АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/6383/14
Справа № 643/4337/14-ц
Категорія: право власності
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2014 року
м. Харків

Судова колегія судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

Суддів: Малінської С.М., Швецової
Л.А.,

при секретарі: Каменській Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в приміщенні суду цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Московського районного суду
м. Харкова від 11 серпня 2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
Автогаражного кооперативу
«Автолюбитель-104» про поновлення
порушеного права, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року позивач ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом, в
подальшому уточненим, у якому вказував
на те, що з 1990 року він є членом АГК
«Автолюбитель-104», як учасник
будівництва другої черги - нового
триповерхового гаражного корпусу. Його
пайовий внесок у будівництво гаражів
склав 10 000 рублів, 10 000 шт. цегли, а
також праця на будівництві гаражів
протягом одного року. Оскільки
сумарний розмір його пайового внеску
дорівнює вартості трьох гаражних
боксів, а також на підставі рішення,
прийнятого на загальних зборах № 85 АГК
«Автолюбитель-104» 12 листопада 2000 року,
він, позивач подав заяву на ім'я Голови
кооперативу Євдокимова В.Т. про
виділення йому у власність двох
гаражних боксів. Подаючи заяву ОСОБА_2
виходив з того, що у дійсний час не всі
гаражі другої черги будівництва
розподілені між забудовниками
відповідно до внесених ними пайових
внесків, а саме - законних власників й
досі не мають бокси НОМЕР_1 та НОМЕР_2.
Твердження Голови АГК
«Автолюбитель-104» про те, що вказані
гаражні бокси знаходяться в резерві та
можуть бути виділені у колективну
власність і, відповідно, не можуть бути
передані ОСОБА_2 у власність, порушують
право останнього на їх отримання
відповідно до його пайового внеску.

Посилаючись на вказані обставини,
позивач ОСОБА_2 просив суд на підставі
ст.ст. 16, 316-319, 328 ЦК України та ст.ст. 12, 16,
19, 19-1, 21 Закону України «Про кооперацію»
зобов'язати відповідача АГК
«Автолюбитель-104» не чинити йому
перешкод при володінні та користуванні
гаражним боксом НОМЕР_1, терміново
передавши йому цей гараж у власність з
правом подальшої приватизації.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2
свої позовні вимоги підтримав та
просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача проти
задоволення позову ОСОБА_2 не
заперечував.

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 11 серпня 2014 року у
задоволенні заявлених позивачем
ОСОБА_2 вимог відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням
районного суду позивач ОСОБА_2 в
апеляційній скарзі просить скасувати
це судове рішення та ухвалити по справі
нове рішення, яким задовольнити
заявлені ним вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування своєї скарги апелянт
посилається на неповне з'ясування
судом першої інстанції обставин, що
мають значення для справи, та порушення
судом норм матеріального й
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення
цивільно-правового спору по суті.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення районного
суду відповідно до ст. 303 ЦПК України в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, судова колегія не вбачає
підстав для її задоволення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК| України суд
апеляційної інстанції відхиляє
апеляційну скаргу|, якщо| встановлює,
що| суд першої інстанції
ухвалив|постановивши| рішення з
додержанням| вимог| матеріального і
процесуального| права.

Не може| бути| скасовано| правильне| по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише| формальних| міркувань.

Відмовляючи в задоволенні заявлених
позивачем ОСОБА_2 вимог, суд першої
інстанції виходив із їх недоведеності
та безпідставності.

Судова колегія погоджується з таким
висновком районного суду, оскільки цей
висновок відповідає матеріалам справи
та ґрунтується на законі.

За приписами ст. 1 ЦПК України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін, при цьому
суд розглядає цивільні справи не
інакше як в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведеності перед судом їх
переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
тобто тягар доказування лежить на
сторонах цивільно-правового спору.

Доказування по цивільній справі, як і
судове рішення не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
кооперацію» (далі: Закон) кооператив -
юридична особа, утворена фізичними
та/або юридичними особами, які
добровільно об'єдналися на основі
членства для ведення спільної
господарської та іншої діяльності з
метою задоволення своїх економічних,
соціальних та інших потреб на засадах
самоврядування.

Пай - майновий поворотний внесок члена
(асоційованого члена) кооперативу у
створення та розвиток кооперативу,
який здійснюється шляхом передачі
кооперативу майна, в тому числі грошей,
майнових прав, а також земельної
ділянки;

Статтею 6 Закону передбачено, що
відповідно до завдань та характеру
діяльності кооперативи поділяються на
такі типи: виробничі, обслуговуючі та
споживчі. За напрямами діяльності
кооперативи можуть бути
сільськогосподарськими,
житлово-будівельними,
садово-городніми, гаражними,
торговельно-закупівельними,
транспортними, освітніми,
туристичними, медичними тощо.

Згідно ст. 15 Закону вищим органом
управління кооперативу є загальні
збори членів кооперативу.

До компетенції загальних зборів членів
кооперативу, зокрема належить:

затвердження статуту кооперативу та
внесення до нього змін, прийняття інших
рішень, що стосуються діяльності
кооперативу;

визначення розмірів вступного і
членського внесків та паїв;

прийняття рішень щодо володіння,
користування та розпорядження майном.

Згідно ст. 19 вказаного Закону для
досягнення мети своєї діяльності
кооператив набуває та використовує
майно, фінансові та інші ресурси.

Джерелами формування майна
кооперативу є:

вступні, членські та цільові внески
його членів, паї та додаткові паї;

майно, добровільно передане
кооперативу його членами;

кошти, що надходять від провадження
господарської діяльності;

кошти, що надходять від створених
кооперативом підприємств, установ,
організацій;

грошові та майнові пожертвування,
благодійні внески, гранти, безоплатна
технічна допомога юридичних і фізичних
осіб, у тому числі іноземних;

інші надходження, не заборонені
законодавством.

Кооператив є власником будівель,
споруд, грошових та майнових внесків
його членів, виготовленої продукції,
доходів, одержаних від її реалізації та
провадження іншої передбаченої
статутом діяльності, а також іншого
майна, придбаного на підставах, не
заборонених законом.

Володіння, користування та
розпорядження майном кооперативу
здійснюють органи управління
кооперативу відповідно до їх
компетенції, визначеної статутом
кооперативу.

Права членів кооперативу на його майно
визначені у ст. 19-1 Закону.

Відповідно до вказаної правової норми
член житлово-будівельного,
дачно-будівельного,
гаражно-будівельного, житлового,
дачного, гаражного чи іншого
відповідного кооперативу має право
володіння, користування, а за згодою
кооперативу - і розпоряджання
квартирою, дачею, гаражем, іншою
будівлею, спорудою або приміщенням
кооперативу, якщо він не викупив це
майно.

У разі викупу квартири, дачі, гаража,
іншої будівлі, споруди або приміщення
член житлово-будівельного,
дачно-будівельного,
гаражно-будівельного, житлового,
дачного, гаражного кооперативу чи
іншого відповідного кооперативу стає
власником цього майна. Право власності
на таке майно у члена кооперативу
виникає з моменту державної реєстрації
цього права відповідно до закону.

Відповідно до ст. 21 Закону пай кожного
члена кооперативу формується за
рахунок разового внеску або часток
протягом певного періоду. Майнові
внески оцінюються у грошовій формі.

Розмір паю члена кооперативу залежить
від фактичного його внеску до пайового
фонду. Паї, в тому числі резервного і
спеціального фондів, є
персоніфікованими і у сумі визначають
загальну частку кожного члена
кооперативу у майні кооперативу.

Як роз'яснено в п. 9 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 28 червня 1991
року № 5 «Про практику розгляду судами
цивільних справ, пов'язаних з
діяльністю гаражно-будівельних
кооперативів», визначення розміру
пайових внесків віднесено до виключної
компетенції загальних зборів членів
ГБК (зборів уповноважених), при цьому
слід мати на увазі, що пай, крім
вартості гаражного приміщення, включає
в себе витрати на проектування,
благоустрій, прокладення комунікацій
та розвиток кооперативу.

Як встановлено по справі, позивач
ОСОБА_2, дійсно є членом автогаражного
кооперативу «Автолюбитель - 104»,
зареєстрованого розпорядженням
виконкому Московської районної ради
народних депутатів м. Харкова № 428 від
15.05.1995 року та створеного фізичними
особами з метою компактного, надійного
зберігання автомобілів, мотоциклів, а
також інших транспортних засобів у
гаражах та на відкритих стоянках.

При цьому, як свідчать матеріали
справи, на обґрунтування своїх
позовних вимог позивач ОСОБА_2 не
представив належних та допустимих, в
розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України,
доказів на підтвердження того, який же
самий розмір індивідуального пайового
внеску члена автогаражного
кооперативу «Автолюбитель - 104» був
визначений загальними зборами цього
кооперативу, яким є дійсний розмір паю
позивача згідно фактичного його внеску
до пайового фонду, а також вартість
гаражного боксу № НОМЕР_1, на який він
претендує для передачі йому у
власність, а тому судова колегія
вважає, що суд першої інстанції,
приймаючи рішення у справі,
обґрунтовано відмовив у задоволенні
заявлених позивачем ОСОБА_2 вимог за їх
недоведеністю, правильно не прийнявши
визнання позову ОСОБА_2 представником
відповідача, оскільки питання про
передачу позивачу у володіння та
користування гаражного боксу № НОМЕР_1
вповноваженими органами управління
автогаражного кооперативу
«Автолюбитель - 104» в установленому
порядку не вирішувалося, а тому
формальне визнання позову
представником відповідача порушує
права та інтереси інших осіб:
забудовників та членів автогаражного
кооперативу, які також мають пайові
внески.

Таким чином, на підставі викладеного та
керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319
ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Московського районного суду м.
Харкова від 11 серпня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає чинності негайно, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів із дня її
проголошення.

Головуючий:

Судді: