УХВАЛА

23 вересня 2014 року

м.
Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у
складі:

головуючого – судді Гуденко О.А.,

при секретарі – Аслановій Е.Е.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Миколаївська теплоелектроцентраль»
на постанову державного виконавця
Центрального відділу Державної
виконавчої служби Миколаївського
міського управління юстиції ОСОБА_1 про
повернення виконавчого документа
стягувачеві, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Миколаївська
теплоелектроцентраль» звернулося до
суду зі скаргою на постанову
державного виконавця Центрального
ВДВС ММУЮ від 26 червня 2014 року про
повернення виконавчого документа
стягувачеві за виконавчим
провадженням №41984696. В обґрунтування
свої вимог, скаржник посилався на те, що
05.08.2013 року ним було отримано лист від
28.07.2014 року з доданою постановою про
повернення виконавчого документу
стягувачеві, за виконавчим листом
виданого 23.01.2014 року Центральним
районним судом м.Миколаєва у справі
№490/12900/13-ц про стягнення з ОСОБА_2 на
користь ПАТ «Миколаївська
теплоелектроцентраль» заборгованості
за оплату житлово-комунальних послуг з
урахуванням інфляції та 3 % річних, а
саме спожиту теплову енергію за період
з 30.09.2013 року в загальному розмірі 3167,77
грн.

З постанови Центрального ВДВС ММУЮ
вбачається, що виконавчий документ
було повернуто стягувачеві на
підставі п.5 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче
провадження».

Скаржник із зазначеною постановою не
згоден, вважає, що постанову винесено
передчасно, оскільки державним
виконавцем не було вжито всіх заходів,
щодо виконання виконавчого документа.

Представник скаржника надав суду заяву
про розгляд справи у його відсутність,
вимоги скарги підтримує та просить суд
їх задовольнити.

Представник Центрального ВДВС ММУЮ
надав суду заяву про розгляд справи у
його відсутність, вимоги заяви не
визнає та просить суд відмовити у
задоволенні позову.

Вивчивши доводи заяви, дослідивши
матеріали справи, судом встановлені
наступні факти та відповідні ним
правовідносини.

27 листопада 2013 року Центральним
районним судом м.Миколаєва видано
судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на
користь ПАТ «Миколаївська
теплоелектроцентраль» 3167 грн. 77 коп. та
судовий збір у розмірі 114 грн. 70 коп.

На виконання вищевказаного судового
наказу, 23.01.2014 року видано відповідний
виконавчий лист.

На підставі зазначеного виконавчого
листа державним виконавцем було
відкрито виконавче провадження №41984696.

Постановою державного виконавця
Центрального ВДВС ММУЮ від 26.06.2014 року
вищевказане виконавче провадження
було закінчено на підставі п.5 ч.1 ст. 47
ЗУ «Про виконавче провадження»,
оскільки на момент неодноразових
виходів за адресою боржника вказаною у
виконавчому документі боржник був
відсутній. На залишені виклики боржник
не з’являється. В результаті вжитих
державним виконавцем заходів на момент
перевірки неможливо з’ясувати
фактичне проживання боржника-фізичної
особи.

Статтею 383 ЦПК України передбачено, що
сторони виконавчого провадження мають
право звернутися до суду зі скаргою,
якщо вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення порушено їх права чи
свободи.

Відповідно до ст. 124 Конституції
України та ст. 14 ЦПК України судові
рішення ухвалюються судами іменем
України і є обов’язковими до виконання
на всій території України.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.47 Закону України
«Про виконавче провадження»
виконавчий документ, на підставі якого
відкрите виконавче провадження, за
яким виконання не здійснювалося або
здійснене частково, повертається
стягувачу у разі, якщо у результаті
вжитих державним виконавцем заходів
неможливо встановити особу боржника,
з'ясувати місцезнаходження боржника -
юридичної особи, місце проживання,
перебування боржника - фізичної особи
(крім випадків, коли виконанню
підлягають виконавчі документи про
стягнення аліментів, відшкодування
шкоди, завданої каліцтвом чи іншим
ушкодженням здоров'я, у зв'язку з
втратою годувальника, а також
виконавчі документи про відібрання
дитини, за якими мають бути стягнуті
кошти чи інше майно, та інші виконавчі
документи, що можуть бути виконані за
безпосередньої участі боржника).

Згідно з ч.1, п.10 ч.3 ст.11 цього ж Закону
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право звертатися до суду з поданням
про розшук боржника - фізичної особи
або дитини чи про постановлення
вмотивованого рішення про примусове
проникнення до житла чи іншого
володіння боржника - фізичної або іншої
особи, в якої перебуває майно боржника
чи майно та кошти, належні боржникові
від інших осіб, або дитина, стосовно
якої складено виконавчий документ про
її відібрання.

Стаття 40 Закону України «Про виконавче
провадження» регламентує дії
державного виконавця при оголошенні
боржника у розшук.

У разі відсутності відомостей про
місце проживання, перебування чи
місцезнаходження боржника - фізичної
особи, а також дитини за виконавчими
документами про відібрання дитини
державний виконавець звертається до
суду з поданням про винесення ухвали
про розшук боржника або дитини.

Розшук боржника - фізичної особи,
дитини, розшук транспортних засобів
боржника здійснюють органи внутрішніх
справ, а розшук боржника - юридичної
особи та іншого майна боржника
організовує державний виконавець.
Розшук оголошується відповідно за
місцем виконання рішення або за
останнім відомим місцем проживання,
перебування, місцезнаходженням
боржника чи місцезнаходженням його
майна, або за місцем проживання
(місцезнаходженням) стягувача.

Не звернення державного виконавця до
суду у випадках, передбачених частиною
першою цієї статті, а також інші дії та
бездіяльність державного виконавця,
пов'язані з розшуком боржника або його
майна, можуть бути оскаржені у
десятиденний строк у порядку,
встановленому цим Законом.

Згідно з п.3.12 Інструкції з організації
примусового виконання рішень,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України N512/5 від 02.04.2012 р., перед
зверненням до суду з поданням про
винесення ухвали про розшук боржника -
фізичної особи або дитини, який
здійснюється відповідно до статті 40
Закону, державний виконавець вживає
заходів, спрямованих на встановлення
фактичного місцезнаходження боржника -
фізичної особи або дитини щодо:

а) отримання відповіді на запит від
відповідних територіальних органів
МВС України щодо місця реєстрації
особи;

б) отримання інформації від учасників
виконавчого провадження та інших осіб,
у тому числі усно (в такому випадку
отримана інформація відображаєься в
акті державного виконавця), про можливі
місця перебування боржника;

в) перевірки наявності боржника за
можливими місцями його перебування,
встановленими під час проведення
виконавчих дій;

г) отримання інформації щодо місця
роботи боржника;

ґ) отримання інформації про боржника з
інших джерел.

Організацію розшуку боржника -
юридичної особи та майна боржника чи
інформації про місце отримання
боржником доходів державний
виконавець здійснює шляхом
направлення запитів до органів
державної податкової служби, Державної
реєстраційної служби України, банків,
Державної автомобільної інспекції
Міністерства внутрішніх справ України,
Державної казначейської служби
України, Державного агентства
земельних ресурсів, бюро технічної
інвентаризації, нотаріату, органів
статистики тощо або перевірки
інформації за даними електронних баз
даних та реєстрів, що містять
інформацію про майно чи доходи
боржника, а також за даними інших
джерел інформації як офіційних, так і
неофіційних (засобів масової
інформації, мережі Інтернет тощо). Крім
того, державний виконавець здійснює
вихід за місцезнаходженням (місцем
проживання) боржника.

Отже, державний виконавець
зобов’язаний здійснити всі належні
заходи, у т.ч. розшук боржника в порядку
передбаченому ст. 40 Закону та п.3.12
Інструкції.

Доказів того, що державний виконавець
здійснив усі необхідні дії,
передбачені законодавством, щодо
виконання вищевказаного судового
наказу, останній суду не надав.

На підставі вищевикладеного, суд
вважає, що державний виконавець
Центрального ВДВС ММУЮ виніс
постанову, не вживши усіх, передбачених
Законом та Інструкцією, заходів, щодо
виконання виконавчого документу,
виданого Центральним районним судом
м.Миколаєва 23.01.2014 року, та безпідставно
і передчасно повернув його
стягувачеві.

За такого, суд приходить до висновку, що
вимоги скарги ПАТ «Миколаївська
теплоелектроцентраль» є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 383-389 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу Публічного акціонерного
товариства «Миколаївська
теплоелектроцентраль» на постанову
державного виконавця Центрального
відділу Державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції ОСОБА_1 про повернення
виконавчого документа стягувачеві –
задовольнити.

Визнати неправомірною та скасувати
постанову про повернення виконавчого
документу стягувачеві, винесену 26
червня 2014 року державним виконавцем
Центрального відділу державної
виконавчої служби Миколаївського
міського управління юстиції ОСОБА_1 з
примусового виконання виконавчого
листа Центрального районного суду
м.Миколаєва від 23.01.2014 року по справі
№490/12900/13-ц про стягнення з ОСОБА_2 на
користь ПАТ «Миколаївська
теплоелектроцентраль» 3167 грн. 77 коп. та
судовий збір у розмірі 114 грн. 70 коп.

Ухвала може бути оскаржена через суд
першої інстанції до апеляційного суду
Миколаївської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом п’яти
днів з дня її проголошення.

Суддя

Гуденко О.А.