АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Сп.№ 22- ц-796/5186
Головуючий у 1-ін.- Юзькова О.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

17 червня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді -
Слободянюк С.В.,

суддів - Лапчевської О.Ф.,
Корчевного Г.В.,

при секретарі - Трофименко
О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 03 вересня 2013 року за
позовом заступника прокурора
Шевченківського району м.Києва в
інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про
стягнення коштів,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року заступник прокурора
Шевченківського району м.Києва
Я. Ущапівський, діючи в
інтересах ОСОБА_3 звернувся в суд з
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4 і просив суд
стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
суму боргу за договорами позики,
укладеними між ОСОБА_2 і ОСОБА_3, від 01
лютого 2010 року - 60 820,77 грн.; від 21 січня
2012 року - 182 907,71 грн.; від 15 лютого 2012 року
- 344 3250,00 грн., а всього - 587 978,48 грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 і ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_3 заборгованість за
договором позики, укладеного між
ОСОБА_2, ОСОБА_4 і ОСОБА_3, 02 березня 2010
року у розмірі 589 017, 37 грн.

Заочним рішенням Шевченківського
районного суду м.Києва від 03 вересня 2013
року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 - 587
978,48 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 і ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 - 589 017, 37 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави
судовий збір в сумі 2580,75 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 в дохід держави
судовий збір в сумі 860,25 грн. (а.с.42-45).

Ухвалою цього ж суду від 20 лютого 2014
року відмовлено у задоволені заяві
ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення
(а.с.102,103)

На заочне рішення суду першої
інстанції ОСОБА_2 подала апеляційну
скаргу, в якій, з посиланням на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права,
ставить питання про скасування
оскаржуваного рішення, ухвалення
нового - про відмову у позові.

Апелянт, зазначає, що за договором
позики від 01 лютого 2010 року грошові
кошти було повернуто; інші договори
позики оформлено як відсотки за
користування коштами; прокуратура,
звертаючись з позовом в інтересах
ОСОБА_3 не надала суду даних, які б
підтверджували неспроможність
громадянина реалізувати своє право на
захист в суді.

Відповідно до положень ст.10, ст.60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення,
колегія суддів дійшла висновку про
часткове задоволення апеляційної
скарги з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 1046 ЦК
України за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Судом першої інстанції встановлено, що
між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 01 лютого 2010 року
укладено договір позики, оформлений
розпискою, відповідно до якого ОСОБА_2
отримала грошові кошти у розмірі 28 000,00
грн. (еквівалент 3500,00 доларів США)
строком до 30 червня 2010 року. За умовами
договору у разі прострочення
повернення позики, позикодавець
сплачує пеню у розмірі 1/3% від загальної
суми боргу за кожен день прострочення
(а.с.5).

Також, між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, ОСОБА_4 02
березня 2010 року було укладено договір
позики, за умовами якого останні
отримали грошові кошти у розмірі 270 000,00
грн. (еквівалент 33 600,00 доларів США)
строком до 01 липня 2010 року та у разі
прострочення повернення позики,
позикодавець сплачує пеню у розмірі 1/3%
від загальної суми боргу за кожен день
прострочення (а.с.56).

21 січня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2
було укладено договір позики 21січня 2012
року, за умовами якого остання отримала
грошові кошти у розмірі 81 000,00 грн.
(еквівалент 10 000,00 доларів США) строком
повернення до 21 лютого 2012 року та у
разі прострочення повернення суми
позики, починаючи з 22 лютого 2012 року
сплатити пеню за кожен день
прострочення в розмірі 1/3% від
загальної суми боргу (а.с.7).

15 лютого 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2
було укладено договір позики,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 (№ реєстру 246 а.с.8).

За умовами даного договору ОСОБА_2
отримала від ОСОБА_3 грошові кошти у
розмірі 162 000,00 грн., (еквівалент 20 000,00
доларів США) строком - до 20 травня 2012
року. За прострочення виконання
зобов'язання позичальник має
сплачувати пеню в розмірі 0,3% від
простроченої суми за кожен день
прострочення.

На підтвердження укладання договору
позики та його умов, згідно до вимог ч. 2
ст. 1047 ЦК України, може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ,який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначення кількості речей.

16 травня 2013 року ОСОБА_3 направив на
адресу боржників претензію щодо
неналежного виконання взятих на себе
обов'язків, зазначивши при цьому, що
станом на травень 2013 року загальний
борг з урахуванням пені та 3% річних
становить 1 176 995,85 грн. (а.с.15).

Як встановлено судом першої інстанції,
при укладанні договорів позики,
позикодавець та позичальники
домовились, що у разі прострочення
повернення позики останні сплачують
пеню у розмірі 1/3%, 0,3% від загальної суми
боргу за кожен день прострочення.

За наданим ОСОБА_3 розрахунком, пеня за
договорами позики станом на 20 травня 2013
року обрахована відповідно до положень
ст. п. 2 ч. 1 ст. 258 ЦК України за один рік
становить: за договором від 01 лютого 2010
року - 30 415,45 грн., за договором від 02
березня 2010 року - 295 650,00 грн., за
договором від 21 січня 2012 року - 98 550,00
грн. та за договором від 15 лютого 2012
року - 177 390,00 грн.

Відповідно до положення ст. 625 ЦК
України передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора,
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням, зокрема, 3% річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

За наданим розрахунком, 3% річних за
договором від 01 лютого 2010 року
становить - 2 405, 32 грн., за договором від
02 березня 2010 року - 23 367,37 грн., за
договором від 21 січня 2012 року - 3 357,71
грн., за договором від 15 лютого 2012 року -
4 860,00 грн.

На підтвердження доказів щодо
неможливості гр..ОСОБА_3 самостійно
здійснювати представництво своїх
інтересів, прокурор Олійник А.Д., який
діяв в інтересах ОСОБА_3, посилався на
те, що останній є пенсіонером і має
статус дитини війни, ІНФОРМАЦІЯ_1. Інших
доказів щодо неможливості гр.ОСОБА_3
самостійно здійснювати представництво
своїх інтересів суду не надано.

Матеріали справи містять доручення №
37-3705 від 26 квітня 2013 року заступника
прокурора Голосіївського району
м.Києва Д.Борзих першому заступнику
начальника голосіївського РУ ГУМВС
Україні м.Києва про проведення
досудового розслідування, копія якого
направлена ОСОБА_3 Досудове
розслідування за кримінальним
провадженням № 0000296 (а.с.16).

У позові заступник прокурора
Шевченківського району м.Києва ставить
питання про стягнення з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 заборгованість за
договорами позики: від 01 лютого 2010 року
у розмірі 60 820,77 грн.; від 21 січня 2012 року
у розмірі 182 907,77 грн.; від 15 лютого 2012
року у розмірі 344 250,00 грн., а всього - 587
978,48 грн. та солідарного стягнення з
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
заборгованість за договором позики від
02 березня 2010 року у розмірі 589 017,37 грн.

Відповідно до положення ч.2 ст.45 ЦПК
України з метою представництва
інтересів громадян або держави в суді
прокурор в межах повноважень повинен
надати суду документи, які
підтверджують неможливість
громадянина самостійно здійснювати
представництво своїх інтересів.

Відповідно до положення ч.2 ст.. 46 ЦПК
України відмова органів та інших осіб,
які відповідно до положення ст..45 цього
Кодексу звернулись в інтересах інших
осіб, від поданої ними заяви або зміна
вимог не позбавляє особу, на захист
прав, свобод та інтересів якої подано
заяву, права вимагати від суду розгляду
справу та вирішення вимоги у
первісному обсязі.

ОСОБА_3, як в суду першої інстанції, так
в суді апеляційної інстанції,
підтримав заявлені в його інтересах
прокурором позовні вимоги.

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог.

Що стосується доводів апеляційної
скарги про часткового повернення
боргу, за матеріалами справи ОСОБА_3 ця
обставина не підтверджується.

Водночас, колегія суддів не може
погодитися з висновком суду першої
інстанції щодо солідарного стягнення з
ОСОБА_2 і ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
боргу за договором позики від 02
березня 2010 року

Апелянт зазначає, що ОСОБА_2 не мала
повноважень від ОСОБА_4 підписувати
від його імені договір позики від 02
березня 2010 року.

Як вбачається з договору позики від 02
березня 2010 року, відповідно до якого
ОСОБА_2 і ОСОБА_4 отримали в борг від
ОСОБА_3 270 000,00 грн. Даний договір від
імені ОСОБА_4 підписано ОСОБА_2 (а.с.6).
Проте, матеріали справи не містять
даних, які б підтверджували, що ОСОБА_4
уповноважує ОСОБА_2 укладати та
підписувати від його імені договір
позики. Тому, відсутні були підставі
щодо солідарного стягнення з ОСОБА_2 і
ОСОБА_4 суму боргу за даним договором
позики.

За таких обставин, колегія суддів
вважає необхідним змінити рішення в
цій частині та зазначити про стягнення
суми боргу за договором позики від 02
березня 2010 року лише з ОСОБА_2, якою
підписано цей договір від свого імені
та від імені ОСОБА_4 Відповідно з цим
підлягає стягненню судовий збір в сумі
860,25 грн. саме з ОСОБА_2

Враховуючи наведене, колегія
суддів дійшла висновку про часткове
задоволення апеляційної скарги, зміні
оскаржуваного рішення. Інші доводи
апеляційної скарги на правильність
висновку суду першої інстанції не
випливають.

Керуючись ст..ст.303,307,309,313 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 03 вересня 2013
року змінити, зазначивши в
резолютивній частині третього абзацу
рішення стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 589 017 грн. 37 коп. та п*ятого абзацу
- стягнути з ОСОБА_2 в доход держави
судовий збір у розмірі 869 грн. 25 коп.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: