Справа № 496/30/14-ц
Провадження 2/496/524/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2014 року Біляївський районний
суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Галич О.П.,

при секретарі - Гайдейчук К.В.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника третьої особи - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Біляївка Одеської
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до Біляївської міської ради
Одеської області (третя особа - ОСОБА_4)
про визнання права власності за
набувальною давністю - ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним
позовом. Свої вимоги обґрунтовує тим,
що у 1993 році переїхала з Молдови на
постійне проживання до України, а саме
до м. Біляївка Одеської області та за
гроші отримані від продажу квартири у
Молдові в 1995 році придбала 38/100 частини
житлового будинку, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1. У зв'язку з тим, що на
час придбання будинку позивач не мала
документів, які б підтверджували її
особу, тому зазначений житловий
будинок було придбано на ім'я ОСОБА_4
Протягом певного часу ОСОБА_4 мешкав у
м. Біляївка, але потім виїхав у
невідомому напрямку та 18 серпня 2008 році
отримав свідоцтво про право власності
на житловий будинок. Але позивач з 1995
році проживає у зазначеному будинку,
робить поточний ремонт, сплачує
необхідні платежі, обробляє присадибну
земельну ділянку. Таким чином позивач
вважає, що набула право власності на
будинок в порядку набувальної
давності, оскільки користується ним з
1995 року та до сьогодні.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримала,
просить суд задовольнити позов в
повному обсязі.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, але надав заяву
про розгляд справи за його відсутності.

Представник третьої особи у судовому
засіданні позовні вимоги підтримала у
повному обсязі.

Вислухавши пояснення сторін та
дослідивши матеріали справи у судовому
засіданні, суд вважає позов таким, що не
є обґрунтованим на законі, а тому
відмовляє в задоволенні позову з
наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до
свідоцтва про право власності ОСОБА_4
належить будинок АДРЕСА_1 (а.с. 7,8) також
ця обставина підтверджується
технічним паспортом від 18.02.2008 року та
довідкою виконавчого комітету
Біляївської міської ради (а.с. 9-14).

Відповідно до ст..3 ч.1 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав свобод
чи інтересів.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа,
яка добросовісно заволоділа чужим
майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом. Набуття права власності на
земельну ділянку за набувальною
давністю регулюється законом.

Якщо особа заволоділа майном на
підставі договору з його власником,
який після закінчення строку договору
не пред'явив вимоги про його
повернення, вона набуває право
власності за набувальною давністю на
нерухоме майно через п'ятнадцять, а на
рухоме майно - через п'ять років з часу
спливу позовної давності. Втрата не з
своєї волі майна його володільцем не
перериває набувальної давності у разі
повернення майна протягом одного року
або пред'явлення протягом цього строку
позову про його витребування.

Право власності за набувальною
давністю на нерухоме майно,
транспортні засоби, цінні папери
набувається за рішенням суду.

Із змісту ст. 344 ЦК України випливає, що
позивач, як володілець майна, протягом
всього часу володіння ним має бути
впевнена, що на це майно не претендують
інші особи, і вони отримали це майно з
підстав, достатніх для того, щоб мати
право власності на нього. У такому
випаду при вирішенні питання щодо
визнання права власності на майно в
порядку набувальної давності
необхідно виходити із того, що
задоволення таких вимог можливе лише
за умов: добросовісності заволодіння,
відкритості, безперервності,
безтитульності володіння.

Частиною 8 розділу "Прикінцеві та
перехідні положення" ЦК України
передбачено, що правила статті 344
Цивільного кодексу України про
набувальну давність поширюються також
на випадки, коли володіння майном
почалося за три роки до набрання
чинності цим Кодексом.

Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України,
обставинами, які мають значення для
справи, і, які повинен довести саме
позивач (ч. 1 ст.60 ЦПК України), є
законний об'єкт володіння,
добросовісність володіння,
відкритість володіння, давність
володіння та його безперервність
(тобто строк володіння).

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу
України право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

В п. 9 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду з цивільних і
кримінальних справ «Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав»
зазначено, що відповідно до частини
першої статті 344 ЦК особа, яка
добросовісно заволоділа чужим майном і
продовжує відкрито, безперервно
володіти нерухомим майном протягом
десяти років або рухомим майном -
протягом п'яти років, набуває право
власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із
набуттям права власності за
набувальною давністю, суди повинні
враховувати, зокрема, таке: володіння є
добросовісним, якщо особа при
заволодінні чужим майном не знала і не
могла знати про відсутність у неї
підстав для набуття права власності;
володіння визнається відкритим, якщо
особа не приховувала факт знаходження
майна в її володінні. Вжиття звичайних
заходів щодо забезпечення охорони
майна не свідчить про приховування
цього майна; володіння визнається
безперервним, якщо воно не
переривалось протягом всього строку
набувальної давності. У разі втрати не
із своєї волі майна його давнісним
володільцем та повернення цього майна
протягом одного року або пред'явлення
протягом цього строку позову про його
витребування набувальна давність не
переривається (частина третя статті 344
ЦК). Не переривається набувальна
давність, якщо особа, яка заявляє про
давність володіння, є сингулярним чи
універсальним правонаступником,
оскільки в цьому разі вона може
приєднати до часу свого володіння
увесь час, протягом якого цим майном
володіла особа, чиїм спадкоємцем
(правонаступником) вона є (частина
друга статті 344 ЦК).

Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України,
набувальна давність застосовується до
випадків безтитульного володіння
чужим майном.

Застосування набувальної давності
передбачає відсутність титулу
(підстави) для виникнення права
власності в момент захоплення
(заволодіння) чужою річчю. У разі якщо
існує інша підстава для виникнення
права власності у момент заволодіння, а
сторона посилається на строк
набувальної давності, слід визнати, що
стороною вибрано невірний спосіб
захисту, тобто такий, який не
відповідає специфіці правовідносин, що
виникли.

З урахуванням викладеного суд
приходить до висновку, що за позивачем
не може бути визнано право власності за
набувальною давністю на зазначений
вище будинок, оскільки право власності
на будинок оформлений на ОСОБА_4, отже в
задоволенні позову необхідно
відмовити.

Керуючись ст. 344 ЦК України ст.ст.60, 212 -215
ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволені, позовної заяви ОСОБА_3 до
Біляївської міської ради Одеської
області про визнання права власності
за набувальною давністю, відмовити у
повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Одеської області
через Біляївський районний суд
Одеської області протягом 10 днів з дня
його проголошення, а особам, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час його
проголошення, - протягом 10 днів з дня
отримання його копії.

Повідомити осіб, що беруть участь
у розгляді справи, що з повним рішенням
суду вони зможуть ознайомитись 30
вересня 2014 року.

Суддя
Галич О.П.

26.09.2014