АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у І інстанції - Шумейко О.І.
Доповідач - Андрієнко А.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2014 року колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ Апеляційного суду м.
Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко
А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Осмолович
В.С.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційними скаргами представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Оболонського
районного суду м. Києва від 15 липня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4 про застосування наслідків
недійсності правочину, відшкодування
вартості майна та понесених збитків,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з
позовом до відповідача про
застосування наслідків недійсності
правочину, відшкодування вартості
майна та понесених збитків,
обґрунтовуючи тим, що у жовтні 2007 року
позивач на підставі мирової угоди,
затвердженої ухвалою Дніпровського
районного суду м. Києва, передала
ОСОБА_4 нежитлову господарську будівлю,
що розташована за адресою: АДРЕСА_1. У
червні 2013 року ухвала місцевого суду
про визнання мирової угоди була
скасована апеляційним судом. Позивач
вказує, що так як правочин (мирова
угода) про передачу на користь
відповідача будівлі визнаний судом
недійсним, відповідач, в порядку,
передбаченому ст. 216 ЦК України, повинна
повернути на користь позивача усе
одержане на виконання такого
правочину, а саме: вартість будівлі та
неотримані доходи від здачі майна в
оренду. За таких обставин, позивач
просить стягнути з відповідача на свою
користь вартість нежитлової
господарської будівлі, що розташована
за адресою: АДРЕСА_1, у розмірі 1 577 147 грн.
та неотримані доходи від передачі
будівлі в оренду в сумі 325 000 грн.,
вирішити питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 15 липня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі
представник позивача просить
скасувати рішення суду і ухвалити нове
про задоволення позову, мотивуючи тим,
що суд неповно з'ясував обставини
справи, зібраним доказам не дав
належної оцінки та допустив порушення
норм матеріального і процесуального
закону .

Представник апелянта в заяві
підтримав апеляційну скаргу , просив
рішення суду першої інстанції
скасувати та постановити нове рішення
про задоволення позовних вимог, справу
розглянути за його відсутності.

Представник відповідача просив
відхилити апеляційну скаргу , а рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

Розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обгрунтованість постановленого
рішення в цій частині, колегія суддів
прийшла до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню із
наступних підстав.

Судом встановлено, що ухвалою
Дніпровського районного суду м. Києва
від 31 жовтня 2007 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики визнано мирову угоду,
за якою ОСОБА_2 передала належну їй на
праві приватної власності нежитлову
господарську будівлю, що розташована
за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_4 в рахунок
боргу. Визнано за ОСОБА_4 право
власності на нежитлову господарську
будівлю, зобов'язано Київське МБТІ
зареєструвати за ОСОБА_4. нежитлову
господарську будівлю. (а.с. 4)

26 жовтні 2011 року відповідач
зареєструвала в Київському МБТІ право
приватної власності на нежитлову
будівлю, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1, що вбачається з витягу про
державну реєстрацію прав. (а.с. 3)

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва
від 12 червня 2013 року скасовано ухвалу
Дніпровського районного суду м. Києва
від 31 жовтня 2007 року про затвердження
мирової угоди, питання про визнання
мирової угоди передано на новий
розгляд до суду першої інстанції. (а.с. 7)

16 січня 2014 року рішенням Дніпровського
районного суду м.Києва позовні вимоги
ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення
грошових коштів за договором позики
задоволено.

Як вбачається з мотивувальної частини
рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 16 січня 2014 року, ухваленого
у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2
про стягнення грошових коштів за
договором позики, ухвалою
Дніпровського районного суду м. Києва
від 06 грудня 2013 року відмовлено у
визнанні мирової угоди, укладеної між
ОСОБА_4 до ОСОБА_2.(а.с. 20).

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог про стягнення вартості
нежитлової будівлі, розташованої за
адресою АДРЕСА_1, суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку про те,
що правочин щодо передачі зазначеної
нежитлової будівлі між сторонами не
вчинявся, а тому відсутні підстави для
застосування наслідків недійсності
правочину, на які посилається позивач.

Посилання апелянта на те, що будівля за
адресою АДРЕСА_1 була передана
позивачкою відповідачу за мировою
угодою, яка є, на його думку правочином,
і який був визнаний недійсним, оскільки
ухвала суду про визнання мирової угоди
була скасована, не може бути прийнято
до уваги, оскільки позивачем в даному
випадку невірно тлумачиться поняття
визнання правочину недійсним.

Мирова угода не є правочином в повному
розумінні цивільного законодавства. Це
є дія виражена в процесуальній формі,
оскільки судом виноситься ухвала про
визнання мирової угоди і лише тоді ця
угода набирає чинності. Оскільки судом
встановлено, що ухвала про визнання
мирової угоди була скасована, то
домовленість між сторонами про
вирішення спору є неукладеною, а не
недійсною в розумінні ст..ст. 203, 215 ЦК
України.

Оскільки після скасування ухвали про
визнання мирової угоди ця угода
залишилася неукладеною, то і правила
реституції до цієї мирової угоди
застосовані бути не можуть .

Таким чином, колегія суддів прийшла до
висновку, що позивач обрала не той
спосіб захисту свого порушеного права,
оскільки підстава, на якій було
передано майно, а саме нежитлова
будівля за адресою АДРЕСА_1, не існує, а
борг в рахунок якого передавалося це
майно, рішенням суду було з позивача на
користь відповідача стягнуто, то
вимоги про повернення безпідставно
отриманого майна позивач повинна
заявляти з інших правових підстав.

Суд повно і всебічно з'ясував
обставини справи, зібраним доказам дав
належну оцінку і прийшов до
правильного висновку про
недоведеність позовних вимог.

Постановлене судом рішення
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права і не може бути
скасоване з підстав, що наведені в
апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

Ухвалила :

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дніпровського районного
суду м.Києва від 15 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
нею законної сили шляхом подання до
цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді :