У х в а л а

іменем україни

1 жовтня 2014 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду

цивільних і кримінальних справ у
складі:

Гулька Б.І., Луспеника Д.Д.,
Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням, за касаційною
скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_8 -
на рішення Біляївського районного суду
Одеської області від 19 березня 2014 року
та ухвалу апеляційного суду Одеської
області від 2 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що на підставі договору дарування
від 27 квітня 2009 року він є власником
житлового будинку АДРЕСА_1. У вказаному
будинку зареєстрована ОСОБА_5, яка у
ньому не проживала, комунальні послуги
не сплачувала, участі в утриманні
будинку не брала.

З урахуванням тієї обставини, що для
користування і розпорядження будинком
йому необхідна згода усіх
зареєстрованих у ньому осіб, що значно
обмежує його права, позивач просив суд
усунути перешкоди у користуванні і
розпорядженні власністю та визнати
ОСОБА_5 такою, що втратила право
користування житловим будинком
АДРЕСА_1.

Рішенням Біляївського районного суду
Одеської області від 19 березня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
2 липня 2014 року, позов ОСОБА_4
задоволено. Визнано ОСОБА_5 такою, що
втратила право користування житловим
будинком АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5
- ОСОБА_8, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення та
ухвалити нове рішення про відмову у
позові ОСОБА_4

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суди, вірно
застосувавши ст. ст. 319, 321, 391 ЦК України,
ст. 71 ЖК УРСР, на підставі доказів,
поданих сторонами, що належним чином
оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли до
правильного висновку про те, що на
підставі договору дарування від 27
квітня 2009 року позивач є власником
спірного житлового будинку,
користуванню і розпорядженню яким йому
перешкоджає відповідач. У зв'язку з цим
суди усунули позивачу перешкоди у
користуванні і розпорядженні
власністю шляхом визнання відповідача
такою, що втратила право користування
житлом, яка також у ньому не проживає,
комунальні послуги не платить,
зберігаючи реєстрацію у ньому.

Встановлено і це вбачається з
матеріалів справи, що судові рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а доводи касаційної скарги цих
висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись
положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України,
колегія суддів вважає за необхідне
відхилити касаційну скаргу і залишити
судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 -
ОСОБА_8 - відхилити.

Рішення Біляївського районного суду
Одеської області від 19 березня 2014 року
та ухвалу апеляційного суду Одеської
області від 2 липня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Б.І.
Гулько

Д.Д. Луспеник

С.Ф. Хопта