Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/778/4314/14
Головуючий у 1-й інстанції: Бабенко С.С.
Суддя-доповідач: Поляков О.З.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Спас О.В.

суддів: Полякова О.З.

Бабак А.М.

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі
представника ОСОБА_4 на рішення
Дзержинського міського суду Донецької
області від 03 червня 2014 року по справі
позовом ОСОБА_3 до Новгородської
селищної ради про визнання права
власності в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИЛА :

В березні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом до Новгородської
селищної ради про визнання права
власності в порядку спадкування.

В обґрунтування позовних вимог
зазначала, що рішенням виконавчого
комітету Дзержинської міської ради
Донецької області № 368 від 06.09.1967 року
ОСОБА_5 була надана у безстрокове
користування земельна ділянка площею
1200 кв.м для будівництва будинку за
адресою: АДРЕСА_1.

08 вересня 1967 року ОСОБА_5 уклав з
заступником ДЛГ житлового управління
м. Дзержинська ОСОБА_6 договір про
надання в постійне користування
земельної ділянки для будівництва
індивідуального житлового будинку на
праві власності з числом кімнат від
однієї до п'яти включно за адресою:
АДРЕСА_1.

У 1970 році ОСОБА_5 закінчив будівництво
будинку за адресою: АДРЕСА_1, загальною
площею 66,0 кв.м. житловою площею 52.7 кв.м
та погрібу площею 10,9 кв.м.

З 1973 була змінена нумерація будинків, в
зв'язку з чим буд. АДРЕСА_1 було
присвоєно новий номер АДРЕСА_1.

У період з 1972 року до 1993 року ОСОБА_5
закінчив будівництво надвірних споруд
та будівель за адресою: АДРЕСА_1.

За життя ОСОБА_5 не зареєстрував у БТІ
та не оформив право власності на
вищевказаний будинок з надвірними
спорудами та будівлями.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер. Після його
смерті відкрилася спадщина у вигляді
будинку з надвірними будівлями,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1.
Заповіту ОСОБА_5 не залишив.

Враховуючи викладене позивач просила
суд визнати за нею право власності на
будинок з надвірними будівлями та
спорудами за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Дзержинського міського суду
Донецької області від 03 червня 2014 року
в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду ОСОБА_3 в особі представника
ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в
якій посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм процесуального
права, просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі..

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду доповідь судді-доповідача,
пояснення учасників процесу,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції і обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам не
відповідає.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Згідно ст. 309 ЦПК України підставами для
скасування рішення суду першої
інстанції є неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи, та
порушення або неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права.

Відмовивши у задоволенні позову
ОСОБА_3, суд першої інстанції ухвалив
рішення, яке не відповідає вимогам ст.
214 ЦПК України оскільки при вирішенні
справи не вирішив питання щодо
наявності обставин, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення
та якими доказами вони
підтверджуються, які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин і яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.
Зокрема, суд не визначився, які саме
правовідносини склалися між сторонами
та якими нормами матеріального права
вони регулюються.

Як вбачається з матералів справи
згідно витягу з рішення № 368 від 06.09.1967
року ОСОБА_5 видана земельна ділянка
площею 1200 кв.м. за адресою : АДРЕСА_1 у
безстрокове користування.

Договором про надання у безстрокове
користування земельної ділянки для
будівництва індивідуального жилого
будинку на праві приватної власності з
числом кімнат від одної до п'яти
включно від 8 вересня 1967 року ОСОБА_5
надана земельна ділянка загальною
площею 1200 кв.м., за адресою : АДРЕСА_1 для
будівництва жилого будинку.

Згідно акту від 08.09.1967 року
представником бюро технічної
інвентаризації проведено відвід в
натурі земельної ділянки загальною
площею 1200 кв.м., за адресою : АДРЕСА_1 в
користування ОСОБА_5

Відповідно до свідоцтва про смерть
ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно довідки виконавчого органу
Новгородської селищної ради, будівля
ОСОБА_5 рахувалася під АДРЕСА_1 у 1970 році
рахувалося під АДРЕСА_1 а з 1973 року по
теперішній час під АДРЕСА_1.

За довідкою виконавчого органу
Новгородської селищної ради, на час
смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 з ним за
адресою : АДРЕСА_1 були зареєстровані :
ОСОБА_3. ОСОБА_7, ОСОБА_8. ОСОБА_9 .

З копії технічного паспорту на
житловий будинок по АДРЕСА_1
вбачається, що житловий будинок і
надвірні споруди за вказаною адресою
були побудовані в період з 1970 року по 1993
рік.

Суд першої інстанції до спірних
правовідносин застосував норми ст. 376
ЦК України 2004 року.

Однак поза увагою суду залишилося , що
житловий будинок був побудований в 1993
році , а право забудови індивідуального
житлового будинку виникло у ОСОБА_5 до
вказаного часу, а правовідносини з
забудови індивідуального житлового
будинку в зазначений час були
врегульовані Цивільним Кодексом УРСР.

Указом Президії Верховної Ради СРСР
від 26.08.1948р. встановлено, що кожний
громадянин та кожна громадянка СРСР
мають право купити або побудувати для
себе на праві особистої власності
житловий будинок для чого здійснюється
відвід земельних ділянок в
безстрокове користування.

У відповідності до вказаного Указу
Радою Міністрів СРСР від 26.08.1948р.
прийнято Постанову, п. 2 якої визначено,
що побудовані на відведених під
будівництво індивідуальних житлових
будинків земельних ділянках будинки є
особистою власністю забудовників.

Таким чином, діюче у вказаний період
цивільне законодавство передбачало
право особистої приватної власності
на таке майно як індивідуальний
житловий будинок.

Вище перелічені письмові докази
підтверджують ті обставини, що спірний
житловий будинок був побудований у
відповідності до діючих на вказаний
час норм матеріального права та інших
нормативно-правових актів загальної
дії, та введення в експлуатацію і
державної реєстрації не потребував.

Відповідно до положень Технічних
вказівок по веденню книжок
погосподарського обліку в сільських
радах, затверджених Центральним
статистичним управлінням при Раді
Міністрів СРСР 27 червня 1972 року,
Вказівок по веденню погосподарського
обліку в сільських радах народних
депутатів, затверджених Центральним
статистичним управлінням при Раді
Міністрів СРСР 13 квітня 1979 року № 112/5,
Вказівок по веденню погосподарського
обліку в сільських радах народних
депутатів, затверджених Центральним
статистичним управлінням при Раді
Міністрів СРСР 12 травня 1985 року № 5-24/26,
суспільна група господарства
переважно встановлюється залежно від
роду занять глави сім'ї. Глава сім'ї
визначається в кожному конкретному
випадку повнолітніми членами сім'ї за
їхньою взаємною згодою. Залежно від
роду занять глави сім'ї господарство
відноситься до суспільної групи
колгоспників, робочих, службовців,
кустарів чи селян-одноосібників.
Виняток із загального правила
складають господарства, в яких
проживають працюючі члени колгоспу.

Спірний житловий будинок рахувався за
ОСОБА_5, який в погосподарській книзі
Новгородської селищної ради м.
Дзержинська Донецької області
значиться користувачем житлового
будинку з господарськими будівлями, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Правовстановлюючий документ про право
власності на вказане домоволодіння
спадкодавець ОСОБА_5 не оформлював.

Однак, враховуючи те, що спірні
правовідносини виникли до 1 січня 2004
року, згідно із ч. 6 ст. 86 ЦК УРСР
відносини власності регулюються
Законом України "Про власність", цим
Кодексом, іншими законодавчими актами.

За положеннями ст. 86 ЦК УРСР та ст. 2
Закону України "Про власність" (у
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) право власності
- це врегульовані законом суспільні
відносини щодо володіння, користування
і розпорядження майном.

Відповідно до ст. 12 Закону України від 7
лютого 1991 року "Про власність", чинного
на час виникнення спірних
правовідносин, громадянин набуває
права власності на доходи від участі в
суспільному виробництві,
індивідуальної праці, підприємницької
діяльності, вкладення коштів у
кредитні установи, акціонерні
товариства, а також на майно, одержане
внаслідок успадкування або укладення
інших угод, не заборонених законом.

Відповідно до ст. 49 зазначеного Закону
володіння майном вважається
правомірним, якщо інше не було
встановлено судом, арбітражним судом,
третейським судом.

Суд першої інстанції в порушення вимог
ст. ст. 213, 214 ЦПК України зазначені
положення закону до уваги не взяв, не
дав належної оцінки доказам, наданих
позивачем про те, що відповідно записам
у книзі погосподарського обліку
сільської ради спірний житловий
будинок належить на праві особистої
власності ОСОБА_5 з огляду на те, що
наявність таких записів за відсутності
правовстановлюючих документів на
жилий будинок є однією з умов для
оформлення права власності на нього.

Таким чином, достовірно встановлено
належність спірного майна спадкодавцю
ОСОБА_5 на час відкриття спадщини
ІНФОРМАЦІЯ_2, а тому житловий будинок
увійшов до спадкової маси.

Згідно ст.ст. 1261 та ч.3 ст.1268 ЦК України
єдиним спадкоємцем першої черги за
законом спадкового майна ОСОБА_5 є його
дружина ОСОБА_3, яка прийняла спадщину.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що ОСОБА_3 вступила в
управління спадковим майном про що
свідчать довідки Новгородської
селищної ради про те, що після смерті
чоловіка вона проживає у вказаному
будинку та здійсню за ним догляд ,
зверталася до нотаріальної контори із
заявою про видачу свідоцтва про право
на спадщину, однак свідоцтво про право
на спадщину у вигляді житлового
будинку не видано у зв'язку з
відсутністю правовстановлюючого
документу на спадкове майно .

Згідно п.124 Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій державними
нотаріальними конторами Української
РСР, затвердженої наказом Міністра
юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975
року № 45/5, доказом вступу в управління
чи володіння спадковим майном серед
іншого можуть бути довідка управління
будинками, виконавчого комітету
місцевої Ради депутатів трудящих про
те, що спадкоємець безпосередньо перед
смертю спадкодавця проживав разом з
ним, або запис в паспорті спадкоємця
або в будинковій книзі, який свідчить
про те, що спадкоємець був постійно
прописаний у спадковому будинку в
період шести місяців після дня смерті
спадкодавця.

Встановивши із наявних в матеріалах
справи довідок Новгородської селищної
ради Донецької області, що ОСОБА_3
проживає у спірному домоволодінні
після смерті ОСОБА_5 і вступила у
володіння будинком, судова колегія
дійшла висновку, що ОСОБА_3 є такою, що
прийняла спадщину і вона їй належить з
часу відкриття спадщини.

Таким чином, судова колегія, враховуючи
наведені обставини, дійшла висновку
про те, що житловий будинок за адресою:
АДРЕСА_1 не є самочинним будівництвом,
положення Цивільного Кодексу, 2004 року
на нього не поширюються, а тому суд
першої інстанції безпідставно ухвалив
рішення, яким відмовив у задоволенні
позову ОСОБА_3.

За таких обставин, судова колегія
дійшла висновку про скасування рішення
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення про задоволення позову
ОСОБА_3 про визнання за нею права
власності на житловий будинок з
господарськими будівлями та спорудами,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст.307,309,317 ЦПК України,
колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі
представника ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Дзержинського міського суду
Донецької області від 03 червня 2014 року
по цій справі - скасувати та ухвалити
нове рішення за яким:

Позов ОСОБА_3 до Новгородської
селищної ради про визнання права
власності в порядку спадкування -
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 ,ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН №
НОМЕР_1 право власності на житловий
будинок з надвірними будівлями та
спорудами за адресою : АДРЕСА_1
позначеними літерами: будинок - А,а,кр,
загальною площею - 66,0 кв.м., житловою
площею - 52,7 кв.м., літня кухня - Б,б,кр,
площею - 39,4 кв.м., погріб -пг, площею -10,9
кв.м., сарай - И, площею -2,4 кв.м., сарай-
О,площею -37,7 кв.м., сарай - Л ,площею - 9,0
кв.м., сарай - З, площею - 20,9 кв.м., гараж -
Ж, площею - 29,8 кв.м., сарай - Ю, площею - 15,5
кв.м., сарай - Н, площею - 12,1 кв.м., сарай - С
площею 11,1 кв.м., вбиральня - Р площею 2,2
кв.м., душ - д площею 4,4 кв.м., навіс -М
площею 17,5 кв.м., навіс - К площею 12,3 кв.м.,
огородження - N площею 23,8 кв.м.,
замощення площею 152,7 кв.м. в порядку
спадкування після смерті чоловіка
ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:

Судді: