Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справах
апеляційного суду Рівненської області
в складі:

головуючого судді Рожина Ю.М.,

судів - Оніпко О.В., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання Демчук
Ю.Ю.,

за участю

представника позивача-відповідача
ТзОВ „Кредитні ініціативи" Рожок О.М.,

представника відповідача-позивача
ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Рівненської області цивільну
справу за апеляційною скаргою
відповідача ОСОБА_4 на рішення
Рівненського міського суду
Рівненської області від 2 червня 2014
року у цивільній справі за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю „Кредитні
ініціативи" до ОСОБА_4 про звернення
стягнення на предмет іпотеки та
зустрічним позовом ОСОБА_4 до
товариства з обмеженою
відповідальністю „Кредитні
ініціативи", товариства з обмеженою
відповідальністю „Вектор Плюс" про
визнання договору факторингу
недійсним в частині відступлення права
вимоги за кредитним договором та
визнання недійсним договору про
передачу права за іпотечним договором.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
судового розгляду, що з'явились у
судове засідання, перевіривши рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського суду
Рівненської області від 2 червня 2014
року первісний позов задоволено.
Звернуто стягнення на предмет іпотеки
на квартиру АДРЕСА_1 шляхом проведення
прилюдних торгів, згідно Закону
України „Про виконавче провадження".
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТзОВ
„Кредитні ініціативи" судовий збір в
сумі 3441 грн. В задоволенні зустрічного
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач
за первісним позовом ОСОБА_4 вказує на
незаконність рішення суду в частині
задоволення позовних вимог за
первинним позовом та відмові у
задоволенні позовним вимог за
зустрічним позовом, яке прийняте з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Посилається на
безпідставність вимог позивача про
звернення стягнення на предмет іпотеки
з тих підстав, що валютний борг за
кредитом був переведений у національну
валюту, а також, що ухвалою
Здолбунівського районного суду від
26.06.2012 року відмовлено ПАТ „Омега банк",
правонаступником якого є ПАТ
„Сведбанк", про поновлення пропущеного
строку пред'явлення виконавчого листа
до виконання про стягнення з ОСОБА_4
боргу за кредитним договором. Ухвала
набрала законної сили. За матеріалами
справи не має доказів щодо переходу на
платній основі до позивача ТзОВ
„Кредитні ініціативи" право звернення
за кредитним договором, а отже настання
право вимоги у зверненні на предмет
іпотеки. Поряд з цим, посилаючись на
приписи ст.1079 ЦК України, яка визначає
сторони у договорі факторингу, вважає,
що він, як фізична особа не може бути
відповідачем у даній справі з огляду на
роз'яснення, що викладені в пп.2 п.1
розпорядження Державної комісії з
регулювання ринків фінансових послуг
України „Про віднесення операцій з
фінансовими активами до фінансових
послуг" №231 від 3 квітня 2009 року,
зареєстроване в Міністерстві юстиції
України 23 квітня 2009 року за №373/16389.
Зазначає, що у позивача не виникло
права на звернення стягнення ще й з тих
підстав, що в супереч вимог ст.1083 ЦК
України наступне відступлення права
грошової вимоги відбулось без дозволу
та згоди банку, що вказує на його
недійсність. За викладених обставин
просить рішення суду скасувати в
частині задоволення позовних вимог про
звернення стягнення на предмет іпотеки
та ухвалити нове, яким визнати
недійсними з моменту укладання
договорів факторингу між ТзОВ „Вектор
Плюс" та ТзОВ „Кредитні ініціативи" в
частині відступлення права вимоги за
кредитним договором, вирішити питання
про стягнення судового збору.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

З матеріалів справи
вбачається, що 9 жовтня 2007 року між АКБ
„ТАС-Комерцбанк" та ОСОБА_4 укладено
кредитний договір №1701/1007/71-038, за яким
позичальник отримав кошти в розмірі 64800
доларів США із сплатою процентів за
користування кредитом в розмірі 11,9%
річних строком з 9 жовтня 2007 року по 8
жовтня 2020 року включно.

Для забезпечення виконання
кредитного договору та всіх додаткових
угод між банком та позичальником
укладено іпотечний договір від 9 жовтня
2007 року №1701/1007/71-038-Z-1 за яким ОСОБА_4
передав банку в іпотеку двокімнатну
квартиру АДРЕСА_1, яка належить
іпотекодавцю на праві власності за
договором купівлі-продажу від 9 жовтня
2007 року, а за балансовою вартістю,
відповідно до витягу з реєстру прав
власності на нерухоме майно, видане КП
„РМБТІ" становить 84691 грн.

За згодою сторін іпотечного
договору, п.5 договору, предмет
договору оцінено на суму 365377 грн. 60 коп.,
що за курсом НБУ на день укладення
договору, становило 72352 долара США.

26 червня 2012 року рішенням
Рівненського міського суду стягнуто з
ОСОБА_4 на користь ПАТ „Сведбанку"
заборгованість за кредитним договором
в сумі 535930 грн. основного боргу, 10000 грн.
пені та 3219 грн. судового збору.

28 листопада 2012 року між ВАТ
„Сведбанк" та факторинговою компанією
„Вектор Плюс" укладено договір
факторингу, за яким, у відповідності до
п.п.2.1,2.2 банк відступає фактору свої
права вимоги заборгованості по
кредитних договорах, укладених з
боржниками, право вимоги якої належить
банку.

Даний договір не протиричить
приписам викладеним в ст.1077 ЦК України,
що за договором факторингу одна
сторона передає грошові кошти в
розпорядження другої сторони за плату,
а клієнт відступає або зобов'язується
відступити факторові своє право
грошової вимоги до третьої особи.

28 листопада 2012 року між ТзОВ ФК
„Вектор Плюс" та ТзОВ „Кредитні
ініціативи" укладено договір
факторингу, за яким наступному фактору
переходить права вимоги
заборгованості по кредитному договору,
укладеному з боржниками, право вимоги
якої належить первинному фактору.

Відповідно до ст.1083 ЦК України
наступне відступлення фактором права
грошової вимоги не допускається, якщо
інше не встановлено договором
факторингу, а при встановленні такого
відступлення договором, воно
здійснюється за правилами ст.73 ЦК
України.

Відповідно до п.2.6.5. договору
факторингу укладеного між ВАТ
„Сведбанк" та факторинговою компанією
„Вектор Плюс", наступне відступлення
права вимоги може проводитися за
відсутності дозволу банку, якщо особа,
яка має намір придбати у фактора право
вимоги є банківською установою або
фінансовою установою, в тому числі
фінансовою установою.

Згідно до ч.1,2 ст.1082 ЦК України
боржник зобов'язаний здійснити платіж
факторові за умови, що він одержав від
клієнта або фактора письмове
повідомлення про відступлення права
грошової вимоги факторові і в цьому
повідомленні визначена грошова вимога,
яка підлягає виконанню, а також
названий фактор, якому має бути
здійснений платіж. Боржник має право
вимагати від фактора надання йому в
розумний строк доказів того, що
відступлення права грошової вимоги
факторові справді мало місце. Якщо
фактор не виконає цього обов'язку,
боржник має право здійснити платіж
клієнтові на виконання свого обов'язку
перед ним.

У відповідності до ст.24 Закону
України „Про іпотеку" відступлення
прав за іпотечним договором
здійснюється без необхідності
отримання згоди іпотекодавця, якщо
інше не встановлено іпотечним
договором, і за умови, що одночасно
здійснюється відступлення права
вимоги за основним зобов'язанням. Якщо
не буде доведено інше, відступлення
прав за іпотечним договором свідчить
про відступлення права вимоги за
основним зобов'язанням.

У відповідності до ч.2 ст.24 цього
Закону іпотекодержатель зобов'язаний
письмово у п'ятиденний строк
повідомити боржника про відступлення
прав за іпотечним договором і права
вимоги за основним зобов'язанням.

Відповідачу ОСОБА_4 14 грудня 2012
року направлені повідомлення за №0017561
та №0004521 за якими ПАТ „Сведбанк"
відступив право вимоги до ТзОВ ФК
„Вектор Плюс", а останні відступив
право вимоги ТзОВ „Кредитні
ініціативи".

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку, що у позивача
ТзОВ „Кредитні ініціативи", відповідно
до нотаріального посвідченого
договору від 28 листопада 2012 року, на
підставі ст.24 Закону України „Про
іпотеку", при відступлені від своїх
прав ТзОВ ФК „Вектор Плюс", перейшло
право вимоги за договором іпотеки, що
має державну реєстрацію, яку надано до
апеляційного суду, в рахунок виконання
зобов'язання відповідачем за кредитним
договором між позичальником та банком.

Доводами апеляційної скарги не
спростовано дані обставини.

Колегія суддів вважає, що не внесення
позивачем у державний реєстр
відомостей про нотаріально
посвідчений договір про відступлення
своїх прав попереднім фактором, не є
перешкодою для реалізації права
фактора за захистом своїх порушених
прав до суду, оскільки боржник не
виконав своїх зобов'язань за кредитним
договором, а у судовому засіданні, у
відповідності до ст.124 Конституції
України, має можливість заперечувати
проти вимог фактора.

Безпідставними є доводи
апеляційної скарги з посиланням на п-п.2
п.1 розпорядження Державної комісії з
регулювання ринків фінансових послуг
України „Про віднесення операцій з
фінансовими активами до фінансових
послуг" №231 від 3 квітня 2009 року.

Розпорядженням Державної комісії
з регулювання ринків фінансових послуг
України №352 від 6 лютого 2014 року, пункт 1
виключено із розпорядження №231 від 3
квітня 2009 року.

Поряд з цим, відповідно до Закону
України „Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті" від 3 червня 2014 року № 1304-VII, який
набрав чинності на час розгляду справи
в апеляційній інстанції, не може бути
примусово стягнуте (відчужене без
згоди власника) нерухоме житлове майно,
яке вважається предметом застави
згідно із статтею 4 Закону України "Про
заставу" та/або предметом іпотеки
згідно із статтею 5 Закону України "Про
іпотеку", якщо таке майно виступає як
забезпечення зобов'язань громадянина
України (позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що таке нерухоме
житлове майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника/майнового поручителя.

Під час апеляційного розгляду
представник відповідача підтвердила
ту обставину, що відповідач проживає в
квартирі АДРЕСА_1 та іншого житла не
має.

З урахуванням викладеного,
колегія суддів вважає, що рішення суду
ухвалено без порушень норм
матеріального і процесуального права,
судом з'ясовано обставини, що мають
значення для справи, в повній мірі,
апеляційна скарга не містить посилань
на закон, з порушенням якого ухвалено
рішення, але у відповідності до Закону
України „Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті" від 3 червня 2014 року № 1304-VII
рішення підлягає скасуванню та
відмовленню у позові.

На підставі викладеного, відповідно до
ст.ст.303,307,309,314,316,324-325 ЦПК України
колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду
Рівненської області від 2 червня 2014
року скасувати та відмовити у позові
товариству з обмеженою
відповідальністю „Кредитні
ініціативи" до ОСОБА_4 про звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним чинності.

Головуючий:
Ю.М. Рожин

Судді:
О.В. Оніпко

Н.М. Ковальчук