Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Висоцької В.С., суддів:
Кафідової О.В., Умнової О.В.,Писаної Т.О.,
Фаловської І.М.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом прокурора
Дніпропетровського району в інтересах
держави в особі Дніпропетровської
районної державної адміністрації
Дніпропетровської області до ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, третя
особа - відділ Держкомзему у
Дніпропетровському районі
Дніпропетровської області, про
визнання недійсними державних актів,
договорів купівлі-продажу та
витребування земельних ділянок, за
касаційною скаргою заступника
прокурора Дніпропетровської області
на рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 17 лютого
2014 року,

в с т а н о в и л а:

Прокурор Дніпропетровського району в
інтересах держави звернувся до суду з
указаним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що 02 жовтня 2009 року на ім'я
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, були
видані державні акти на право
власності на земельні ділянки, що
розташовані на території
Підгородненської міської ради
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області. Перевіркою
встановлено, що зазначені акти видані
на підставі підроблених рішень
Дніпропетровського районного суду,
тому просив визнати їх недійсними. Крім
цього, просив визнати недійсними
договори купівлі-продажу земельних
ділянок, які були укладені 06 листопада
2009 року між ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 та ОСОБА_10, видані на підставі
таких договорів державні акти, а також
витребувати земельні ділянки у
відповідача.

Рішенням Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від 03
червня 2013 року позов задоволено
частково. Визнано недійсними державні
акти, видані на ім'я ОСОБА_6, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_7 Витребувано у ОСОБА_10
вказані земельні ділянки на користь
держави в особі Дніпропетровської
районної державної адміністрації
Дніпропетровської області.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 17 лютого
2014 року рішення суду першої інстанції
скасовано і ухвалено нове рішення, яким
у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі заступник
прокурора Дніпропетровської області,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить рішення апеляційного суду
скасувати і передати справу на новий
розгляд до цього ж суду.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що скарга
підлягає частковому задоволенню на
таких підставах.

Судами встановлено, що 02 жовтня 2009 року
були видані спірні державні акти на
ім'я відповідачів ОСОБА_6 (серії ЯЕ №
), ОСОБА_7 (серії ЯД № 961808), ОСОБА_8
(серії ЯД № 961809) та ОСОБА_9 (серії ДП №
023207) на право власності відповідно за
кожним на земельну ділянку площею 2,000
га, що розташована на території
Підгородненської міської ради
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області на підставі
рішення Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області за
номерами 2-198/2009, 2-194/2009, 2-196/2009 та 2-192/2009.

Задовольняючи позовні вимоги в частині
визнання недійсними спірних державних
актів на право власності на земельні
ділянки, суд першої інстанції виходив
із встановлених обставин про те, що у
Дніпропетровському районному суді за
номерами 2-198/2009, 2-194/2009, 2-196/2009 та 2-192/2009
обліковуються цивільні справи, участі
в яких ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_8 не
приймали, і які не могли бути підставою
набуття права власності на земельні
ділянки. За таких обставин суд першої
інстанції прийшов до висновку, що
земельні ділянки вибули із земель
державної власності без законних на те
підстав.

Апеляційний суд з таким висновком не
погодився та вважав його передчасним,
оскільки до матеріалів справи в
апеляційному провадженні було надане
«одне з таких рішень».

Однак з таким висновком апеляційного
суду погодитись не можна, оскільки
апеляційний суд дійшов його у
порушення процесуальних норм.

Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 131 ЦПК
України сторони зобов'язані подати
свої докази суду до або під час
попереднього судового засідання у
справі, а якщо попереднє судове
засідання у справі не проводиться, - до
початку розгляду справи по суті.
Докази, подані з порушенням вимог,
встановлених частиною першою цієї
статті, не приймаються, якщо сторона не
доведе, що докази подано несвоєчасно з
поважних причин.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 303 ЦПК
апеляційний суд досліджує докази, які
судом першої інстанції були досліджені
з порушенням встановленого порядку або
в дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Апеляційний суд, приймаючи в
апеляційному провадженні докази, які
не були надані до місцевого суду
вказаних вище вимог закону не врахував
та не обґрунтував підстави прийняття
такого доказу.

Крім того, відповідно до вимог ст. 59 ЦПК
України суд не бере до уваги докази, які
одержані з порушенням порядку,
встановленого законом. Обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Наявна у матеріалах справи (т. 2 а.с. 12-13)
копія судового рішення в установленому
порядку незавірена, тому цей доказ не
може бути визнаним допустимим доказом,
що спростовує вказані у листі на адресу
прокурора Дніпропетровського району
від 20 травня 2013 року (вих. № 6207/13)
головою цього суду обставини про те, що
судові рішення, які зазначені у спірних
державних актах на землю, в цьому суді
не приймались, справи, предметом яких
було зобов'язання змінити цільове
призначення на земельну ділянку та
учасниками яких були відповідачі, не
порушувались та на перебували в суді на
розгляді взагалі.

Висновок апеляційного суду про те, що
надання відповідачам спірних
земельних ділянок підтверджено
відповідними розпорядженнями
Дніпропетровської РДА про передачу
земельних ділянок у власність для
ведення особистого селянського
господарства, які не визнані
незаконними, є невірним, оскільки
обставина щодо наявності такого
розпорядження не підтверджена
належними та допустимими доказами. Так,
розпорядження, на які послався
апеляційний суд за реквізитами: № 3176-р
від 18 серпня 2009 року щодо ОСОБА_8, надані
в матеріали справи лише в копіях, у яких
відсутній підпис голови
райдержадміністрації, та які належним
чином не завірені.

Крім того, згідно з наявним у
матеріалах справи висновком
почеркознавчої експертизи № 4428-11 по
кримінальній справі № 4119013 від 10 січня
2012 року на актах встановлення
зовнішніх меж спірних земельних
ділянок від 21 липня 2009 року, в
розпорядженнях про надання
відповідачам дозволу на підготовку
матеріалів погодження місця
розташування спірних земельних
ділянок від 29 квітня 2009 року (№№ 2079-р,
2074-р, 2075-р, 2078-р) та в розпорядженнях про
надання дозволу на складання проекту
відведення спірних земельних ділянок
для ведення особистого селянського
господарства від 16 липня 2009 року (№№
2957-р, 2959-р, 2958-р,2956-р) підписи голови
райдержадміністрації Шикуленко О.В. є
підробленими.

В матеріалах справи, також є постанова
від 05 травня 2011 року про проведення
виїмки документів (т. 2 а.с. 97),
відповідно до якого були вилучені
відповідні розпорядження голови
райдержадміністрації та розпорядження
від 18 серпня 2009 року за номерами
3177-р, 3175-р, 3174-р та 3176-р із поміткою: «(з
підписом)». Вказані документи були
предметом дослідження експерта та були
надані до висновку, зі змісту яких
вбачається, що відповідні
розпорядження виносились за
результатом розгляду подібних питань
стосовно інших осіб, а не відповідачів.

Таким чином, місцевий суд дослідивши
докази у справі й давши їм належну
оцінку в силу вимог статей 10, 60, 212 ЦПК
України, а також, врахувавши обставини
справи, обґрунтовано виходив з
доведеності позову та наявності
підстав для визнання недійсними
державних актів, оскільки відповідачі
набули ці земельні ділянки із земель
державної власності без законних на те
підстав.

Місцевий суд дійшов також правильного
висновку щодо відмови у задоволені
вимог про визнання недійсним договорів
купівлі-продажу та виданих на
виконання цих договорів відповідних
державних актів, оскільки
Дніпропетровська
райдержадміністрація стороною
оспорюваних договорів не є і у
зобов'язальних відносинах із
відповідачем ОСОБА_10 не перебуває, а
право позивача повністю поновлюється
шляхом витребування земельної ділянки
в порядку віндикації, тобто з підстав,
передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України, що
відповідає існуючим між сторонами
речово-правовим відносинам.

Скасовуючи рішення місцевого суду в
частині задоволених вимог про
витребування спірних земельних
ділянок у ОСОБА_10, апеляційний суд
виходив з того, що місцевий суд в
порушення ст. 33 ЦПК України залучив до
участі в якості відповідача третю
особу по справі. Однак такого висновку
апеляційний суд дійшов безпідставно,
оскільки вказана норма не містить
перешкод щодо залучення у якості
відповідача особи, яка у справі є
третьою особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЦПК України, за
клопотанням позивача, не припиняючи
розгляду справи, замінює первісного
відповідача належним відповідачем,
якщо позов пред'явлено не до тієї особи,
яка має відповідати за позовом, або
залучає до участі у справі іншу особу
як співвідповідача.

Таким чином, на суд покладено обов'язок
вирішення справи відповідно до закону,
у зв'язку з чим він зобов'язаний
визначити суб'єктний склад спору
залежно від характеру правовідносин і
норм матеріального права, які
підлягають застосуванню та вживає
заходів щодо уточнення позовних вимог.

Ухвалюючи рішення у справі, місцевий
суди правильно визначився з характером
спірних правовідносин та нормами
матеріального права, які підлягають
застосуванню, в результаті чого
ухвалили законні й обґрунтовані
рішення, які відповідають вимогам
матеріального та процесуального права,
підстави для його скасування відсутні.

Рішення апеляційного суду ухвалено з
порушенням вимог статей 212, 213, 303, 316 ЦПК
України на основі обставин, які не
підтверджені належними та допустимими
доказами.

Помилково скасувавши законне й
обґрунтоване рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд допустив
порушення норм матеріального й
процесуального права, тому рішення
апеляційного суду підлягає скасуванню,
а рішення суду першої інстанції -
залишенню в силі.

Керуючись статтями 336, 339, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора
Дніпропетровської області
задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 17 лютого
2014 року скасувати.

Рішення Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від 03
червня 2013 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. ВисоцькаСудді:
О.В. Кафідова Т.О. Писана О.В. Умнова І.М.
Фаловська