Справа № 459/5602/13
Головуючий у 1 інстанції: Новосад М.Д.
Провадження № 22-ц/783/5241/14
Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого судді - Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар - Глинський О.А.

з участю позивача ОСОБА_1.,
представника відповідача - Тодорович
О.В. ,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області на рішення
Червоноградського міського суду
Львівської області від 20 червня 2014
року , -

В С Т
А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 ОСОБА_1. звернувся
з позовом до ДП « Львіввугілля « про
відшкодування моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров»я при
виконанні трудових обов»язків,
внаслідок трудового каліцтва. В
подальшому у встановленому порядку до
участі у справі в якості другого
відповідача залучено відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області. З вказаних
відповідачів в кінцевому просив
стягнути 30 000 гривен моральної шкоди.
Вимоги заявив з посиланням на рішення
Конституційного суду України №1-рп/2004
від 27.01.2004 року, ст.9 Закону України «Про
охорону праці» та Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» .

Рішенням Червоноградського
міського суду Львівської області від 20
червня 2014 року позов ОСОБА_1.
задоволено частково. Стягнуто з
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
на користь позивача 5 000 гривен, на
відшкодування моральної шкоди
спричиненої внаслідок професійного
захворювання та з ДП « Львіввугілля» 6
000 гривен. В решті позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, таке
в апеляційному порядку оскаржив
відповідач - Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у м. Червонограді /далі
Фонд/. Вважає рішення незаконним в
цілому та ухваленим з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Просить таке скасувати та ухвалити
нове про відмову у позові. Мотивує тим,
що судом не враховано положення п.1»е»
ст.. 21, ч.3 ст. 28, п.3 ст. 34 ЗУ « Про
загальнообов»язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», якими було
встановлено, що Фонд зобов»язаний
відшкодувати грошову суму за моральну
шкоду за наявності факту заподіяння
моральної шкоди потерпілому у вигляді
страхової суми та виплати за наявності
відповідного висновку медичних
органів. Позивачем не доведено доказів
розміру моральної шкоди. Суд не
врахував, що після нещасного випадку на
виробництві, який мав місце 04.04.1992 року
за наслідками якого при первинному
огляді МСЕК 13.10.2005 року встановлено
безтерміново 25% втрати професійної
працездатності у зв»язку з трудовим
каліцтвом - позивач продовжував
працювати та був звільнений з роботи
13.03.2006 року за станом здоров»я. Медичних
доказів про неможливість виконання
домашніх справ та обов»язків по
причині трудового каліцтва - позивач
не надав. Суд не врахував проведення
відділенням фонду щомісячний
страхових виплат у зв»язку з частковою
втратою працездатності та проведення
одноразової страхової виплати та
отримання позивачем пенсії по
інвалідності за рахунок коштів фонду
до переходу на пенсію за віком за
списком № 1 при повному пільговому
стажі. Суд не врахував можливість
позивача працювати за іншими
професіями, які не пов»язані із впливом
шкідливих факторів, що ним і було
зроблено, оскільки працює робітником з
комплексного обслуговування і ремонту
будинків.

Просить рішення суду скасувати на
ухвалити нове рішення про відмову у
позові.

При розгляді справи за
апеляційною скаргою представник
апелянта підтримала доводи
апеляційної скарги Фонду.

Позивач просить рішення суду залишити
без змін, як законне та обґрунтоване.

Інші учасники в судове засідання не
з»явились, належно повідомлені про
розгляд справи, про причини неявки не
повідомили .

Колегія суддів вважає можливим
продовжувати розгляд справи у
відсутності осіб, які не з»явились за
належним їх повідомленням, що
відповідає вимогам ч. 2 ст. 305 ЦПК
України .

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представників сторін,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що така до задоволення не
підлягає, виходячи з таких мотивів.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обгрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обгрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з»ясованих обставин, на які
сторони посилаються, як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказми, які були
досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення
суду в повній мірі таким вимогам
відповідає.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу, яка передбачає, що обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню. Обставини,
визнані судом загальновідомими, не
потребують доказування. Обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, у яких
беруть участь ті самі особи або особа,
щодо якої встановлені ці обставини.
Вирок у кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністравтивне
правопорушення обов»язкові для суду,
що розглядає справу про
цивільно-правові наслідки дій особи,
стосовно якої ухвалено вирок або
постанову суду, з питань, чи мали місце
ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Перевіряючи доводи апеляційної
скарги відповідача, колегія суддів
враховує, що відповідачем ДП
«Львіввугілля», з якого на користь
позивача стягнуто 6 000 гривен
моральної шкоди з мотивів
встановлення висновком МСЕК 11.04.2006 року
вперше 55% втрати працездатності, з яких
30 % внаслідок професійного
захворювання, 25 % по трудовому каліцтву
- рішення суду не оскаржувало та до
апеляційної скарги іншого відповідача
- Фонду, не приєдналось.

Крім того, матеріалами справи
встановлено, зокрема з копії трудової
книжки позивача, що стаж роботи в
шкідливих умовах становить 19 років /
а.с.6/.

Згідно копії акту від 24 березня 2006
року розслідування хронічного
професійного захворювання -
антракосилікоз, хронічний бронхіт,
емфізема легень ІІ ст. виникли за
обставин виконання роботи у шкідливих
умовах при вимушеній робочій позі на
протязі роботи в шкідливих умовах
праці на підприємствах ДП
«Львівугілля». Обгрунтованість вимог
позивача стверджується також
долученим до справи копією
повідомлення про хронічне професійне
захворювання/ отруєння/ від 03.03.2006 року
/а.с. 13/, копіями численних медичних
документів про лікування в умовах
стаціонару та амбулаторно з приводу
професійних хвороб, встановлення
третьої групи інвалідності. /а.с. 14-22/.

Суд, постановляючи рішення
вірно врахував, що згідно ч.4 ст.14 ЗУ
«Про загальнообов»язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності», до
професійного захворювання належить
захворювання, що виникло внаслідок
професійної діяльності застрахованого
та зумовлюється виключно або переважно
впливом шкідливих речовин і певних
видів робіт та інших факторів,
пов»язаних з роботою. Вплив таких
факторів підтверджено наведеними вище
висновками МСЕК, повідомленням про
хронічне професійне захворювання /
отруєння/ від 03.03.2006 року /а.с. 13/.

Враховуючи мотиви апеляції
відповідача, Фондом оспорюється
обґрунтованість висновків суду першої
інстанції щодо стягнення 5 000 гривен
моральної шкоди на користь позивача.

Перевіряючи доводи апелянта,
колегія суддів вважає такі
спростованими, виходячи з наступних
мотивів.

Судом першої інстанції вірно
взято до уваги дані довідки МСЕК серії
ЛВА-2 № 013045 від 13.10.2005 року згідно якої
позивачу вперше і безтерміново
встановлено 25% ступеню втрати
професійної працездатності в зв»язку
з трудовим каліцтвом - виробничою
травмою, що мала місце 04.07.1992 року, про
спричинення якої у справі є достатньо
доказів./а.с. 73/. Зокрема такими
доказами є акт № 39 від 06.07.1992 року про
нещасний випадок на виробництві /а.с.6-7/.
За змістом такого трудове каліцтво
мало місце не з вини позивача, а
внаслідок незадовільного утримання
робочого місця. Лише з часу
встановлення вперше ступеня втрати
працездатності у позивача виникло
право на звернення до суду з вимогами
відшкодування моральної шкоди.
Враховуючи період встановлення 25%
ступеня втрати професійної
працездатності - вимоги правильно
підтримано позивачем в тому числі і до
Фонду .

Виплата позивачу інших разових
виплат та пенсії по інвалідності за
рахунок коштів фонду не позбавляє
права на отримання морального
відшкодування за рахунок коштів фонду,
тому мотиви апеляційної скарги в цій
частині необґрунтовані.

Відповідно до статей 1, 3, 21, 43, 46
Конституції України - Україна, як
соціальна держава, зміст і
спрямованість якої визначають права і
свободи людини та їх гарантії,
проголосили право громадян на належні,
безпечні і здорові умови праці,
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника
тощо. Право на соціальний захист
гарантується, зокрема,
загальнообов»язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення.

Задовольняючи частково вимоги
щодо відшкодування позивачу моральної
шкоди, суд першої інстанції
обґрунтував у рішенні, що окремим
видом загальнообов»язкового
державного соціального страхування,
згідно з абзацом 5 ст. 4 Основ
законодавства України «Про
загальнообов»язкове державне
соціальне страхування» - є страхування
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності .

Судом вірно застосовано та
враховано, що відповідно до 2 ст. 4 ЗУ
«Про охорону праці», державна політика
в галузі охорони праці базується,
зокрема, на принципах пріоритету життя
і здоров»я працівників, повної
відповідальності роботодавця за
створення належних, безпечних і
здорових умов праці, соціального
захисту працівників, повного
відшкодування шкоди особам, які
потерпіли від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань. Згідно з ч. 1 ст. 9 цього ж
закону передбачено, що відшкодування
шкоди, заподіяної працівникові
внаслідок ушкодження його здоров»я або
у разі смерті працівника Фондом
соціального страхування від нещасного
випадку на виробництві відповідно до
ЗУ «Про загальнообов»язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності». У
відповідності до п.п. «є» п. 1 ч. 1 ст. 21 та
ч. 3 ст. 28 цього ж Закону грошову суму за
моральну шкоду за наявності факту
заподіяння цієї шкоди потерпілому
виплачує фонд соціального страхування.
Відшкодування здійснюється у вигляді
одноразової страхової виплати
незалежно від інших видів страхових
виплат. Сума страхової виплати
визначається в судовому порядку. Це
спростовує мотиви апеляційної скарги
відповідача про відсутність підстав
для задоволення позову, з мотивів
проведення фондом інших виплат
позивачу.

Щодо мотивів апеляційної
скарги відповідача про
невідповідність висновків суду першої
інстанції щодо визначення розміру
морального відшкодування та
відсутність доказів наявності факту
спричинення моральної шкоди, колегія
суддів вважає такі доводи
спростованими, виходячи з таких
мотивів.

Згідно з роз»сненнями
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову
практику по справах про відшкодування
моральної / немайнової/ шкоди /» із
змінами внесеними постановою від 25.05.
2001 року № 5 - моральна шкода може
складатися зокрема у моральних
переживаннях у зв»язку з ушкодженням
здоров»я, у порушенні нормальних
життєвих зв»язків через неможливість
продовження активного способу життя,
при настанні інших негативних
наслідків .

Рішенням Конституційного Суду
від 27 січня 2004 року регламентовано, що
громадяни, яким встановлена стійка
втрата професійної працездатності
мають право на стягнення на їх користь
моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1
цього ж рішення, ушкодження здоров»я,
заподіяне потерпілому під час
виконання трудових обов»язків,
незалежно від ступеня втрати
професійної працездатності,
заподіюють йому моральні та фізичні
страждання. У випадку каліцтва
потерпілий втрачає працездатність і
переносить значно більшу моральну
шкоду, чим працівник, що не втрачає
професійної працездатності.

Таким чином, з врахуванням
конституційної значимості здоров»я, як
невідчужуваного і нерушимого блага, що
належить людині від її народження й
охороняється державою, виходячи із
вищезазначених обставин справи, суд
першої інстанції вірно виходив з того,
що заявлена вимога, зокрема до Фонду є
обґрунтованою частково. Дано належну
оцінку доказам позивача про ступінь
спричинених йому моральних страждань.
Суд виважено підійшов до визначення
розміру відшкодування, навів у рішенні
достатньо мотивів, в тому числі
врахував роз»яснення Пленуму
Верховного Суду України у постанові
№4 від 31. 03. 1995 року «Про судову
практику по справах про відшкодування
моральної / немайнової / шкоди» зі
змінами внесеними постановою від 25
травня 2001 року № 5, а саме врахував
обсяг та характер страждань, яких
зазнав позивач, характер немайнових
втрат їх тривалість і неможливість
відновлення, а також обсяг додаткових
зусиль для організації свого життя,
докази перебування на лікуванні
неодноразово та прийшов до вірного
висновку в частині визначення суму
відшкодування з відповідачів.

Можливість позивача працювати
за наявності третьої групи
інвалідності, не спростовує вимог
позивача про перенесення останнім
моральних страждань внаслідок
трудового каліцтва та його негативних
наслідків для здоров»я.

Інших доводів, які б спростовували
висновки суду першої інстанції та які б
мали правове значення, у апеляційній
скарзі не наведено.

На підставі наведеного колегія
суддів приходить до висновку, що судом
вірно встановлено характер спірних
правовідносини, застосовано
відповідні норми матеріального права,
рішення постановлено з дотримання норм
процесуального права, тому підстав для
його скасування колегія суддів не
вбачає.

Керуючись ст.303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, 308,
313, п.1 ч. 1 ст. 314,315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л
И Л А :

Апеляційну скаргу відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської відхилити.

Рішення Червоноградського
міського суду Львівської області від 20
червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, може бути оскарженою в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий

Судді