Справа № 204/3055/2014-ц
Провадження № 2/204/1595/2014 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2014 року Красногвардійський
районний суд м. Дніпропетровська в
складі:

головуючої судді
Самсонової В.В.

при секретарі
Калініченко М.В.

за участю позивачки
ОСОБА_1

за участю представника позивачки
ОСОБА_2

за участю представника третьої особи
Цуцкової О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя
особа: Орган опіки та піклування
виконавчого комітету
Красногвардійської районної у м.
Дніпропетровську ради про визнання
відмови у наданні згоди на виїзд
неповнолітньої дитини за кордон
неправомірною,-

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2014 року позивачка звернулася
до суду з позовною заявою, в якій
просила визнати відмову ОСОБА_4 у
наданні згоди на виїзд за межі України
неповнолітньої доньки ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 - безпідставною, дозволити
виїзд ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі
України без згоди батька, ОСОБА_4, та
допустити негайне виконання рішення
суду в частині оформлення документів
на виїзд за межі України ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1. В обґрунтування своїх
позовних вимог позивачка вказала на те,
що ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому
шлюбі з громадянином ОСОБА_4 з 31.05.2002
року. Рішенням Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська
шлюб між ними був розірваний. Від шлюбу
у них є донька - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка
після розірвання з відповідачем шлюбу
проживає за рішенням суду з мамою
ОСОБА_1 Впродовж чотирьох років
відповідач, батько дитини, абсолютно не
приймає участі у вихованні
неповнолітньої дитини, та не надає
допомоги. 22 листопада 2013 року ОСОБА_1
зареєструвала шлюб з громадянином
Російської федерації ОСОБА_7 та має
намір виїхати за межі України разом з
дитиною для проживання, але відповідач
категорично заперечує проти цього та
відмовляється надати нотаріально
посвідчену згоду. Позивачка вважає дії
відповідача неправомірними та такими,
що порушують вимоги діючого сімейного
законодавства. Підстави, які б,
відповідно до ст. 6 Закону України «Про
порядок виїзду з України та в'їзду в
Україну громадян України»
перешкоджали виїзду, відсутні. Не
зважаючи на це, ОСОБА_4, безпідставно не
надає згоди на виїзд дитини за межі
України. При цьому жодних вагомих
аргументів, які б пояснювали та
обґрунтовували його відмову, він не
наводить. Така позиція ОСОБА_4 батька
неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
шкодить її інтересам.

Пізніше позивачка уточнила свої
позовні вимоги та просила визнати
відмову ОСОБА_4 у наданні згоди на виїзд
за межі України неповнолітньої доньки
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 - безпідставною,
дозволити виїзд на постійне місце
проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі
України без згоди батька, ОСОБА_4 за
адресою: АДРЕСА_1, допустити виконання
рішення суду в частині оформлення
документів на виїзд за межі України
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, до негайного
виконання.

Ухвалою суду позовні вимоги ОСОБА_1 про
визнання безпідставною відмови
відповідача надати дозвіл на виїзд
дитини за кордон на ПМЖ - були залишені
без розгляду.

В судовому засіданні позивачка та її
представник ОСОБА_2 підтримали
уточнені позовні вимоги та просили
задовольнити їх в повному обсязі. При
цьому, посилалися на обставини
викладені в позовній заяві. Також,
зазначили, що не заперечують проти
ухвалення судом заочного рішення по
справі.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про час та місце слухання
справи був повідомлений належним
чином, причину своєї неявки суду не
повідомив.

Представник органа опіки та піклування
виконавчого комітету
Красногвардійської районної у м.
Дніпропетровську ради Цуцкова О.В. в
судовому засіданні підтримала позовні
вимоги позивачки та просила їх
задовольнити в інтересах дитини.

Зі згоди позивачки та її представника,
суд ухвалює рішення при заочному
розгляді справи, що відповідає
положенням ст. 224 ЦПК України.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали
справи, вислухавши свідків та саму
дитину, суд вважає, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню по
наступним підставам.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України,
батьки зобов'язані піклуватися про
здоров'я дитини, її фізичний, духовний
та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 155 СК України,
здійснення батьками своїх прав та
виконання обов'язків мають
ґрунтуватися на повазі до прав дитини
та її людської гідності. Батьківські
права не можуть здійснюватися всупереч
інтересам дитини. Відмова батьків від
дитини є неправозгідною, суперечить
моральним засадам суспільства.
Ухилення батьків від виконання
батьківських обов'язків є підставою
для покладення на них
відповідальності, встановленої
законом.

Згідно з ст. 141 СК України, мати, батько
мають рівні права та обов'язки щодо
дитини, незалежно від того, чи
перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

У судовому засіданні встановлено, що
позивачка та відповідач є батьками
неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що
підтверджується свідоцтвом про
народження дитини, виданим повторно
27.07.2005 року Жовтневим відділом РАЦС
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області, актовий запис № 1047 (а.с.6).

Рішенням Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від
28 вересня 2012 року шлюб між батьками
дитини був розірваний (а.с.7).

На теперішній час, дитина проживає
разом із своєю матір'ю, позивачкою по
справі в м. Києві.

22 листопада 2013 року позивачка уклала
шлюб з ОСОБА_7, що підтверджується
свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1,
виданим 22.11.2013 року відділом ДРАЦС
Оболонського районного управління
юстиції у м. Києві, актовий запис № 2052
(а.с.10).

Чоловік позивачки ОСОБА_7 є
громадянином Російської Федерації,
зареєстрований, постійно проживає та
працює на території Російської
Федерації, що підтверджується його
паспортом громадянина Російської
Федерації, довідкою з місця його
реєстрації та випискою з домової книги
(а.с.32-33,43-44).

Позивачка бажає переїхати із своєю
дочкою на постійне місце проживання до
свого чоловіка ОСОБА_7 за місцем його
реєстрації, а саме: Російська
Федерація, АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 313 ЦК України,
фізична особа, яка не досягла
шістнадцяти років, має право на виїзд
за межі України лише за згодою батьків
(усиновлювачів), піклувальників та в
їхньому супроводі або в супроводі осіб,
які уповноважені ними.

Відповідно до пп. 1 п. 4 Правил
перетинання державного кордону
громадянами України, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 27.01.1995 року № 57, виїзд з України
громадян, які не досягли 16-річного віку,
в супроводі одного з батьків або інших
осіб, уповноважених одним з батьків за
нотаріально посвідченою згодою,
здійснюється за нотаріально
посвідченою згодою другого з батьків

Проте, батько дитини не дає згоди на
виїзд дитини за кордон.

Пунктом 18 Правил оформлення і видачі
паспорта громадянина України для
виїзду за кордон і проїзного документа
дитини, їх тимчасового затримання та
вилучення, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 31.03.1995
року за № 231 передбачено, що оформлення
паспорта/проїзного документа
здійснюється на підставі заяви батьків
(законних представників батьків чи
дітей), а у разі, коли батьки не
перебувають у шлюбі між собою, - того з
них, з ким проживає дитина, справжність
підпису яких засвідчено нотаріально.
За наявності заперечень одного з
батьків документ може бути оформлено
на підставі рішення суду.

Так, згідно листа Спеціалізованої
школи № 193 з поглибленим вивченням
української мови та літератури
Управління освіти Подільського району
м. Києва Головного управління
загальної середньої освіти
Міністерства освіти і науки України -
учениця ОСОБА_5 зарахована до 10 класу.
Упродовж чотирьох років навчання
ОСОБА_5 в СШ № 193 батько не лише не
відвідував культурно-масові заходи, в
яких брала участь його донька, але й
жодного разу не з'явився в школі, не
зв'язався з класним керівником навіть
по телефону. Завжди на батьківських
зборах була присутня мама, брала
активну участь у житті класу,
відвідувала всі заходи, в яких була
задіяна її донька (а.с.45).

В судовому засіданні були допитані
свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які є
родичами позивачки та дитини, а також
була допитана в якості свідка сама
позивачка, і які вказали, що дитина має
дуже теплі відносини з чоловіком своєї
матері, бажає навчатися в МГУ на
журналіста та не заперечує проти
переїзду. Також, зазначили, що батько
дитини проти надання дитині дозволу на
виїзд за межі України.

Крім того, в судовому засіданні була
допитана сама дитина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, яка вказала, що вона не
проти виїзду на постійне проживання в
Росію за місцем реєстрації чоловіка
своєї матері. Вказала, що її не
бентежать розрив зв'язків з друзями та
переїзд на нове місце проживання,
оскільки вона знайде собі нові зв'язки
та друзів. Також, зазначила, що її
батько повідомив її про відмову в
наданні їй дозволу на виїзд за межі
України, оскільки її мати не віддає
йому квартиру. Вказала, що в неї дуже
теплі відносини з чоловіком її матері.

Згідно висновку органа опіки та
піклування виконавчого комітету
Красногвардійської районної у місті
ради щодо доцільності виїзду
неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
разом з її матір'ю на постійне місце
проживання за адресою: АДРЕСА_1 - орган
опіки та піклування виконавчого
комітету Красногвардійської районної
у місті ради вважає за доцільне виїзд
неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на
постійне місце проживання разом з її
матір'ю, гр. ОСОБА_1, за адресою: АДРЕСА_1
(а.с.56).

За таких обставин, з урахуванням всього
вищевказаного, суд вважає можливим
дозволити виїзд на постійне місце
проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, за межі
України без згоди батька - ОСОБА_4 за
адресою: АДРЕСА_1.

Що стосується вимог позивачки про
допущення даного рішення в частині
оформлення документів на виїзд за межі
України ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, до
негайного виконання, то суд вважає за
необхідне відмовити в їх задоволенні з
огляду на наступне.

Статтею 367 ЦПК України передбачений
перелік рішень суду, які суд допускає
до негайного виконання. Проте, згідно
даної норми закону, рішення про надання
дозволу дитині на виїзд за межі України
на постійне місце проживання без згоди
батька, не входить до складу рішень, які
суд допускає до негайного виконання.

Суд не вбачає підстав для допущення
даного рішення до негайного виконання.

На підставі викладеного і керуючись ст.
ст. 3, 15, 16, 313 ЦК України, ст. ст. 19, 141, 150-153,
155, 157 СК України, Законом України «Про
охорону дитинства», ст. ст. 10, 11, 57-61, 169,
209, 212-215, 224-227, 367 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя
особа: Орган опіки та піклування
виконавчого комітету
Красногвардійської районної у м.
Дніпропетровську ради про визнання
відмови у наданні згоди на виїзд
неповнолітньої дитини за кордон
неправомірною - задовольнити частково.

Дозволити виїзд на постійне місце
проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, за межі
України без згоди батька - ОСОБА_4 за
адресою: АДРЕСА_1.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Красногвардійський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
В.В.
Самсонова