У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 вересня 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Гончара В.П.

суддів: Амеліна В.І.,
Карпенко С.О.

Наумчука М.І.,
Савченко В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
Приватного підприємства «АРЕАЛ-2000» про
відшкодування завданих збитків за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на заочне
рішення Заводського районного суду
м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 4
листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 18 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2009 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вищевказаним позовом,
посилаючись на те, що 8 грудня 2008 року
між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4
та Приватним підприємством «АРЕАЛ-2000»
укладено договір, за яким останній
зобов'язувався до 30 грудня 2008 року
поставити 725 тонн чавуну по 1 941,45 грн за
тонну на загальну суму 1 407 555 грн. На
виконання договору фізична
особа-підприємець ОСОБА_4 оплатив
виставлений відповідачем рахунок № 2
від 8 грудня 2008 року шляхом внесення
грошових коштів у касу підприємства.
Проте підприємство зобов'язань не
виконало. 19 грудня 2008 року між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_4 та ОСОБА_3
укладено договір про відступлення
права вимоги за вищезазначеним
договором поставки чавуну і 5 січня
ОСОБА_3 пред'явив Приватному
підприємству «АРЕАЛ-2000» вимогу про
поставку чавуну або відшкодування
збитків, завданих невиконанням
зазначеного зобов'язання, на суму 1 407 555
грн, яку відповідач залишив без
задоволення. Просив стягнути з
Приватного підприємства «АРЕАЛ-2000» на
його користь у відшкодування завданих
збитків 1 407 555 грн.

Заочним рішенням Заводського
районного суду м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 4
листопада 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 18 лютого
2014 року, у задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить
скасувати заочне рішення Заводського
районного суду м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 4
листопада 2013 року і ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 18 лютого 2014 року, ухвалити
нове про задоволення позову, мотивуючи
свої вимоги порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає відхиленню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив із необґрунтованості позовних
вимог у зв'язку з їх недоведеністю.

Такі висновки ґрунтуються на
фактичних обставинах, встановлених
судом, і відповідають вимогам закону.

Судами встановлено, що 19 грудня 2008 року
між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4
(первісний кредитор) та ОСОБА_3 (новий
кредитор) укладений договір про
відступлення права вимоги, за яким
останній набув право вимоги за
договором поставки чавуну, укладеним
між первісним кредитором і Приватним
підприємством «АРЕАЛ-2000» (боржник).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК
України кредитор у зобов'язанні може
бути замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі
за правочином (відступлення права
вимоги).

Згідно з ч. 1 ст. 513 ЦК України
правочин щодо заміни кредитора у
зобов'язанні вчиняється у такій самій
формі, що і правочин, на підставі
якого виникло зобов'язання, право
вимоги за яким передається новому
кредиторові.

Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України
первісний кредитор у зобов'язанні
повинен передати новому кредиторові
документи, які засвідчують права, що
передаються, та інформацію, яка є
важливою для їх здійснення.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором
поставки продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ст. ст. 662, 663 ЦК України,
продавець зобов'язаний передати
покупцеві товар у строк, встановлений
договором.

При цьому частиною першою ст. 628 ЦК
України встановлено, що зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони, воля сторін
виражена за допомогою телетайпного,
електронного або іншого технічного
засобу зв'язку і він підписаний його
стороною (сторонами). Правочин, який
вчиняє юридична особа, підписується
особами, уповноваженими на це її
установчими документами, довіреністю,
законом або іншими актами цивільного
законодавства, та скріплюється
печаткою.

Оскільки судами не встановлено
обставин, які б свідчили про існування
між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4
та Приватним підприємством «АРЕАЛ-2000»
зобов'язальних правовідносин, суди
дійшли правильного висновку про
недоведеність позивачем обсягу його
прав як нового кредитора на момент
переходу цих прав і відсутність
підстав для відшкодування позивачеві
збитків, пов'язаних з невиконанням
договору поставки.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд
касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні судів першої та
апеляційної інстанції чи відкинуті
ними, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу та про перевагу
одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України
суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
дослідивши докази у справі, дав їм
належну оцінку і, з урахуванням
встановлених обставин справи та вимог
ст. ст. 10, 60 ЦПК України, обґрунтовано
дійшов висновку про необґрунтованість
позовних вимог у зв'язку з їх
недоведеністю.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав вважати, що при розгляді справи
судами допущено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які призвели до неправильного
вирішення спору, оскільки висновків
судів попередніх інстанцій не
спростовують і зводяться до переоцінки
доказів, їх належності та допустимості,
проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд
касаційної інстанції не вправі
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені в
рішенні чи відкинуті ним, вирішувати
питання про достовірність або
недостовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими.

Судами на основі об'єктивної
оцінки наданих сторонами доказів повно
встановлено фактичні обставини справи
та вірно застосовано норми
матеріального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и
л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Заводського
районного суду м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 4
листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 18 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.П.Гончар

Судді:
В.І.Амелін

С.О.Карпенко

М.І.Наумчук

В.О.Савченко