Дата документу 15.10.2014
Справа № 320/5972/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 року
Мелітопольський міськрайонний суд
Запорізької області у складі:

головуючого - судді Купавської Н.М.

при секретарі - Добровольській О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Мелітополі цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною
заявою, в якій просить стягнути з
відповідачки суму заборгованість за
кредитним договором від 24 грудня 2007
року у розмірі 25420 грн. 97 коп. та витрати
по сплаті судового збору і зазначає, що
24 грудня 2007 року з відповідачкою був
укладений кредитний договір, згідно
якого вона одержала від позивача
кредит в сумі 3000 грн. 00 коп. зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 24 % на рік на суму залишку
заборгованості по кредиту. У зв'язку з
неналежним виконанням відповідачкою
умов договору, виникла заборгованість,
яка станом на 14 травня 2014 року
становить 25420 грн. 97 коп. та складається
з: 2920 грн. 00 коп. заборгованість за
кредитом; 12834 грн. 26 коп. заборгованість
по процентах за користування кредитом;
7980 грн. 00 коп. заборгованість по комісії
за користування кредитом; 500 грн. 00 коп.
штраф (фіксована частина) та 1186 грн. 71
коп. штраф (процентна складова).

Представник позивача в судовому
засіданні на позові наполягала з
підстав викладених у позові та
пояснила, що банком строк позовної
давності не був пропущений, оскільки
пунктом 9.12 Умов та правил надання
банківських послуг передбачено, що
договір діє протягом 12 місяців і якщо
сторони договору не заявляють про його
припинення, він пролонгується на такий
самий строк. Кредит відповідачці був
наданий із розрахунку сплати нею
ануїтетних платежів, тобто щомісячних
мінімальних платежів. Із розрахунку
заборгованості розписано щомісячну
суму платежу, де кінцева дата зазначена
14.05.2014 року, тобто строк дії кредитного
договору не закінчився і на даний час є
всі підстави для стягнення з
відповідачки вказаної суми
заборгованості, тому просить позов
задовольнити.

Відповідачка в судовому засіданні
позов не визнала та просила відмовити в
позові, оскільки банком пропущений
строк позовної давності. Кредит вона
оформляла на своє ім'я, але сплачував
кредит та всіма кредитними справами
займався покійний чоловік. Як
проводилась оплата вона не знає, сама
вона нічого банку не сплачувала.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
в задоволенні позову слід відмовити з
наступних підстав.

Частиною першою ст.634 ЦК України
договором приєднання є договір, умови
якого встановлені однією із сторін у
формулярах або інших стандартних
формах, який може бути укладений шляхом
приєднання другої сторони до
запропонованого договору в цілому.
Друга сторона не може запропонувати
свої умови договору.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Оскільки кредитний договір є
двостороннім договором, то права й
обов'язки виникають у кожного
контрагента.

24 грудня 2007 року між ЗАТ КБ
«ПриватБанк», правонаступником якого є
ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 був
укладений кредитний договір, згідно
якого відповідачка отримала кредит у
розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 24% річних на суму
залишку заборгованості за кредитом.

Даний кредитний договір складається із
Заяви позичальника, Пам'ятки клієнта,
Умов та правил надання банківських
послуг, Тарифів. Своїм підписом ОСОБА_1
підтвердила, що ознайомилась та
погоджується із вказаними складовими
укладеного договору.

Як вбачається з підписаної довідки про
стандартні умови кредитування
Приватбанку та орієнтовну сукупну
вартість Саsh - кредиту та розділу 5 Умов
передбачено повернення кредиту шляхом
здійснення сплати щомісячних
ануїтетних платежів (базис днів для
розрахування 360).

З розрахунку заборгованості
вбачається, що відповідачка належним
чином не виконувала зобов'язання
відповідно до умов договору, у зв'язку з
чим станом на 14.05.2014 року виникла
заборгованість на загальну суму 25420
грн. 97 коп. та складається з: 2920 грн. 00
коп. заборгованість за кредитом; 12834
грн. 26 коп. заборгованість по процентах
за користування кредитом; 7980 грн. 00 коп.
заборгованість по комісії за
користування кредитом; 500 грн. 00 коп.
штраф (фіксована частина) та 1186 грн. 71
коп. штраф (процентна складова).

У судовому засіданні відповідачка не
заперечувала наявність кредитної
заборгованості, однак заявила, що
позивачем пропущено строк позовної
давності при зверненні до суду та
просила його застосувати.

Згідно статті 256 ЦК України позовна
давність - це строк у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Відповідно до ч.4 статті 267 ЦК Україні
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
(статті 257 ЦК України). Для окремих видів
вимог законом встановлена спеціальна
позовна давність.

Згідно із статтею 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ст.261 ч.1 ЦК України).

Початок перебігу строку давності
збігається з моментом виникнення в
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язання
за кредитним договором, позовна
давність за вимогами кредитора про
повернення коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Згідно ст.66 ЦК України зі спливом
позовної давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

В судовому засіданні представник
позивача пояснила, що кредит
відповідачці видавався шляхом
встановлення ліміту на платіжну
картку. Погашення кредиту повинно було
проводитися щомісячними ануїтетними
платежами, тобто мінімальними
обов'язковими платежами. Відповідачка
отримала таку кредитну картку, строк її
дії встановлено до липня 2008 року, після
закінчення строку дії нова картка
відповідачці не видавалась, кошти на
картку не нараховувались. Дані
обставини підтвердила і відповідачка.
Сторонами строк позовної даності не
збільшувався, тому застосуванню
підлягає загальна позовна даність.

Як вбачається з п. 3.1.1 Правил
користування платіжною карткою /а.с.16
зворот/ строк дії картки вказаний на
лицевій стороні картки (місяць і рік).
Картка дійсна до останнього
календарного дня вказаного місяця.

Згідно п. 3.1.3 цих Правил після
закінчення строку дії картка
продовжується банком на новий строк
(шляхом надання клієнту картки з новим
строком дії, якщо раніше (до початку
місяця закінчення строку дії картки) не
поступало письмової заяви держателя
про закриття картрахунку.

У п. 3.1.5 Правил зазначено, що заказані
клієнтом картки, в тому числі
продовжені з новим строком дії, але не
отримані, зберігаються в банку для
видачі клієнту по кредитній схемі - 6
місяців.

Будь-яких доказів видачі банком
відповідачці картки з новим строком
дії суду не надано. Крім того,
представник позивача в судовому
засіданні підтвердила, що боржниці
після закінчення строку дії кредитної
картки нова не видавалась, гроші на
карту не нараховувались. Останній
платіж ОСОБА_1 було зроблено 11.01.2008 року.

Згідно правової позиції, висловленої
Верховним Судом України у постанові
від 24.09.2014 року (справа 6-103цс14), яка є
обов'язковою при виборі правової норми,
що підлягає застосуванню в силу
положень ч.2 ст. 214, ч.1 ст. 360-7 ЦПК України,
відповідно до правил користування
платіжною карткою, яка є складовою
кредитного договору, картка діє в межах
визначеного нею строку. За таким
договором, що визначає щомісячні
платежі погашення кредиту та кінцевий
строк повного погашення кредиту
перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК
України) щодо місячних платежів
починається після несплати чергового
платежу, а щодо повернення кредиту в
повному обсязі зі спливом останнього
дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України),
а не закінченням строку дії договору.

Також відповідно до постанови судової
палати у цивільних та господарських
справах Верховного Суду України від
06.11.2013 року Верховним Судом України
висловлено правову позицію про те, що у
випадку незалежного виконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором, позовна давність за
вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватись з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Будь-яких доказів видачі позивачем
відповідачці картки з новим строком
дії суду не надано.

Таким чином судом встановлено, що
позивач пропустив встановлений
законом 3-річний строк позовної
давності на звернення до суду з даним
позовом, оскільки перебіг строку
позовної давності щодо повернення
кредиту в повному обсязі почався зі
спливом останнього дня місяця дії
картки, тобто липень 2010 року, а позовна
заява поступила в суд 16.06.2014 року.

Посилання представника позивача на те,
що строк позовної давності банком не
пропущений, оскільки договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання, а якщо протягом цього
терміну жодна зі сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
Договору, він автоматично лонгується
на такий же термін (п.9.12 Умов) не можуть
бути прийняті до уваги, оскільки
автоматично пролонговується не термін
дії кредитного ліміту, який відповідає
строку дії картки, а лише дії умов щодо
надання банківських послуг, які
регулюють відносини між банком та
клієнтом щодо відкриття та
обслуговування карткового рахунку
клієнта, а також інших банківських
послуг. Пролонгація договору
передбачає продовження строку дії
договору після виконання сторонами
його умов і переукладання договору на
тих самих умовах, на яких він був
укладений. В судовому засіданні
представник банку підтвердила, що
після закінчення строку платіжної
картки нова не видавалась, боржнику
грошових коштів банк не видавав, а
боржниця своїх зобов'язань за
договором від 24.12.2007 року не виконала.

Оскільки судом встановлено, що
позивачем пропущено строк звернення до
суду з позовом (трирічний строк
позовної давності), про причини
пропуску строку позовної давності
позивач не повідомив, не вказав на їх
поважність та не просив їх поновити, а
відповідач наполягав на застосуванні
строку позовної давності, то існують
підстави для відмови у задоволенні
позову згідно вимог ст. 267 ЦК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст.10, 11, 60, 72, 73, 212, 214, 215 ЦПК України,
ст.ст.509, 526, 527, 530 ЦК України, ЗУ «Про
захист прав споживачів», суд

ВИРІШИВ:

В позові Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Запорізької області
протягом 10 днів з дня його проголошення
шляхом подання апеляційної скарги до
Мелітопольського міськрайонного суду.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

СУДДЯ: