АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц-7968102/2014
інстанції - Піхур О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Головачова Я.В., Поливач Л.Д .

при секретарі Меєчко Д.П.

розглянула в відкритому судовому
засіданні у м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1

на рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 24 квітня 2014 року

в справі за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» про
витребування майна із чужого
незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з зазначеним позовом та вказував,
що в січні 2009 року, банком шляхом погроз
і обману у нього було неправомірно
відібрано належний йому на праві
власності транспортний засіб, який
перебував у заставі, у зв'язку з чим
просив витребувати із незаконного
володіння банку автомобіль «Great Wall Hower»
2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1
на користь.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 24.04.2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1
подав апеляційну скаргу та посилаючись
на порушення судом норм процесуального
та неправильне застосування норм
матеріального права просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким
задовольнити його позовні вимоги.

На обґрунтування доводів апеляційної
скарги апелянт вказує, зокрема, що суд
першої інстанції не надав належної
оцінки обставинам, що мають значення
для правильного вирішення справи та
безпідставно застосував наслідки
спливу строку позовної давності,
оскільки такий строк в даному випадку
має обчислюватись з моменту відмови
«КБ «Приватбанк» повернути
йому заставний автомобіль, 8 липня 2013
року, а не з моменту вилучення у нього
автомобіля, як вважав суд.

В судовому засіданні суду апеляційної
інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2
до підтримав доводи апеляційної скарги
та просив її задовольнити.

Представник ПАТ КБ «Приват Банк», в
судове засідання суду апеляційної
інстанції не з'явився. Про місце та час
розгляду справи, відповідно до ст.ст.74.76
ЦПК України, повідомлений належно,
причини неявки в судове засідання не
повідомив.

Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК неявка
сторін, або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про час та місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи в апеляційному суді.

Заслухавши доповідь судді Шахової О.В.,
пояснення представник позивача,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши апеляційну скаргу, в межах
її доводів, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Кредитодавцю забороняється вилучати
продукцію у споживача без його згоди
або без одержання відповідного
судового рішення (п. 2 ч. 11 ст. 11 ЗУ «Про
захист прав споживачів»).

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Власник має право витребувати своє
майно від особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстави
заволоділа ним (ст. 387 ЦК України).

Заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет застави
в разі, якщо в момент настання терміну
виконання зобов'язання, забезпеченого
заставою, воно не буде виконано, якщо
інше не передбачено законом чи
договором (ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про заставу»)

Частиною 7 ст. 20 ЗУ «Про заставу»
визначено, що реалізація заставленого
майна, на яке звернено стягнення,
провадиться державним виконавцем на
підставі виконавчого листа суду або
наказу господарського суду, або
виконавчого напису нотаріусів у
встановленому порядку, якщо інше не
передбачено цим Законом чи договором.

Як убачається з матеріалів справи та
встановлено судом, відповідно до
кредитного договору від 10.07.2007 р.,
укладеного між сторонами, ОСОБА_1
отримав споживчий кредит на придбання
автомобіля в сумі 262200,00 доларів США
(а.с.4-5).

Відповідно до договору застави
рухомого майна від 10.07.2007 р., позивач
передав придбаний автомобіль «Great Wall
Hower» 2006 року випуску, державний номер
НОМЕР_1 в заставу відповідачу, в
забезпечення виконання зобов'язання
позивачем умов кредитного договору
(а.с.6-7).

Відповідно до п. 24 договору застави
рухомого майна від 10.07.2007 р., звернення
стягнення на предмет застави за
вибором заставодержателя здійснюється
з дотриманням встановленого чинним
законодавством порядку будь - яким із
способів: шляхом передачі предмета
застави у власність заставо держателю
в рахунок виконання зобов'язання за
кредитним договором; шляхом продажу
заставодержателем предмета застави з
укладенням договору купівлі продажу
третьою особою - покупцем або па
публічних торгах.; шляхом
безпосереднього продажу конкретному
покупцю, в тому числі з правом
укладення заставодержателем договору
купівлі - продажу предмета застави від
імені заставодавця. Пошук покупця на
предмет застави виконується як
заставодержателем так і заставодавцем.

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні
позову суд першої інстанції виходив з
того, що останній добровільно передав
спірний автомобіль відповідачу для
реалізації в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором,
і на вимогу ст. 60 ЦПК не надав суду
належних доказів на підтвердження
обставин якими він обґрунтовував свої
вимоги.

Зазначених висновків суд першої
інстанції дійшов після повного,
всебічного і об'єктивного з'ясування
дійсних обставин справи, перевірки
доводів і заперечень сторін, належної
правої оцінки зібраним у справі
доказів та застосування правових норм
які регулюють дані правовідносини, з
огляду на що рішення суду, в цій
частині, відповідає матеріалам справи
та вимогам закону, є законним та
обґрунтованим і підстав для його
скасування, в цілому, колегія суддів не
вбачає.

Разом із цим, колегія суддів не може
погодитися з висновками суду першої
інстанції, про те, що ОСОБА_1 звернувся
до суду із позовом про захист свого
порушеного права поза межами строку
позовної давності, оскільки суд дійшов
їх без належного з'ясування обставин
справи

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 261 ЦПК України
передбачено, що перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила.

Згідно копії Акту прийому - передачі
автомобіля від 19.01.2009 р., позивачем було
передано співробітникам українського
фінансового агентства «Верус» -
офіційного представника інтересів
відповідача, автомобіль «Great Wall Hower» 2006
року випуску, державний номер НОМЕР_1,
на реалізацію для погашення
заборгованості по кредитному договору,
що підтверджується особистим підписом
позивача (а.с.20), а 02.07.2009 р. позивачем
було видано нотаріально посвідчену
довіреність на представництво
інтересів з питань експлуатації та
розпорядження спірним автомобілем
(а.с.21 -22).

Як вбачається із листа ПАТ «КБ
«Приватбанк» від 08.07.2013 р., позивач
05.07.2013 р. звертався із заявою про
повернення вказаного автомобіля та
йому було надано відповідь, що
автомобіль було передано добровільно,
а повернення заставного майна буде
можливе після погашення простроченої
заборгованості за кредитним договором
(а.с.9).

04.06.2013 р. позивач звернувся до
Святошинського РУ ГУ в м. Києві МВС
України її заявою про кримінальне
правопорушення про те, що 19.01.2009 р.,
ОСОБА_3 знаходячись по пр.-ту Перемоги, 65
в м Києві, шляхом обману незаконно
заволодів автомобілем марки «Great Wall
Hower»  д.н.з. НОМЕР_1 (а.с.8).

Таким чином, висновки суду першої
інстанції про те, що початком перебігу
строку позовної давності є момент
передачі автомобіля відповідачу, а
саме: 19.01.2009 року, є хибними, оскільки
моментом, коли ОСОБА_1 стало відомо про
порушення його права є 8.07.2013 року, коли
банк відмовився від передачі йому
автомобіля

З огляду на що рішення суду в частині
посилання на пропуск ОСОБА_1 строку
позовної давності підлягає зміні та
виключенню цього посилання.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
підставами для зміни рішення суду
першої інстанції є невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303,304,307,309,314- 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 24 квітня 2014 року
змінити.

Виключити з мотивувальної частини
рішення посилання суду на пропуск
ОСОБА_1 строку позовної давності.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено в касаційному порядку
до Вищого Спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді