У Х В А Л А

Іменем України

03 жовтня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів палати в цивільних
справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі суддів:
Чужі Ю.Г. (головуючий), Кожух О.А.,
Кондора Р.Ю., при секретарі Марчишаку
Ю.М., розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3, що діє в
інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5, на рішення
Рахівського районного суду від 5 серпня
2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_5 та
Рахівське РВ ГУ ДМС України в
Закарпатській області, про позбавлення
права користування житловим
приміщенням та зняття з реєстрації,-

в с т а н о в и л а :

У червні 2014 року ОСОБА_4 (дошлюбне
прізвище ОСОБА_4) звернулася до суду з
зазначеним позовом, посилаючись на те,
що їй належить 2/20 частки житлового
будинку в АДРЕСА_1, на підставі
свідоцтва про право на спадщину від
19.06.2008 року № 1-1447.

У цьому будинку зареєстрований, крім
інших, її брат - відповідач ОСОБА_6, який
не проживає у ньому більше десяти
років, однак добровільно зняти себе із
реєстраційного обліку відмовляється.

Посилаючись на дані обставини та норми
цивільного законодавства, просила
ухвалити рішення, яким визнати
відповідача таким, що втратив право
користування указаним вище житловим
будинком та зняти його із реєстрації
місця проживання у цьому приміщенні.

Рішенням Рахівського районного суду
від 5 серпня 2014 року в задоволенні
позову ОСОБА_4 відмовлено.

В обґрунтування апеляційної скарги
ОСОБА_4 посилається на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, в зв'язку з чим
ставить питання про скасування рішення
місцевого суду та ухвалення нового
рішення про задоволення її позову.

В порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України справа
розглянута у відсутності сторін та
третіх осіб, які належним чином
повідомлені про час і місце розгляду
справи.

Заслухавши представника апелянта,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляції, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга до
задоволення не підлягає з наступних
підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд, відповідно до
вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України, перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Власникові належить право володіння,
користування та розпорядження своїм
майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
При цьому відповідно до ст. 391 ЦК
України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Матеріалами справи встановлено, що
ОСОБА_4 на праві спільної часткової
власності належить 2/20 частки житлового
будинку в АДРЕСА_1, на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 19.06.2008 року № 1-1447.

У цьому будинку зареєстрований, крім
інших, брат позивачки - ОСОБА_6 (а.с. 14).

З довідки виконкому Рахівської міської
ради від 13.01.2014 року видно, що ОСОБА_6 не
проживає у спірному будинку з 1994 року, а
фактично мешкає разом із сім'єю в
АДРЕСА_2.

Факт проживання відповідача за іншою
адресою також підтверджується актом
обстеження депутата Рахівської
міської ради від 26.09.2013 року (а.с. 9).

Визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку (ст. 72 ЖК Української
РСР).

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї
власника житла втрачає право на
користування житлом у разі відсутності
його без поважних причин понад один
рік, якщо інше не встановлено
домовленістю між ним і власником
будинку або законом.

При цьому житлом фізичної особи є
житловий будинок, квартира, інше
приміщення, призначені та придатні для
постійного проживання в них (ст. 379 ЦК
України).

Поняття спільної часткової власності
визначено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як
власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності.

Частиною 1 ст. 358 ЦК України встановлено,
що право спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою (винятки із загального правила
можуть встановлюватись законом,
зокрема ст. 361 ЦК щодо самостійного
права співвласника розпорядитися
своєю часткою у праві спільної
часткової власності).

Із системного аналізу наведених
правових норм видно, що визнання особи
такою, що втратила право користування
житлом, яке знаходиться у спільній
частковій власності, внаслідок
відсутності цієї особи понад
встановлені строки - потребують згоди
всіх співвласників житла.

Таким чином, ухвалення рішення про
визнання ОСОБА_6 таким, що втратив право
користування житлом (житловим будинком
у АДРЕСА_1), яке знаходиться у спільній
частковій власності, можливе лише за
наявності обумовленої письмової згоди
всіх співвласників цього житлового
будинку та (або) подання ними спільного
позову.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України особа
має право звернутися до суду за
захистом саме своїх прав. Право на
позов має особа, права, свободи або
інтереси якої порушені. Іншими словами,
особа не має права звернутися до суду у
разі, якщо права, за захистом яких вона
звернулася, їй не належать. Така особа є
неналежним позивачем і позов її до
задоволення не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ст. 60
ЦПК України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненнями фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Із позовом про позбавлення ОСОБА_6
права користування житловим будинком у
АДРЕСА_1, ОСОБА_4 звернулася одноосібно,
відомостей про інших співвласників та
розмір їх часток не зазначила,
письмової згоди інших співвласників не
надала, а тому в порушення вимог
процесуального законодавства не
довела обставин, на які посилалася як
на підставу своєї вимоги.

Що стосується вимоги про зняття
відповідача з реєстрації місця
проживання слід зазначити, що
спеціальним нормативно-правовим актом,
який регулює правовідносини, пов'язані
із зняттям з реєстрації місця
проживання є Закон України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» № 1382-ІV.

Згідно ст. 11 цього закону реєстрація
місця проживання та місця перебування
осіб здійснюється органом реєстрації.

Вимога про покладення зобов'язання
провести зняття ОСОБА_6 з реєстрації
без залучення органу реєстрації до
участі у справі в якості відповідача -
задоволеною не підлягає.

При цьому по своїй суті така вимога є
передчасною, оскільки відповідно до
вимог статті 7 Закону № 1382-IV зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється, зокрема, на підставі
судового рішення, яке набрало законної
сили про позбавлення права
користування житловим приміщенням.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що висновок суду першої
інстанції про відмову у задоволенні
позову є правильним.

Суд вірно встановив фактичні обставини
справи, дотримався процедури розгляду
справи та вирішив спір у відповідності
з чинним законодавством.

Рішення суду є законним та
обґрунтованим і підстав для його зміни
чи скасування немає. Доводи апеляції
висновків суду не спростовують, а тому
до уваги взяті бути не можуть.

Зокрема необґрунтованими є доводи про
те, що третя особа у справі ОСОБА_5 є
іншим власником спірного будинку та не
заперечувала проти задоволення позову,
оскільки належних і допустимих доказів
того, що вона є співвласником житла
позивач не надав.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Рахівського районного суду від
5 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, однак
протягом двадцяти днів може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Судді: