Справа № 347/1756/14-ц
Провадження № 22-ц/779/2042/2014
Головуючий у 1 інстанції Цалин Б.М.
Суддя-доповідач Матківський Р.Й.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Матківського
Р.Й.

суддів Мелінишин Г.П.,
Шалаути Г.І.

секретаря Капущак С.В.

з участю апелянта ОСОБА_2 та її
представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, Нижньоберезівської сільської
ради про відшкодування майнової та
моральної шкоди, з апеляційною скаргою
представника ОСОБА_2 на рішення
Косівського районного суду від 14
серпня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року позивач звернулася з
даним позовом та просила стягнути з
відповідача на її користь 4678 гривень
завданої майнової шкоди та 10 000 гривень
моральної шкоди.

Заявлені вимоги позивач
обґрунтувала тим, що Нижньоберезівська
сільська рада, не зважаючи на рішення
суду, яким її зобов'язано розглянути
питання щодо надання дозволу на
виготовлення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки площею 0,25
по АДРЕСА_1 Косівського району з
цільовим призначенням для
обслуговування житлового будинку ,
господарських будівель і споруд надала
їй рішенням від 14 квітня 2014 року для
користування іншу земельну ділянку
площею 0,15 га в урочищі «Батіг»
призначену для ведення особистого
селянського господарства. Вважає, що
голова сільської ради ігнорує рішення
суду і приймає неправомірне рішення,
яким порушує її право на безоплатну
приватизацію земельної ділянки, яка
належала її померлій тітці ОСОБА_5

В результаті таких дій їй було завдано
майнову шкоду в розмірі 4 678 гривень за
надання правової допомоги, судовий
збір та транспортні витрати, що є
підставою для відшкодування на
підставі ст. 1166 ЦК України. Через
неправомірні дії відповідача зазнала
моральної шкоди, яка виразилась у
душевних стражданнях та хвилюваннях,
внаслідок чого погіршився стан
здоров'я і змушена прикладати
додаткові зусилля для організації та
налагодження звичайного ритму життя.

Рішенням Косівського районного суду
від 14 серпня 2014 року у задоволенні
позову відмовлено.

На дане рішення представник ОСОБА_2
подала апеляційну скаргу, просить його
скасувати та ухвалити нове, яким
стягнути з відповідача на користь
позивача суму відшкодування майнової
шкоди в розмірі 4 678 гривень та
моральної шкоди в розмірі 10 000 гривень.

Представник апелянта у скарзі
зазначає, що при ухваленні рішення
судом першої інстанції були порушені
норми матеріального та процесуального
права, не досліджені всі обставини
справи в їх сукупності.

Суд необґрунтовано зазначив, що
рішення Нижньоберезівської сільської
ради та довідка про перебування
позивача на диспансерному обліку не
можуть бути доказом заявленої суми
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди та не взяв до уваги
грубе та брутальне ставлення
сільського голови стосовно позивача
ОСОБА_2

Суд першої інстанції залишив поза
увагою докази подані позивачем.

Зокрема, згідно медичної довідки вона
перебувала на диспансерному нагляді у
дільничного терапевта, де зазначено, що
за останні 2 місяці п'ять разів
зверталась з приводу гіпертонічного
кризу, що є доказом порушення стану
здоров'я.

Не взято до уваги пояснення
свідків про грубе відношення
сільського голови до позивача.

Вислухавши суддю-доповідача, апелянта
та її представника, які вимоги скарги
підтримали, перевіривши матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України
засобами доказування в цивільній
справі є пояснення сторін і третіх
осіб, показання свідків, письмові
докази, речові докази і висновки
експертів. Суд приймає до розгляду лише
ті докази, які мають значення для
справи. Обставини, які за законом
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування. Кожна сторона
має довести ті обставини, на які
посилається, як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Відмовляючи у задоволенні позову
суд першої інстанції виходив з того, що
Нижньоберезівська сільська рада та її
голова не відносяться до суб'єктного
складу завдавачів шкоди позивачу в
розумінні ст.1166 ЦК України, оскільки є
юридичною особою і суб'єктом владних
повноважень. Правовідносини, що
склалися між позивачем та відповідачем
випливають з права на володіння -
приватизацію земельної ділянки. У
встановленому законом порядку,
передбаченому КАС України, рішення, дії
чи бездіяльність сільської ради не
визнано незаконними, тому відповідачі
не повинні нести відповідальність
перед ОСОБА_2 у вигляді відшкодування
їй моральної та матеріальної шкоди.

Відповідно до положень ст. 1166 та 1167 ЦК
України для покладення
відповідальності на заподіювача
майнової та моральної шкоди, необхідна
сукупність таких обов'язкових умов: а)
наявність шкоди; б) протиправність дій
заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок
між протиправною поведінкою
заподіювача і шкодою; г) вина в
заподіянні шкоди.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням Косівського районного суду
від 26 грудня 2012 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду від 06 лютого
2013 року за ОСОБА_2 визнано право
власності на спадкове майно, житловий
будинок по АДРЕСА_1 у порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_5 у с. Нижній березів Косівського
району. 01 квітня 2013 року на підставі
цього рішення зареєстровано право
власності ОСОБА_2 на зазначений
будинок, що підтверджується витягом з
державного реєстру прав на нерухоме
майно про реєстрацію права власності.

Після оформлення права власності на
будинок померлої ОСОБА_5 на початку
квітня 2013 року звернулася із заявою до
сільської ради про дачу дозволу на
виготовлення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки площею 0,80
га, яка знаходиться в с. Нижній Березів
і була в користуванні ОСОБА_5 Рішенням
Нижньоберезівської сільської ради від
14 квітня 2013 року ОСОБА_2 надано дозвіл
на виготовлення проекту землеустрою
щодо відведення земельної ділянки
площею 0,10 га для житлового будівництва
в с. Нижній Березів.

Рішенням апеляційного суду
Івано-Франківської області від 03
березня 2014 року зобов'язано
Нижньоберезівську сільську раду
розглянути питання щодо надання
дозволу на виготовлення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки площею 0,25 га з цільовим
призначенням для обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, яка розташована по
АДРЕСА_1 та знаходилась у користуванні
ОСОБА_5 до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1
року.

Рішенням Нижньоберезівської сільської
ради від 23 березня 2014 року надано в
користування ОСОБА_2 земельну ділянку
для ведення особистого селянського
господарства площею 0,15 га в урочищі
«Беріг», якою до дня смерті
користувалась ОСОБА_5

Судом першої інстанції достовірно
встановлено, що позивач у зв'язку з
рішенням сільської ради не зазнала
моральних страждань чи матеріальних
збитків, оскільки не надала доказів
заявлених нею матеріальних втрат в
розмірі 4678 гривень та жодних
розрахунків такої суми.

Суд першої інстанції правильно вважав,
що рішення про надання ОСОБА_2
земельної ділянки приймалось сесією
Нижньоберезівської сільської ради,
тому за таке колегіальне рішення не
може нести відповідальність рада чи
сільський голова у разі спричинення
моральної шкоди.

Заявлена представником позивача
вимога про стягнення з відповідачів 4678
гривень завданої матеріальної шкоди
обґрунтована не як повернення судових
витрат, понесених при вирішенні
попередніх спорів, а саме як
матеріальна шкода завдана у порядку ст.
1166 ЦК України. Тому не можуть бути взяті
до уваги доводи представника апелянта
у скарзі, що суд не взяв до уваги
квитанції про сплату судового збору за
розгляд попередніх цивільних справ,
хоча копії таких квитанцій подано
тільки до апеляційної скарги.

Матеріальні витрати, про які зазначає
позивач та її представник згідно ст. 79
ЦПК України відносяться до судових
витрат, і не можуть бути визнані
майновою шкодою в розумінні ст. 1166 ЦК .

У разі, коли судом не вирішено питання
про судові витрати, то згідно з пунктом
4 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив
рішення, може за заявою осіб, які беруть
участь у справі, чи з власної
ініціативи ухвалити додаткове рішення.

Позивач та її представник у
встановленому процесуальним
законодавством порядку за поверненням
судових витрат понесених при розгляді
попередніх цивільних справ не
звертались, тому у суду першої та
апеляційної інстанції відсутні
законні підстави для повернення таких
витрат при розгляді даного позову.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновків
суду, викладених в оскаржуваному
рішенні, а тому не можуть бути
підставою для скасування по суті
правильного рішення суду лише з одних
формальних міркувань.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
ухвалено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги
правильності висновків суду першої
інстанції не спростовують, тому
підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 218, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Косівського районного
суду від 14 серпня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
Р.Й. Матківський

Судді: Г.П. Мелінишин

Г.І. Шалаута