в
якості свідка про те, що передавав за
проханням позивача довіреність на
продаж автомобіля від 04.10.2009 року
відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_5 та факт
отримання ним коштів за продаж
автомобіля від ОСОБА_5 в розмірі 6 500
доларів США.

Про факт отримання ОСОБА_4 грошей в
сумі 6500 дол. США свідчить також
письмова розписка виконана ОСОБА_4
власноручно, яка міститься на а.с.42
(зворот),згідно якої ОСОБА_4 зазначає, що
14 жовтня 2009 року ці гроші він отримав
від ОСОБА_5 за продажу автомобіля Volswagen
Polo,д/н НОМЕР_1, 2003 року випуску та для
передачі ОСОБА_1

Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК
обставини,визнані сторонами та іншими
особами,які беруть участь у справі,не
підлягають доказуванню.

Таким чином колегією суддів
встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та
ОСОБА_5 дії щодо продажу автомобіля за
наданим позивачкою дорученням
виконали і гроші від продажу
автомобіля передали ОСОБА_4, який
гроші позивачці не передав.

У зв‛?язку з цим підстав для
задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про
стягнення грошей солідарно з
відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_5 не
вбачається.

В той час, з урахуванням
встановленого,колегія суддів
приходить до висновку про часткове
задоволення позову та стягнення на
користь ОСОБА_1 грошей в сумі
еквівалентній 6 500 дол. США з
відповідача ОСОБА_4

При цьому колегія суддів виходить з
того, що порушень з боку ОСОБА_2 та
ОСОБА_5 при оформленні договору
купівлі-продажу автомобіля за
дорученням позивачки не встановлено.
Продавцем автомобіля виступив
ОСОБА_5,який отримав гроші, а покупцем
виступив ОСОБА_2,який,відповідно,
передав гроші, а тому порушень вимог ст.
238 ЦК не вбачається.

На час розгляду справи договір
купівлі-продажу спірного автомобіля не
визнано недійсним і він є чинним.

Доводи позивачки про те,що сума за
продаж автомобіля була обумовлена в
розмірі 10 000 доларів США належними
доказами не підтверджені. Як
вбачається з наданих ОСОБА_1 доручень ,
ціна за якою має бути продано
автомобіль не оговорювалася, а щодо
оцінки вартості автомобіля Volswagen Polo1.4і
16V в сумі 9 880 дол.США за висновками
суб'єкта оціночної діяльності,цей
висновок не є експертним та проведено
без огляду саме спірного автомобіля, у
зв'язку колегія суддів не вбачає
підстав для стягнення на користь
позивачки вартості автомобіля
еквівалентної 10 000 дол. США, і з
урахуванням встановленого та
визнаного відповідачами факту продажу
автомобіля за 6 500 дол.США, вважає за
правильне стягнути на користь
позивачки саме еквівалент 6500 дол.
США,що на день прийняття рішення за
офіційним курсом НБУ становить 75 145
грн.( 6500х11.5608) .

Поряд з цим підлягають до задоволення в
повному обсязі позовні вимоги про
стягнення інфляційних втрат та 3%
річних,що за розрахунками позивачки,з
якими колегія суддів погоджується,
складає 24 403,68 грн. (40,41).

Таким чином, всього з відповідача
ОСОБА_4 підлягає до стягнення на
користь позивачки 99 548,88 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК з відповідача
підлягає також до стягнення на користь
позивачки понесені останньою при
звернені до суду з позовом та при
подачі апеляційної скарги судові
витрати в сумі,відповідно 995,50 грн. та
497,75 грн.,всього 1 492, 25 грн.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303,304, 307,309, 313-317, 319 ЦПК України,
колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 13 березня 2014 року скасувати
та ухвалити нове рішення наступного
змісту.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_3 99
548.88 грн. та судові витрати в сумі 1493
грн.25 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено в касаційному порядку
до Вищого Спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді