Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/3188/14-ц
Провадження № 2/553/1130/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30.09.2014 рокум. Полтава
Ленінський районний суд м. Полтави в
складі:

головуючого
судді - Парахіної Є.В.,

при секретарі
- Бутенко Т.О.,

розглянувши у відкритому засіданні в
залі суду в м. Полтаві цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договором позики, в
якому вказує, що 16.12.2011 року на підставі
нотаріально посвідченого договору
позики передав в борг відповідачу
кошти в сумі 248000 грн. 00 коп. Заочним
рішенням Ленінського районного суду м.
Полтави від 21.03.2013 року з відповідача
стягнути на його корить кошти у розмірі
248000 грн. 00 коп. та судові витрати, проте
станом на 23.06.2014 року боргові
зобов'язання відповідачем не виконані.
Оскільки офіційний курс долара по
відношенню до гривні змінився і станом
на 23.06.2014 року складає 1187,8272 грн. за 100
доларів США, вважає, що перерахунку у
зв'язку з цим підлягає і сума боргу
ОСОБА_2, яка має становити 368226 грн. 43
коп., а відтак з рахуванням курсової
різниці відповідач повинен додатково
повернути позивачу кошти у розмірі 120226
грн. 43 коп. Просить суд стягнути з
відповідача на його користь відповідно
до курсової різниці за договором
позики грошові кошти в сумі 120226 грн. 43
коп., судовий збір в сумі 1206 грн. 26 коп.
та витрати на правову допомогу в сумі 500
грн. 00 коп.

В судове засідання позивач не
з'явився,, надавши заяву з проханням
проводити розгляд справи без його
участі.

Відповідач ОСОБА_2, належним чином
повідомлений про час та місце слухання
справи, до суду не з'явився, про причини
неявки не повідомив.

Від відповідача до суду надійшло
заперечення на позов, в якому він
вказує про безпідставність позовних
вимог та просить в їх задоволенні
відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16.12.2011 року
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений Договір
позики, посвідчений нотаріально,
відповідно до п. 1 якого позикодавець
передав у власність позичальника, а
позичальник прийняв у власність від
позикодавця грошові кошти в сумі 248000,00
грн., які є еквівалентними 31000,00 доларів
США за офіційним валютним (обмінним)
курсом Національного банку України,
встановленим на день укладення цього
правочину. Факт одержання грошей
підтверджується розпискою, власноруч
написаною позичальником в момент
передачі йому суми позики.

У встановлений Договором позики від
16.12.2011 року строк до 01.07.2012 року
позичальник ОСОБА_2 не повернув
позикодевцеві ОСОБА_1 позику.

Заочним рішенням Ленінського
районного суду м. Полтави від 21.03.2013
року задоволений позов ОСОБА_1, зі
ОСОБА_2 на його користь стягнуто суму
боргу в розмірі 248000 грн., витрати по
оплаті судового збору 2480 грн., витрати
за забезпечення позову 107,30 грн.,
витрати за витребування доказів 107,30
грн., а всього 250694,60 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги,
позивач ОСОБА_1 посилається на те, що
боргові зобов'язання за Договором
позики від 16.12.2011 року відповідачем
ОСОБА_2 на час звернення до суду з даним
позовом не виконано, між сторонами
існують цивільно-правові відносини,
які виникли із договору позики і не
припинені та оскільки курс долара США
по відношенню до гривні зріс, курсова
різниця становить 120226 грн. 43 коп. (31000
доларів США помножено на курс долара до
гривні станом на 23.06.2014 року (368226,43 грн.)
мінус сума позики згідно договору 248000
грн.)

Разом з тим, на переконання суду,
вищевказані твердження позивача не
ґрунтуються на матеріалах справи та
суперечить нормам матеріального і
процесуального права, а при вирішенні
позовних вимог суд враховує наступне.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Відповідно до змісту п. 1 Договору
позики від 16.12.2011 року, укладеного між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, його предметом є
грошові кошти в національній грошовій
одиниці України в сумі 248000 грн. 00 коп.

Згідно з п. 2 Договору позики від 16.12.2011
року суму грошей, еквівалентну 31000
доларів США за офіційним валютним
курсом Національного банку України,
встановленим на момент повернення
грошових коштів, Позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві готівкою в строк до
01.07.2012 року.

Статтею 1049 ЦК України встановлено, що
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та порядку, що
встановлені договором.

Саме на підставі наведеної правової
норми Ленінським районним судом м.
Полтави 21.03.2013 року був вирішений спір
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договором позики
від 16.12.2011 року.

При цьому в силу закріпленого у ст. 11
ЦПК України принципу диспозитивності
позивач просив стягнути з відповідача
суму боргу в грошовій одиниці України -
гривні за офіційним курсом
Національного банку України,
встановленим на день ухвалення
рішення. Такі вимоги ОСОБА_1 були
повністю задоволені судом.

Це узгоджується з положеннями ст. 553 ЦК
України, згідно з якими грошове
зобов'язання має бути виконане у
гривнях, а якщо у зобов'язанні
визначено грошовий еквівалент в
іноземній валюті, сума, що підлягає
сплаті у гривнях, визначається за
офіційним курсом відповідної валюти на
день платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом.

В даній справі позовні вимоги ОСОБА_1
фактично полягають у стягненні
курсової різниці валют, яка утворилася
після ухвалення вказаного судового
рішення у зв'язку зі знеціненням гривні
відносно долара США.

Перелік способів захисту цивільних
прав та інтересів визначений ч. 2 ст. 16
ЦК України. До таких способів
віднесено: 1) визнання права; 2) визнання
правочину недійсним; 3) припинення дії,
яка порушує право; 4) відновлення
становища, яке існувало до порушення; 5)
примусове виконання обов'язку в натурі;
6) зміна правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; 9) відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; 10)
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Частиною другою цієї
статті передбачено, що суд може
захистити цивільне право або інтерес
іншим способом, що встановлений
договором або законом.

Ні наведеною правовою нормою, ні жодним
іншим законом не встановлена
можливість позикодавця захистити своє
порушене право в обраний позивачем
спосіб.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
Національний банк України" офіційний
валютний курс - курс валюти, офіційно
встановлений Національним банком
України як уповноваженим органом
держави.

Згідно з ч. 1 ст. 36 цього Закону
Національний банк встановлює
офіційний курс гривні до іноземних
валют та оприлюднює його.

Отже офіційний курс гривні до
іноземних валют в різні періоди часу
може змінюватися (зростати або падати),
однак дана обставина не дає підстав
стороні у зобов'язанні, спір щодо якого
вже вирішений судом, пред'являти після
цього до іншої сторони додаткові
вимоги про стягнення курсової різниці.

Таким чином, правові підстави для
задоволення позову відсутні.

Крім того, вирішуючи позовні вимоги,
суд бере до уваги той факт, що оскільки
на підставі вищевказаного судового
рішення сума боргу стягнута зі ОСОБА_2
на користь ОСОБА_1 у грошовій одиниці
України - гривні, то несвоєчасне
виконання цих зобов'язань може бути
підставою для відповідальності
боржника, встановленої частиною другою
ст. 625 ЦК України, тобто позивачем
невірно обраний спосіб захисту
порушеного права.

Враховуючи викладене, суд не знаходить
підстав для задоволення позову ОСОБА_1

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 10, 60, 61, 130, 213-215 ЦПК
України, ст. ст. 525, 526, 625 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення коштів -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Полтавської області через
Ленінський районний суд м. Полтави
шляхом подачі апеляційної скарги в
10-денний строк з дня проголошення
рішення, а особами, які брали участь у
розгляді справи, але не були присутні
при проголошенні рішення - в 10-денний
строк з дня отримання його копії.

Суддя Ленінського районного суду м.
Полтави Є. В. Парахіна