Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2014 року Подільський районний
суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Трегубенко Л. О. ,

при секретарях - Малявко І. І.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Київської міської клінічної
лікарні № 6 про стягнення заробітної
плати і середнього заробітку за
затримку розрахунку при звільненні та
видачі трудової книжки,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка, ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до Київської міської клінічної
лікарні № 6 про стягнення заробітної
плати і середнього заробітку за
затримку розрахунку при звільненні та
видачі трудової книжки.

Обгрунтовує позовні вимоги тим, що з
12.01.2012 р. працювала у відповідача на
посаді біолога клінічного відділу
клініко - діагностичної лабораторії
відповідно до наказу від 11.01.2012 р. №
026-к.

25.09.2012 р. звільнилась з роботи за
власним бажанням на підставі наказу
від 25.09.2012 р. № 239 - к.

У день звільнення в порушення вимог ст.
47 КЗпП відповідач не видав їй належно
оформлену трудову книжку та не провів з
нею розрахунок.

Видав трудову книжку лише 19.11.2012 р., що
перешкодило працевлаштуванню, тому в
порядку ч. 4 ст. 235 КЗпП повинен
виплатити середній заробіток за весь
час вимушеного прогулу, за період з
26.09.2012 р. по 19.11.2012 р. (включно) за 39 днів,
розмір якого складає: 2 044 грн. 68
коп.(зарплата за червень) + 3 735 грн. 52
коп. (зарплата за липень) = 5 780 грн. 20
коп. : 43 роб. дні ( 22 роб. дні + 21 роб. дні) =
134 грн. 42 коп. х 39 = 5242 грн. 51 коп., з
урахуванням уточнень від 17.01.2014 р. ( а. с.
92).

Не виплатив всю зарплату: усупереч п.
3.3.1. наказу Міністерства праці та
соціальної політики України «Про
впорядкування умов оплати праці
працівників закладів охорони здоров'я
та установ соціального захисту
населення» від 05.10.2005 N 308/519, зокрема:
доплату за науковий ступінь -
кандидата біологічних наук за
спеціальністю - «фізіологія людини і
тварин» у розмірі 15% з січня по
серпень 2012 р. в загальній сумі 2 248 грн. 33
коп..

Відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України «Про затвердження
Порядку виплати надбавки за вислугу
років медичним та фармацевтичним
працівникам державних та комунальних
закладів охорони здоров'я» від 29.12.2009 р.
№ 1418 - щомісячну надбавку за стаж
роботи понад 20 років, підтверджений
записами у трудовій книжці, в розмірі
30%, заборгованість за якою з січня по
серпень 2012 р. складає 4 023 грн. 57 коп..

Відповідно до ст. ст. 116, 117 КЗпП
відповідач повинен сплатити, за її
розрахунком, відшкодування в розмірі
оспорюваної суми за кожний місяць
затримки станом на 01.01.2013 р. склало: за
січень 2012 р. : 384 грн. 11 коп. +192 грн. 06 коп. =
546 грн. 17 коп. х 11 міс. = 6 007 грн. 87 коп.; за
лютий: 548 грн. 73 коп. + 274 грн. 36 коп.=823 грн.
09 коп. х 10 міс. = 8 230 грн. 90 коп.; за
березень: 550 грн. 83 коп. + 275 грн. 41 коп.=826
грн. 24 коп. х 9 міс. = 7 436 грн. 16 коп.; за
квітень: 556 грн. 68 коп. + 278 грн. 34 коп. = 835
грн. 02 коп. х 8 міс. = 6 680 грн.16 коп.; за
травень 354 грн. коп. + 326 грн. 64 коп. =680 грн.
81 коп. х 7 міс. = 4 765 грн. 67 коп. ; за червень
447 грн. 22 коп. + 306 грн. 70 коп. = 753 грн. 92 коп.
х 6 міс. = 4 523 грн. 52 коп.; за липень 1 120 грн.
66 коп. + 560 грн. 32 коп. = 1 680 грн. 98 коп. х 5
міс. = 8 404 грн. 90 коп., за серпень 61 грн. 17
коп. + 34 грн. 50 коп. = 95 грн. 67 коп. х 4 міс. =
382 грн. 68 коп., всього відшкодування в
розмір: 6 007 грн. 87 коп. + 8 230 грн. 90 коп. +7
436 грн. 16 коп. +6 680 грн. 16 коп. +4 765 грн. 67
коп. +4 523 грн. 52 коп. + 8 404 грн. 90 коп. +382
грн. 68 коп. = 46 431 грн. 86 коп..

Відповідно до уточненої заяви станом
на 19.03.2013 р. за її розрахунком розмір
відшкодування спірної суми за кожний
місяць затримки склав 58915 грн. 66 коп.( а.
с. 79).

Своїми діями відповідач завдав їй
моральну шкоду, невиплата зарплати за
вислугу років та науковий ступінь,
затримка трудової книжки призвели до
перенесення психологічного стресу,
порушення життєвого ритму, та вимагає
від неї додаткових зусиль для
поновлення, її сім'я була поставлена в
скрутне матеріальне становище, що
стало причиною душевних переживань,
розмір морального відшкодування
оцінювала в 10 000 грн..

Позивачка просила, з урахуванням
уточнень від 19.03.2013 р., стягнути з
відповідача за затримку трудової
книжки суму 4253 грн. 35 коп., невиплачену
зарплату, а саме: за вислугу років суму
4023 грн. 57 коп., за науковий ступінь суму
2248 грн. 33 коп., відшкодування за
затримку в сумі 58915 грн. 66 коп., всього
суму 69440 грн. 91 коп. та моральну шкоду в
сумі 5000 грн..

Відповідач, Київська міська клінічна
лікарня №6, позовні вимоги не визнав, у
письмових запереченнях зазначив, що не
убачає своє вини у тому, що позивачка
тривалий час не отримувала трудову
книжку.

Відповідно до п. 4.1 Інструкції про
порядок ведення трудових книжок
працівників 25.09.2012 р. в останній день
роботи трудова книжка була заповнена
записом про звільнення з роботи.
Позивачка мала можливість отримати,
але до відділу кадрів не звернулась та
не надала письмової згоди щодо
пересилання трудової книжки поштою.

У зв»язку з чим, 30.10.2012 р. позивачці
надіслано поштове повідомлення за вих.
№ 1655 про необхідність отримати трудову
книжку чи надати письмову згоду на
пересилання поштою.

Позовні вимоги позивачки про невиплату
надбавки в розмірі 30% за вислугу років
не підтверджуються записами у трудовій
книжці щодо стажу роботи у державних та
комунальних закладах охорони здоров»я
на посадах, визначених у п. 3 Порядку
виплати надбавки за вислугу років
медичним та фармацевтичним
працівникам державних та комунальних
закладів охорони здоров»я,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 29.12.2009 р. №1418,
стаж роботи у науково-дослідних
(наукових) установах, де вона працювала,
не зараховується до стажу, що дає право
на виплату цієї надбавки.

Щодо позовних вимог у частині
невиплати доплати в розмірі 15% за
науковий ступінь кандидата
біологічних наук, то позивачка при
укладенні трудового договору не подала
відповідних документів (диплома,
заяви), адміністрації стало відомо про
наявність наукового степеня після її
звільнення, з позовної заяви, тому не
було підстав видавати наказ.

Позовні вимоги про стягнення грошової
компенсації моральної шкоди у розмірі
10000 грн. необґрунтовані, оскільки
відносно позивачки жодних
неправомірних дій, чи бездіяльності, а
також рішень лікарня не допускала, і
вина у тих обставинах, що наведені в
позовній заяві, відсутня.

У судовому засіданні позивачка, ОСОБА_1,
та її представник - адвокат, ОСОБА_2,
підтримали позов про стягнення за
затримку трудової книжки у сумі 5242 грн.
51 коп.; невиплачену зарплату за вислугу
років у сумі 4023 грн. 57 коп.; за науковий
ступінь у сумі 2248 грн. 33 коп., з
індексацією, та відшкодування за
затримку виплати по день постановлення
рішення у сумі 158786 грн. 06 коп., всього
суму 157816 грн. 67 коп., моральну шкоду в
сумі 5000 грн.. Крім того, позивачка
пояснила, що у день звільнення не
працювала, оформляла обхідний лист,
який бухгалтерія відмовилась
підписувати, заявивши про неіснуючий
борг. Позивачка та її представник
просять задовольнити позов у повному
обсязі.

Представник відповідача - юрисконсульт
за довіреністю, ОСОБА_3, позовні вимоги
не визнав з підстав, наведених у
письмових запереченнях, у задоволенні
просить відмовити.

Суд, заслухавши пояснення позивачки її
представника та представника
відповідача, показання свідків, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, вивчивши матеріали справи,
дійшов висновку, що позовні вимоги
підтверджені і підлягають задоволенню
частково з наступних підстав.

Суд установив, що позивачка працювала
на посаді біолога клінічного відділу
клініко - діагностичної лабораторії
Київської міської клінічної лікарні №6
з 12.01.2012 р. та їй при звільненні з роботи
25.09.2012 р. за власним бажанням на
підставі п. 1 ст. 38 КЗпП з вини
відповідача, за надуманих, не
передбачених законом застережень щодо
оформлення обхідного листка, не була
видана трудова книжка, фактично видана
лише 19.11.2012 р., що перешкодило
працевлаштуванню ( т. 1, а. с. 24, 58, 173).

Відповідач у підтвердження
заперечення проти позову посилається
на повідомлення позивачки від 30.10.2012 р.
за вих. №1655 про необхідність отримання
трудової книжки чи надання письмової
згоди на її пересилання поштою, але не
підтвердив факт відправлення поштової
кореспонденції саме цією датою ( а. с.
25).

Частиною 1 ст. 47 КЗпП передбачено
обов'язок власника або уповноваженого
ним органу видати працівнику в день
звільнення належно оформлену трудову
книжку.

Відповідно до ч. 4 ст. 235 КЗпП у разі
затримки видачі трудової книжки з вини
власника або уповноваженого ним органу
працівникові виплачується середній
заробіток за весь час вимушеного
прогулу.

Суд не приймає до уваги пояснення
представника відповідача та показання
свідків, ОСОБА_4, ОСОБА_5, у
підтвердження заперечень проти позову
в частині того, що позивачка була на
роботі у день звільнення, але до
відділу кадрів за отриманням трудової
книжки не з»явилась, оскільки саме з
25.09.2012 р. була звільнена, а відповідачем
не були дотримані положення п. 4.2
Інструкції про порядок ведення
трудових книжок працівників,
затвердженої наказом Міністерства
праці України, Міністерства юстиції
України і Мінсоцзахисту від 29.07.1993 р. №58
( з наступними змінами ), відповідно до
якого якщо працівник відсутній на
роботі в день звільнення, то власник
або уповноважений ним орган в цей день
надсилає йому поштове повідомлення із
вказівкою про необхідність отримання
трудової книжки.

Відповідно до п. 4.2 п. 4 цієї Інструкції
також передбачено, що днем звільнення в
такому разі вважається день видачі
трудової книжки. Про новий день
звільнення видається наказ і вноситься
запис до трудової книжки працівника.
Раніше внесений запис про день
звільнення визнається недійсним у
порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї
Інструкції. Проте, у цій частині вимоги
позивачкою не заявлені.

Суд дійшов висновку про наявність вини
відповідача у невидачі трудової книжки
на підставі матеріалів справи і вимог
закону, оскільки відповідно до ст. 47
КЗпП цей обов»язок покладений на
власника або уповноваженого ним
органу.

Отже, невиконання власником або
уповноваженим ним органом з його вини
обов'язку щодо видачі працівникові в
день звільнення належно оформленої
трудової книжки, передбаченого
трудовим законодавством, є підставою
для виплати працівнику середнього
заробітку за весь час вимушеного
прогулу.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про
оплату праці» порядок обчислення
середньої заробітної плати працівника
у випадках, передбачених
законодавством, встановлюється
Кабінетом Міністрів України.

Пленум Верховного Суду України у п. 32
постанови «Про практику розгляду
судами трудових спорів» від 06.11.1992 р. №
9 роз»яснив, що у випадках стягнення на
користь працівника середнього
заробітку за час вимушеного прогулу в
зв'язку, зокрема, затримкою видачі
трудової книжки або розрахунку він
визначається за загальними правилами
обчислення середнього заробітку,
виходячи з заробітку за останні два
календарні місяці роботи.

При цьому враховуються положення
Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 08.02.1995 р. N 100 (з наступними змінами) .

Відповідно до п. 5 цього Порядку
нарахування виплат у випадках
збереження середньої заробітної плати
провадиться виходячи з розміру
середньоденної заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із
середньої заробітної плати за останні
два місяці роботи, провадяться шляхом
множення середньоденного (годинного)
заробітку на число робочих днів/годин,
а у випадках, передбачених чинним
законодавством, календарних днів, які
мають бути оплачені за середнім
заробітком. Середньоденна (годинна)
заробітна плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, - на число календарних
днів за цей період. У разі коли середня
місячна заробітна плата визначена
законодавством як розрахункова
величина для нарахування виплат і
допомоги, вона обчислюється шляхом
множення середньоденної заробітної
плати на середньомісячне число робочих
днів у розрахунковому періоді (п. 8
Порядку).

Відповідно до роз'яснень п. 6 постанови
Пленуму Верховного Суду України "Про
практику застосування судами
законодавства про оплату праці" від
24.12.1999 р. № 13, задовольняючи вимоги про
оплату праці, суд має навести у рішенні
розрахунки, з яких він виходив при
визначенні сум, що підлягають
стягненню. Оскільки справляння і
сплата прибуткового податку з громадян
є відповідно обов'язком роботодавця та
працівника, суд визначає зазначену
суму без утримання цього податку й
інших обов'язкових платежів, про що
зазначає в резолютивній частині
рішення.

Ураховуючи, що позивачка у серпні та
вересні 2012 р. перебувала у відпустці
без збереження заробітної плати, суд
визначає середньоденну заробітну
плату, виходячи з виплат за останні
фактично відпрацьовані повні два
місяці роботи перед звільненням шляхом
ділення на число відпрацьованих
робочих днів: 2044 грн. 68 коп. (за червень) +
3735 грн. 52 коп. (за липень) =5780 грн. 20 коп. :
42 день = 137 грн. 62 коп., середній
заробіток за місяць з урахуванням
середньомісячного числа робочих днів (
21 день), складає 2890 грн. 02 коп. (т. 1, а. с.
10-12, 15, 114,115, 174, 175).

Середній заробіток за весь час
затримки видачі трудової книжки з
26.09.2012 р. по 19.11.2012 р., складає: 412 грн. 86
коп. (за 3 робочі дні вересня ) + 2890 грн. 02
коп. ( за повний жовтень місяць) + 1789 грн.
06 коп. ( за 13 робочих днів листопада) = 5091
грн. 94 коп. (без утримання прибуткового
податку й інших обов'язкових платежів ).

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник у день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в
разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Позивачка є кандидатом біологічних
наук за спеціальністю - « фізіологія
людини і тварини», у підтвердження
стягнення доплати за науковий ступінь
кандидата біологічних наук у розмірі 15
відсотків посадового окладу (ставки
заробітної плати) за період часу з
січня по серпень 2012 р. в сумі 2248 грн. 33
коп. посилається на те, що при прийнятті
на роботу надала диплом кандидата
біологічних наук, з якого було знято
фотокопію, співробітникам лікарні її
представлено як нейрофізіолога,
кандидата наук, проводила дослідження
функціонального стану головного мозку
хворих методом ЕЕГ, виступала з
доповіддю за цією тематикою,
опублікувала у журналі статтю від
імені клінічної лікарні №6, надавала у
розпорядження лікарні за договорами
позики від 12.01.2012 р. та 02.07.2012 р.
апаратуру - Електроенцефалографічний
комплекс «Нейроком Стандарт», 16
каналів, проте п. п. 1.1., 1.2., 3.2. яких
передбачено, що у безвідплатне
тимчасове користування, для проведення
власником досліджень функціонального
стану головного мозку хворих з
ураженням центральної нервової
системи, та правом проводити власні
наукові дослідження (т. 1, а. с. 29 - 31, т. 2,
а. с. 69, 111)

Відповідно до п. п. 3.3.1. наказу
Міністерства праці та соціальної
політики України і Міністерства
охорони здоров»я України «Про
впорядкування умов оплати праці
працівників закладів охорони здоров»я
та установ соціального захисту
населення» від 05.10.2005 р. № 308/519,
зареєстрованого у Міністерстві
юстиції України 17.10. 2005 р. за N 1209/11489,
працівникам установлюються доплати за
науковий ступінь кандидата наук у
граничному розмірі 15 відсотків
посадового окладу (ставки заробітної
плати) , якщо їх діяльність за профілем
(медична, фармацевтична, наукова тощо)
збігається з наявним науковим
ступенем.

Відповідність наукового ступеня
профілю діяльності працівника на
займаній посаді визначається
керівником установи, закладу.

Проте, доводи позивачки спростовуються
її ж заявою та наказом про прийняття на
роботу на посаду біолога
клініко-діагностичної лабораторії,
посадовою інструкцією, затвердженою
27.12.2011 р. головним лікарем, з якою
ознайомилась ще 10.01.2012 р., штатним
розписом ( т. 1, а. с. 121, 122 ).

Натомість, діяльність позивачки за
профілем займаної посади біолога
клініко-діагностичної лабораторії не
збігається з наявним науковим
ступенем, тому й відсутні підстави для
цієї доплати (т. 1 а. с. 14, 96-98).

Позовні вимоги у частині не виплати
зарплати у вигляді щомісячної
надбавки у розмірі 30% за стаж роботи
понад 20 років, з січня по серпень 2012 р.,
в загальній сумі 4 023 грн. 57 коп., не
підтверджені з наступних підстав.

Відповідно до п. п. 2, 3 Порядку виплати
надбавки за вислугу років лікарям і
фахівцям з базовою та неповною вищою
медичною освітою державних та
комунальних закладів охорони здоров'я,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 29.12.2009 р. №1418 (з
наступними змінами ), надбавка за
вислугу років установлюється медичним
та фармацевтичним працівникам
державних та комунальних закладів
охорони здоров'я залежно від стажу
роботи в такому розмірі: понад 3 роки - 10
відсотків; понад 10 років - 20 відсотків;
понад 20 років - 30 відсотків.

Надбавка за вислугу років виплачується
керівникам закладів охорони здоров'я
та їх заступникам з числа лікарів,
заступникам головного лікаря з
медсестринства, керівникам
структурних підрозділів з числа
лікарів, лікарям усіх лікарських
спеціальностей, професіоналам з вищою
немедичною освітою, що допущені до
медичної діяльності в закладах охорони
здоров'я, головним медичним сестрам,
фахівцям з базовою та неповною вищою
медичною освітою усіх спеціальностей.

Відповідно до абз. 2 п. 4, п. 5 цього
Порядку до стажу роботи, що дає право на
встановлення надбавки за вислугу
років, включається час роботи у
будь-яких державних та комунальних
установах, закладах та організаціях
незалежно від підпорядкування на
посадах, визначених у пункті 3 цього
Порядку, за умови, що оплата праці таких
працівників здійснюється відповідно
до умов оплати праці медичних
працівників державних та комунальних
закладів охорони здоров'я.

Документом для визначення стажу
роботи, який дає право на одержання
надбавки, є трудова книжка або інші
документи, що відповідно до
законодавства підтверджують наявність
стажу роботи.

Відповідно до розрахунку наявного у
позивачки медичного стажу на підставі
записів трудової книжки, її загальний
стаж складає 25 років 5 місяців, з яких
відповідач зарахував до стажу роботи,
що дає право на виплату надбавки за
вислугу років, всього 5 років 7 місяців 6
днів, зокрема: на посаді палатної
медсестри травматологічного
відділення Київської міської
клінічної лікарні №18 з 19.01.1987 р. по
30.04.1987 р. - 3 місяці 11 днів; медичної
сестри відділення функціональної
діагностики ЦРБ Мінського району м.
Києва з 06.04.1990 р. по 28.09.1990 р. - 5 місяців 22
дні; медичної сестри лабораторії по
дослідженню серцево-судинної системи
Київського інституту клінічної та
експериментальної хірургії АМН
України з 29.09.1993 р. по 02.02.1998 р. - 4 роки 10
місяців 3 дні та починаючи з травня 2012 р.
встановив і виплачував надбавку за
вислугу років у розмірі 10%.

До стажу роботи позивачки, що дає право
на виплату надбавки за вислугу років не
зарахована роботу: на посаді старшого
лаборанта інституту біохімії ім. О.
Паладіна АН УРСР з 15.02.1980 р. по 01.09.1982 р. - 2
роки 6 місяців 16 днів (не заклад ОЗ);
медичної сестри відділення
рентгенохірургічних методів лікування
Київського НДІ клінічної та
експериментальної хірургії з 28.07.1987 р.
по 19.02.1988 р. - 6 місяців 21 день ( не заклад
ОЗ); медичної сестри лабораторії
функціональної діагностики
серцево-судинної системи Київського
НДІ клінічної та експериментальної
хірургії з 19.02.1988 р. по 24.03.1990 р. - 2 роки 1
місяць 5 днів ( не заклад ОЗ); медичної
сестри лабораторії по дослідженню
серцево-судинної системи Київського
НДІ клінічної та експериментальної
хірургії 08.10.1990 р. по 29.09.1993 р. - 2 роки 11
місяців 21 день ( не заклад ОЗ); наукового
співробітника лабораторії
патофізіології, лабораторії
дослідження серцево-судинної системи
Київського інституту клінічної та
експериментальної хірургії АМН
України з 02.02.1998 р. по 21.12.2005 р. - 7 років 10
місяців 19 днів (науковий стаж); вченого
секретаря адміністрації центру
Науково-практичного центру
ендоваскулярної
нейрорентгенохірургії АМН України з
09.01.2007 р. по 11.04.2011 р. - 3 роки 9 місяців 2
дні (науковий стаж), всього 19 років 9
місяців 24 дні, з тих підстав, що стаж
роботи в науково-дослідних (наукових)
установах медичним працівникам
закладів охорони здоров'я, у тому числі
науковий стаж до стажу роботи, що дає
право на виплату надбавки за вислугу
років, згідно з постановою Кабінету
Міністрів України від 29.12.2009 р. N 1418, не
зараховується ( т. 1 а. с. 4-9, 215-216).

Відповідно до роз»яснення
Міністерства охорони здоров»я України
та Профспілки працівників охорони
здоров»я України від 25.01.2010 р.,
надісланого Департаментом охорони
здоров»я Київської міської державної
адміністрації, на запит відповідача до
Міністерства охорони здоров»я України
від 08.05.2013 р. за вих. № 1140, стаж роботи в
науково-дослідних (наукових) установах
медичним працівникам закладів охорони
здоров'я до стажу роботи, що дає право
на виплату надбавки за вислугу років
згідно з постановою з постановою
Кабінету Міністрів України від 29.12.2009 р.
N 1418, не зараховується ( т. 1, а. с. 217-226).

Відповідно до ст. 3 Основ законодавства
України про охорону здоров'я заклад
охорони здоров'я - юридична особа
будь-якої форми власності та
організаційно-правової форми або її
відокремлений підрозділ, основним
завданням якої є забезпечення
медичного обслуговування населення на
основі відповідної ліцензії та
професійної діяльності медичних
(фармацевтичних) працівників.

До Переліку закладів охорони здоров'я,
лікарських, провізорських посад та
посад молодших спеціалістів з
фармацевтичною освітою у закладах
охорони здоров'я, затвердженого
наказом Міністерства охорони здоров'я
України від 28.10. 2002 р. N 385,
зареєстрованого у Міністерстві
юстиції України 12.11. 2002 р. за N 892/7180,
науково-дослідні установи, де
працювала позивачка медичним і
науковим працівником, не входять.

Вважаються помилковими твердження
позивачки, що надбавка за вислугу років
медичним та фармацевтичним
працівникам, а також доплата за
науковий ступінь входять в структуру
заробітної плати саме у розумінні ч. 2
ст. 2 Закону України «Про оплату праці»,
ураховуючи, що порядок запровадження
цих надбавок і доплат, їх розміри,
умови виплати і зарахування стажу
регулюються іншими
нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 233 КЗпП
працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

У разі порушення законодавства про
оплату праці працівник має право
звернутися до суду з позовом про
стягнення належної йому заробітної
плати без обмеження будь-яким строком.

Відтак, між позивачкою та відповідачем
виник трудовий спір з приводу
зарахування до медичного стажу, що дає
право на надбавку за вислугу років,
періодів роботи медичним і науковим
працівником у науково-дослідних
установах, і визначення надбавки у
розміру 30%, яка з 01.05.2012 р. їй
виплачувалась в розмірі 10%, виходячи з
медичного стажу в закладах охорони
здоров»я - 5 років 7 місяців 6 днів.

18.12.2012 р. позивачка звернулась до суду з
приводу вирішення цього трудового
спору з пропуском тримісячний строку
звернення, передбаченого ч. 1 ст. 233 КЗпП,
обставин у обґрунтування поважних
причин пропущення цього строку не
навала і об»єктивно не підтвердила,
представник відповідача до ухвалення
рішення заявив про застосування
строку давності, і на цій підставі
просить відмовити у задоволенні
позову.

Пленум Верховного Суду України у
постанові "Про судове рішення у
цивільній справі" від 18.12.2009 р. № 14
роз»яснив, що встановивши, що строк для
звернення з позовом пропущено без
поважної причини, суд у рішенні
зазначає про відмову в позові з цих
підстав, якщо про застосування
позовної давності заявлено стороною у
спорі, зробленою до ухвалення ним
рішення, крім випадків, коли позов не
доведено, що є самостійною підставою
для цього.

Суд дійшов висновку, що позивачка
доказово не підтвердила правомірність
позовних вимог і наявність підстав
щодо зарахування періодів роботи
медичним і науковим працівником у
науково-дослідних установах до
загального медичного стажу понад 20
років, що дає право на надбавку за
вислугу років у розмірі 30%.

Позовні вимоги про відшкодування за
затримку виплати заробітної плати,
тобто надбавки за вислугу років у сумі
4023 грн. 57 коп. та доплати за науковий
ступінь у сумі 2248 грн., починаючи з
січня 2012 р. до день постановлення
рішення в загальній сумі в сумі 158786 грн.
06 коп., є похідними, не базуються на
нормах трудового законодавства, і не
підлягають.

Відповідно до ст. 2371 КЗпП відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом моральної шкоди працівнику
провадиться у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Позивачка у позовній заяві посилалась
на ті обставини, що діями відповідача
по невиплаті зарплати за вислугу років
і затримці трудової книжки їй нанесена
моральна шкода внаслідок перенесеного
психологічного стресу, що порушило
життєвий ритм та потребує від неї
додаткових зусиль для поновлення, сім'я
поставлена в скрутне матеріальне
становище, та стало причиною душевних
переживань, просила стягнути моральне
відшкодування в сумі 5000 грн..

Як роз'яснено у п. 5 постанови
Верховного Суду України "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995
р. N 4, відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Проте, позивачка у судовому засіданні
не зосередилась на обставинах,
пов»язаних із заподіянням моральної
шкоди, доказово не підтвердила факт
заподіяння такої відповідачем
порушенням її трудових прав,
перенесених моральних страждань або
інших втрат немайнового характеру, та
втрату яких нормальних життєвих
зв»язків потягли за собою, з яких
міркувань виходила при визначенні
розміру відшкодування в 5000 грн., які
вимагаються додаткові зусилля для
організації свого життя, не довела
скрутне матеріальне становище родини
як наслідок наведених у заяві обставин.

Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 10 ЦПК цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи
відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК не інакше
як за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Ураховуючи наведене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги доведені
та підлягають задоволенню частково, у
частині стягнення з відповідача на
користь позивачки середнього
заробітку за час вимушеного прогулу з
26.09.2012 р. по 19.11.2012 р. за затримку видачі
трудової книжки з його вини у загальній
сумі 5091 грн. 94 коп. (без утримання
прибуткового податку й інших
обов'язкових платежів ), у задоволенні
решти позовних вимог відмовляє

Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд
присуджує з відповідача у прибуток
держави судовий збір у сумі 229 грн. 40
коп. пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

На підставі наведеного, ст. ст. 47, 116, 117,
233, 235 КЗпП України, ст. ст. 10, 11, 58-60, 88, 208,
209, 212-215, 218, ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Київської міської клінічної
лікарні № 6 ( ) на користь
ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової
картки платника податків - НОМЕР_1)
середній заробіток за час затримки
видачі трудової книжки у загальній
сумі 5091 грн. 94 коп. (п»ять тисяч
дев»яносто одну грн. коп. 94) (без
утримання прибуткового податку й інших
обов'язкових платежів ).

Стягнути з Київської міської клінічної
лікарні № 6 ( код ЄДРПОУ - 25680355) у дохід
держави судовий збір у сумі 229 грн. 40
коп. ( двісті двадцять дев»ять грн. коп.
40).

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду м. Києва через
Подільський районний суд міста в
установленому законом порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутніми
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, -
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя Л. О. Трегубенко