22-ц/775/128/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції Лузан В.В.
Доповідач Гаврилова Г.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області у
складі:

головуючого судді Баркової
Л.Л.

суддів Гаврилової Г.Л., Сорока
Г.П.

при секретарі Костомановій
А.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Маріуполі справу за
позовом

ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради
про визнання права власності на
самочинне збудоване нерухоме майно за
апеляційною скаргою прокурора міста
Маріуполя в інтересах держави в особі
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Донецькій області на рішення
Приморського районного суду міста
Маріуполя Донецької області від 19
грудня 2012 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2012 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до
Маріупольської міської ради, про
визнання права власності на самочинне
збудоване нерухоме майно.

Рішенням Приморського районного суду
міста Маріуполя від 19 грудня 2012року
позов ОСОБА_1 задоволено за ним визнано
право власності на самовільно
побудоване нежитлове приміщення гараж
літ. А-1, площею 54,4 кв.м., що розташований
за адресою: АДРЕСА_1.

Не погодившись з рішенням суду
прокурор міста Маріуполя Донецької
області діючий в інтересах держави в
особі Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Донецькій області, звернувся з
апеляційною скаргою, в
якій,посилаючись на порушенням судом
норм матеріального та процесуального
права, просить рішення суду першої
інстанції скасувати, та постановити
нове, яким відмовити ОСОБА_1 в
задоволені позову.

Відповідно до положень ч.2 статті 305 ЦПК
України апеляційний суд розглядає
справу у відсутності представника
відповідача Маріупольської міської
ради ,який належним чином повідомлений
про дату, час і місце судового
засідання, заяв про відкладення справи
або наявність будь-яких причин неявки
до суду не надав( а.с. 90)

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення апелянта прокурора міста
Маріуполя Донецької області, яка
просила апеляційну скаргу
задовольнити, заперечення позивача
ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_3, які
просили судове рішення залишити без
змін, дослідивши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної
скарги,колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 суд першої
інстанції виходив із того, що самочинне
будівництво здійснене позивачем на
відведеній йому в оренду земельній
ділянці, згідно висновку
будівельно-технічного дослідження
стан зведених конструкцій жилої
будівлі знаходиться у задоволеному
технічному стані та можуть
експлуатуватись, а тому відповідно до
вимог ст. 376 ЦК України за ОСОБА_1
повинно бути визнано право власності
на зазначене нерухоме майно.

Проте з такими висновками суду
погодитись не можна.

Судом встановлено, що згідно договору
оренди земельної ділянки від 12 вересня
2012 року який було укладено між
позивачем та представником
Маріупольської міської ради Науменко
Н.А. позивачу була надана в строкове
платне користування земельна ділянка,
площею 0,0067 га, яка знаходиться по
АДРЕСА_1, для індивідуального гаражного
будівництва. Договір укладено строком
на п'ять років, до 21.08.2017 року. (а.с.6-7)

На зазначеній земельній ділянці за
вказаною адресою, згідно технічного
паспорту та пояснень позивача,
останній самочинно у 2006 році
побудував гараж літ. А-1, площею 54,4 кв. м.
( а.с.13)

Згідно листа від 14.12.2012 року за № ДЦ
21012/65520 інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю в
Донецькій області повернула ОСОБА_1
без реєстрації заяву та декларацію про
готовність об'єкта до експлуатації як
таку, що не відповідає вимогам Порядку,
затвердженого Наказом Міністерства
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
24.06.2011 року №91, оскільки гараж,
збудований за межами власної земельної
ділянки не є господарською спорудою і
не може бути прийнятий до експлуатації
згідно даного наказу.( а.с.18)

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України (
ст.4 ЦПК України).

Статтею 15 ЦПК України передбачено
право кожної особи на захист свого
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання, а також на захист
свого інтересу, який не суперечить
загальним засадам цивільного
законодавства.

Отже, задовольняючи позов ОСОБА_1 судом
не було враховане, що визнання в
судовому порядку право власності на
річ за загальним правилом є способом
захисту наявного цивільного права, а не
підставою його виникнення.

Судом не було встановлено наявність
суб'єктивного права або інтересу, на
захист якого подано позов, а також не
з'ясував наявність чи відсутність
факту його порушення або оспорювання, а
також, яким чином Маріупольська міська
рада, до якої пред'явлений позов
порушує права позивача.

Порядок та умови набуття права
власності на новостворене майно та
об'єкти незавершеного будівництва
врегульовані положеннями статті 331 ЦК
України.

Відповідно до частини другої статті 331
ЦК України право власності на
новостворене нерухоме майно (житлові
будинки, будівлі, споруди тощо) виникає
з моменту завершення будівництва
(створення майна). Якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації. Якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації.

Зазначена стаття не передбачає
можливості виникнення права власності
на новостворене нерухоме майно за
рішенням суду.

Порядок та умови надання дозволу на
виконання будівельних робіт
встановлено Законом України № 3038 від 17
лютого 2011 «Про регулювання
містобудівної діяльності», діючого на
час виникнення спірних правовідносин.

Під належним дозволом слід розуміти
передбачений Законом України № 3038
дозвільний документ( статті 35-37), що дає
право виконувати підготовчі та
будівельні роботи саме то об'єкту і на
тій земельній ділянці, яка передана з
цією метою певній особі.

Дозвіл на виконання будівельних робіт
видається відповідними інспекціями
державного архітектурно-будівельного
контролю на безоплатній основі
протягом десяти робочих днів з дня
реєстрації заяви.

Під проектом слід розуміти залежно від
категорії об'єкта будівництва
відповідний склад документації,
визначеної статтями 1, 7 та 8 Закону
України № 687-XIV, отриманої відповідно до
статей 29, 31 Закону № 3038-VI, а також
будівельний паспорт та технічні умови,
отримані відповідно до статей 27, 30
зазначеного Закону.

Відповідно до вимог ч.1,2 ст.376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотним порушенням будівельних норм і
правил.

Згідно ч.5 ст.376 цього ж Кодексу на
вимогу власника (користувача)
земельної ділянки суд може визнати
право власності на нерухоме майно, яке
самочинно збудоване на ній, якщо це не
порушує права інших осіб.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 під час
будівництва гаражу(у 2006 році) не
отримував дозвіл на будівництво
гаражу , відсутня проектна
документація, тощо, а також самочинно
збудоване нерухоме майно було
здійснено на земельній ділянці, що не
надавалася йому у власність чи
користування .

Разом з цим, відповідно до пункту 14
Постанови Вищого спеціалізованого
Суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012
року N 6 «Про практику застосування
судами статті 376 Цивільного кодексу
України (про правовий режим
самочинного будівництва) на підставі
частини третьої статті 376 ЦК суд може
задовольнити позов про визнання права
власності на самочинно збудоване
нерухоме майно на земельній ділянці, що
не надавалася у власність чи
користування особі, яка збудувала його,
якщо їй у встановленому законом
порядку було передано земельну ділянку
у власність або надано у користування
під уже збудоване нерухоме майно
відповідно до її цільового
призначення, за умови, що будівництво
велося з додержанням архітектурних,
будівельних, санітарних, екологічних
та інших норм і правил згідно із
законодавством, містобудівною та
проектною документацією, а також у
разі, якщо ці обставини були предметом
розгляду компетентного державного
органу (частина третя статті 375 ЦК).

Однак у порушення зазначених норм суд
не взяв до уваги, що в матеріалах справи
відсутні висновки відповідних
державних органів: відділу архітектури
та будівництва, органів пожежного та
санітарного нагляду, органів
енергонагляду тощо з питань
відповідності самочинно
новоствореного майна державним нормам
та стандартам , вимогам пожежної
безпеки, санітарним та іншим нормам,а
наданий до матеріалів справи висновок
експертного дослідження, згідно якого
конструкції самовільно зведеної
будівлі , а саме літ. А-1( гараж)загальною
площею 54.4 кв.м. по АДРЕСА_1 знаходяться
в задовільному технічному стані та
можуть експлуатуватись у подальшому
не є допустимим доказом та не може
свідчити про його відповідність
зазначеним нормам, оскільки в ньому не
зазначено, чи відповідає зведене
нежиле приміщення державним
стандартам, вимогам пожежної безпеки,
санітарним нормам і т.і. (а.с.14)

Доводи позивача із посиланням на
Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 23.05.2013 року,
залишеною без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 12.07.2013 року, яким задоволено позов
ОСОБА_1 до державного реєстратора прав
на нерухоме майно Реєстраційної служби
МмУЮ Донецької області про визнання
протиправним та скасування рішення про
відмову у реєстрації права власності
на спірний гараж, не заслуговують на
увагу, оскільки підґрунтям висновків
суду щодо задоволення позову стало
саме оскаржуєме рішення від 19.12.2012
року. Так, у судовому рішенні від 12.07.2013
року зазначено, що предметом спору є
правомірність рішення державного
реєстратора щодо відмови у державній
реєстрації права власності , яке
визнане судовим рішенням, що набрало
законної сили.(саме рішення
Приморського районного суду міста
Маріуполя Донецької області від 19
грудня 2012 року) При цьому колегія
суддів зазначила,що доводи із
посиланням на приписи, викладені у
постанові пленуму Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 21.12.2012 року про заборону
підміни судом органів, які зобов'язані
видавати дозволи на будівництво й
узгоджувати забудови , були б доречними
при розгляді цивільної справи про
визнання за позивачем права власності
на самочинне збудований об'єкт. ( а.с. 67)

З оглядом на викладене, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга прокурора
підлягає задоволенню, рішення суду
скасуванню з відмовою у задоволенні
позовних вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 303,307,309 ЦПК України,
колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

апеляційну скаргу прокурора міста
Маріуполя Донецької області діючого в
інтересах держави в особі Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Донецькій області
задовольнити.

Рішення Приморського районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
19 грудня 2012 року скасувати.

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до
Маріупольської міської ради про
визнання права власності на самочинне
збудоване нерухоме майно- відмовити.

Рішення набирає чинності з дня
проголошення і може бути оскаржене
протягом двадцяти днів до касаційної
інстанції.

Судді