АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5224/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Болдирєва У. М. Доповідач - Макаров
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2014 року
Колегія суддів судової палати по
цивільним справам Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Болтунової Л.М., Тамакулової
В.О.,

при секретарі - Завідоновій К.Д.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2

на рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 07 квітня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою та житловим
будинком, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_2 про усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою та житловим будинком, у якому
просив зобов'язати відповідача усунути
перешкоди у користуванні ним житлового
будинку та земельною ділянкою шляхом
розміщення відповідачем на своїй
земельній ділянці дворового туалету та
сараю для птахів на відстані 15 метрів
від його жилого будинку, усунути
розповсюдження неприємних запахів та
шуму з його двору, перекрити
гараж-літню кухню іншим
пожежонебезпечним матеріалом
відповідно до норм пожежної безпеки.

Рішенням Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 07 квітня 2014 позов ОСОБА_3
задоволено частково та ухвалено:
зобов'язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у
здійсненні ОСОБА_3 права користування
жилим будиноком та земельною ділянкою
за адресою: АДРЕСА_1, шляхом розміщення
ОСОБА_2 на його земельній ділянці
АДРЕСА_2, вбиральні «Г» та сараю «Д» на
відстані не менше 15 метрів від жилого
будинку АДРЕСА_1 та стягнуто з ОСОБА_2 на
користь позивача 243 грн. 60 коп.-судовий
збір. В решті позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права, порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду -
скасуванню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Цим вимогам закону рішення суду не
відповідає.

Так, задовольняючи позов частково суд
першої інстанції виходив з того, що
сарай «Д» та вбиральня «Г», розташовані
на земельній ділянці АДРЕСА_2 та
належить відповідачу, знаходяться на
відстані 2 метрів від житлового будинку
позивача по АДРЕСА_1, чим порушено
вимоги ДБН України «Містобудування.
Планування і забудова міських і
селищних населень» ДБН 360-92** п.3.25,
таблиця 3.2а, у зв'язку з чим зобов'язано
відповідача усунути перешкоди
позивачу у здійсненні права
користування житловим будинком шляхом
розміщення відповідачем вказаних
сараю та вбиральні на відстані не менше
15 метрів від житлового будинку
позивача.

Проте з такими висновкамами погодитися
не можна виходячи з наступного.

Апеляційним судом встановлено, що
відповідно до договору про надання у
безстрокове користування земельної
ділянки для будівництва
індивідуального житлового будинку на
праві особистої власності від 04
листопада 1987 року позивачу ОСОБА_3 було
надано земельну ділянку АДРЕСА_1
(переіменована на АДРЕСА_1) для
будівництва житлового будинку, а
згідно витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно та
технічного паспорту на житловий
будинок АДРЕСА_1, цей житловий будинок
було побудовано у 1990 році (а.с. 5-13).

Крім того відповідно до договору
дарування від 27 вересня 1990 року ОСОБА_5
подарував, а відповідач ОСОБА_2 прийняв
в дар житловий будинок АДРЕСА_2, що
розташований на земельній ділянці,
площею 520 кв.м., на якій розміщені:
житловий будинк А, гараж Б, сарай В,
вбиральня Г та огорожа, а згідно
технічного паспорту на цей житловий
будинок, сарай Д було побудовано у 2008, а
вбиральня Г - у 1986 році відповідно, а
також всі житлові та господарські
будівлі зареєстровані за відповідачем
та належать йому на праві власності
(а.с. 31-36).

Згідно акту обстеження, складеного
головою квартального комітету № 85 від
27 лютого 2014 року та акту перевірки
дотримання вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил №299
від 13 листопада 2012 року, вбиральня, яка
розташована на земельній ділянці по
АДРЕСА_2, і межує з жилим будинком, який
належить ОСОБА_3, побудована на
відстані 40 см від межі. Дах вбиральні
знаходиться на відстані 30 см від межі.
Сама будівля вбиральні знаходиться на
відстані 2 метрів від жилого будинку
АДРЕСА_1. Сарай для птахів знаходиться
на відстані 70 см від межі та 2 метрів від
будинку АДРЕСА_1. Гараж, літня кухня
домоволодіння АДРЕСА_2 знаходяться на
відстані приблизно 3 метрів від будинку
АДРЕСА_1, замінений шифер на
легкозаймистий матеріал ондулін. До
сараю для птиці «Д» прибудовано навіс з
шиферу та огороджено металевою сіткою
з полегшених конструкцій. На всі
будівлі і споруди, розташовані на
території домоволодіння по АДРЕСА_2
ОСОБА_2 отримав право власності і факту
самочинного будівництва будівель не
встановлено. (а.с.14, 19).

