Провадження по справі № 2/0202/128/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 лютого 2014 року Індустріальний
районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючої судді
Зосименко С.Г.

при секретарі Котула
А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.
Дніпропетровська цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
КЖЕП № 53 про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням та зняття з реєстраційного
обліку та за зустрічним позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_1 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2012 року ОСОБА_1 звернулася
до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2
про визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням та зняття з реєстраційного
обліку, в якому посилається на те, що
вона перебувала з відповідачем у
зареєстрованому шлюбі, який було
розірвано 06 червня 2002 року. У шлюбі
подружжям було приватизовано квартиру
АДРЕСА_1, право власності на яку було
зареєстровано за позивачкою. Вважає, що
відповідач залишається незаконно
зареєстрованим у спірній квартирі та
просила суд визнати ОСОБА_2 таким, що
втратив право користування жилим
приміщенням квартирою АДРЕСА_1 та
зобов'язати відділ громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
Індустріального РВ ДМУ ГУМВС України в
Дніпропетровській області зняти
відповідача з реєстраційного обліку.

Не погодившись з даним позовом ОСОБА_2
подав зустрічну позовну заяву до
ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди, в якій посилається
на те, що на підставі рішення
Індустріального суду м.
Дніпропетровська від 13.12.2011 року та
ухвали апеляційного суду
Дніпропетровської області від 11.04.2012
року КП ДМБТІ за ним зареєстровано
право власності на ? частину квартири
АДРЕСА_1. Право власності на іншу ?
частину спірної квартири належить
ОСОБА_1 Також, ОСОБА_2 не погоджується й
з посиланнями позивачки за первісним
позовом, що всі витрати, пов'язані з
утриманням квартири несе вона,
оскільки особові рахунки розподілені
і кожний із сторін сплачує комунальні
платежі особисто. Крім того, позивач за
зустрічним позовом зазначає, що ОСОБА_1
всіляко перешкоджає вільно
користуватися належною йому часткою
квартири. Так, колишньою дружиною були
продані деякі меблі з кімнати ОСОБА_2,
періодично змінюють замки на вхідних
дверях та взагалі створюють умови, при
яких проживати неможливо. Просив суд
стягнути з ОСОБА_1 на його користь
оплату за житло за період з жовтня 2000
року по жовтень 2008 року у розмірі 1 136,89
грн., з липня 2012 року до грудня 2012 року у
розмірі 312,00 грн., за теплопостачання за
період з жовтня 2000 року по жовтень 2008
року у розмірі 1 215,04 грн., за
теплопостачання за період з жовтня 2012
року по грудень 2012 року у розмірі 378,18
грн., за газ за період по грудень 2012 року
у розмірі 58,13 грн., за водопостачання за
2012 рік у розмірі 57,80 грн., за експертну
оцінку квартири АДРЕСА_1 у розмірі 1 606,08
грн., а всього - 4 764,12 грн., стягнути з
ОСОБА_1 на його користь моральну шкоду у
розмірі 10 000,00 грн.

Позивачка у судовому засіданні
заявлені вимоги підтримала, просила
задовольнити. Проти зустрічних
позовних вимог заперечувала.

Представник позивачки у судовому
засіданні заявлені вимоги також
підтримала. У задоволенні зустрічного
позову просила відмовити, посилаючись
на безпідставність та невідповідність
даних вимог.

Відповідач у судове засідання з'явився,
заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги не
визнав, зустрічні вимоги підтримав,
просив задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засіданні заявлені вимоги ОСОБА_2,
підтримав, у задоволенні первісного
позову просив відмовити.

Представник третьої особи за первісним
позов - КЖЕП № 53 у судове засідання не
з'явився, до суду надали листа, в якому
просили розглядати справу без їх
участі.

Суд, заслухавши сторони, вивчивши
матеріали справи, вважає, що позовні
вимоги ОСОБА_1 та зустрічні позовні
вимоги ОСОБА_2 не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Так, рішенням Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
13 грудня 2011 року, яке ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 11 квітня 2012 року набрало
законної сили, за ОСОБА_2 та ОСОБА_1
визнано право власності на ? частину за
кожним на квартиру АДРЕСА_1.

На підставі даного рішення згідно
витягу з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно про реєстрацію
права власності від 09 січня 2014 року за
ОСОБА_2 23 грудня 2013 року було
зареєстровано право приватної
власності на ? частку квартири АДРЕСА_1.

Також з витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності від 09 січня
2014 року вбачається, що за ОСОБА_1
зареєстровано право власності на ?
частку квартири АДРЕСА_1 на підставі
рішення Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 11.06.2008
року.

Відповідно до ст. 71 ЖК України, жиле
приміщення зберігається за тимчасово
відсутнім наймачем або членами його
сім'ї протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 72 ЖК України особа,
відсутня у жилому приміщенні понад
вищезазначеного строку, в судовому
порядку може бути визнана такою, що
втратила право користування
відповідним приміщенням.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 являється
власником ? частки спірної квартири, з
власних пояснень самого відповідача
періодично з'являється в ній та з
представлених суду довідок (а.с. 74-96)
також несе витрати по її утриманню суд
не вбачає підстав для визнання його
таким, що втратив право користування
відповідною квартирою, та вважає за
доцільним відмовити у позовних
вимогах ОСОБА_1

Крім того, суд не вбачає підстав для
задоволення зустрічного позову ОСОБА_2,
вважаючи заявлені вимоги такими, що не
ґрунтуються на законі, виходячи з
наступного.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Всупереч вимогам чинного
законодавства України факти, на які
позивач посилається як на підстави
своїх вимог, ґрунтуються лише на його
особистих припущеннях. Жодних
належних доказів, які б
характеризували точність,
правильність відображення обставин
справи, ОСОБА_2, суду не представив, а
надані суду квитанції щодо сплати
житлово-комунальних послуг, копії
рішення суду, лише свідчать про несення
ним як власником частки квартири
витрат на її утримання та відображають
обстави, встановлені в інших судових
процесах.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1
ст. 71, ст. 72 ЖК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 169,
212-215, 224-226 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 -
відмовити.

У задоволенні зустрічних позовних
вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Індустріальний районний суд м.
Дніпропетровська, шляхом подачі в
10-денний строк, з дня проголошення
рішення, апеляційної скарги.

Суддя
С.Г.
Зосименко