Разом з цим як вбачається з технічного
паспорту на житловий будинок АДРЕСА_2
така будівля як сарай для птиці на
території домоволодіння відповідача
взагалі не зазначена, а лише є в
наявності сарай Д, 2008 року побудови.

Крім того, згідно акту виїзного
засідання узгоджувальної комісії № 27
від 14 серпня 2012 року, затвердженого
рішенням Павлоградської міської ради
від 02 жовтня 2012 року проведено аналіз
забудови території домоволодіння
АДРЕСА_1 та встановлено, що дозвіл на
роботи з будівництва житлового будинку
на вказаній території було надано у 1987
році. Будівництво туалету на території
домоволодіння 13 відбулося після
будівництва житлового будинку АДРЕСА_1,
на всі будівлі та споруди, які
розташовані на території
домоволодіння АДРЕСА_2 ОСОБА_2
отримав право власності, а рішенням
міськвиконкому від 10 грудня 2008 року №
1609 було затверджено акт введення в
експлуатацію двоповерхового жилого
будинку АДРЕСА_1 (а.с. 20-21).

Проте такі будівлі як вбиральня Г, 1986
року будівництва та сарай Д, 2008 року
будівництва побудовані до введення в
експлуатацію житлового будинку
позивача, та житловий будинок разом з
господарськими спорудами
зареєстровано за відповідачем та
належать йому на праві власності, а
факту самочинного будівництва, як
зазначалося вище, не встановлено, а
тому доводи позивача про те, що сарай Д
та вбиральня Г є самочинним
будівництвом та відповідачем порушено
норми ДБН при будівництві сараю є
безпідставними.

Також, як вбачається з матеріалів
справи між сторонами з 2012 року склалися
неприязні стосунки, що потягли за собою
сварки, проте до вказаного часу сторони
користувалися своїми житловими
будинками та спірних питань, щодо
розміщених на земельній ділянці
відповідача спірних приміщень у сторін
не виникало та порядок користування
своїми земельними ділянками та
приміщеннями між ними склалися з 1990
року.

Згідно ч.2 ст. 152 ЗК України власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою, і відшкодування
завданих збитків, а ч. 1 ст. 103 ЗК України
власники та землекористувачі
земельних ділянок повинні обирати такі
способи використання земельних
ділянок відповідно до їх цільового
призначення, при яких власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок завдається найменше
незручностей затінення, задимлення,
неприємні запахи, шумове забруднення
тощо).

Відповідно до ст. 3 ЦПК України та ч.1 ст.
16 ЦК України кожна особа має право в
порядку, встановленому законом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Так позивач ОСОБА_3 звертаючись із
даними позовними вимогами до ОСОБА_2
вказував, що саме йому завдається
шкода, оскільки він відчуває неприємні
запахи з боку вбиральні та сараю для
птахів, а також йому заважають гавкіт
собак, яких утримує відповідач у сараї
для птахів у зимовий період, однак
матеріалами справи ці обставини не
знайшли свого підтвердження та такі
докази не були ним надані в апеляційній
інстанції, а відповідно до вимог ст.60
ЦПК України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, доказування не може
грунтуватися на припущеннях.

Що стосується доводів позовної заяви
про те, що відповідачем дах приміщень, а
саме гаражу та літньої кухні покрито
легкозаймистим матеріалом ондулін та
він є пожежнонебезпечним, колегія
суддів також вважає безпідставними,
оскільки доказів на підтвердження цих
обставин позивачем суду не надано.

У зв'язку з чим пред'явлений позов
задоволенню не підлягає, а суд першої
інстанції на вищевикладене уваги не
звернув.

На підставі викладеного колегія суддів
колегія суддів вважає за необхідне
скасувати рішення суду та постановити
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову, оскільки рішення
суду постановлено з порушення норм
процесуального права та неправильним
застосування норм матеріального права,
а також висновки суду першої інстанції
не відповідають обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 07 квітня 2014 року скасувати
та ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою та житловим
будинком відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту оголошення і протягом двадцяти
днів може бути оскаржено шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: М.О. Макаров Л.М.
Болтунова В.О. Тамакулова
м. Дніпропетровськ