АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 88-ц/796/66/2014
1 інстанції - Яровенко Н.О.
Доповідач - Слободянюк С.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

Головуючого судді - Слободянюк
С.В.

суддів - Лапчевської О.Ф., Корчевного
Г.В.,

при секретарі - Шалапуді Н.П..,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
заявою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про
перегляд за нововиявленими
обставинами рішення Апеляційного суду
м. Києва від 17 квітня 2013 року за позовом
ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Аскент-Нафта»,
Комунального підприємства «Київське
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об*єкти
нерухомого майна» про визнання права
власності,

В С Т А Н О В И Л
А:

Рішенням Апеляційного суду м. Києва
від 17 квітня 2013 року скасовано рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 15 грудня 2011 року та відмовлено
ОСОБА_1 у позові до Товариства з
обмеженою відповідальністю (далі ТОВ)
«Аскент-Нафта», Комунального
підприємства «Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об*єкти
нерухомого майна» (далі КП «Київське
міське бюро технічної
інвентаризації») про визнання права
власності на нерухоме майно -
«ІНФОРМАЦІЯ_1» площею 12630 кв.м.,
розташованого в АДРЕСА_1 (т.3 а.с.80-84).

У грудні 2013 року представником ОСОБА_1 -
ОСОБА_2 подано заяву про перегляд за
нововиявленими обставинами рішення
Апеляційного суду м. Києва від 17 квітня
2013 року, в якій представник просить
скасувати рішення Апеляційного суду м.
Києва від 17 квітня 2013 року та ухвалити
нове рішення, яким відхилити
апеляційну скаргу ТОВ «Аскент-Нафта»
та залишити рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 15 грудня 2011
року без змін (т.3 а.с.177-180).

Заявник зазначав, що суд апеляційної
інстанції, скасовуючи вказане рішення
суду першої інстанції, послався на
рішення Дніпровського районного суду
м.Києва від 01 серпня 2002 року, яким
визнано право власності на нежитлові
приміщення визнано за ТОВ
«Аскент-Нафта». Про це рішення ОСОБА_1
стало відомо у 2013 році.

Представники відповідача КП
«Київське міське бюро технічної
інвентаризації» в судове засідання не
з*явилися про день і час розгляду заяви
повідомлені належним чином, про що
свідчить поштове зворотне
відправлення від 04 вересня 2014 року.

Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК неявка
сторін,або інших осіб,які беруть участь
у справі,належним чином повідомлених
про час і місце розгляду справи, не
перешкоджає розглядові справи.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_1 - ОСОБА_3 підтримав заяву,
представник ТОВ «Аскент-Нафта» -
Панкова О.О., директор ТОВ
«Аскент-Нафта» - Клименко О.В. заяву - не
визнали.

Розглянувши справу в межах доводів
заяви про перегляд за нововиявленими
обставинами рішення Апеляційного суду
м.Києва від 17 квітня 2013 року та
апеляційну скаргу ТОВ «Аскент-Нафта»
на рішення суду першої інстанції від 15
грудня 2011 року, в межах її доводів,
колегія суддів дійшла висновку про
часткове задоволення заяви про
перегляд за нововиявленими
обставинами та часткове задоволення
апеляційної скарги з наступних
підстав.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від
05 лютого 2014 року задоволено заяву
представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про
перегляд рішення Апеляційного суду
міста Києва від 17 квітня 2013 року за
нововиявленими обставинами. Рішення
Апеляційного суду міста Києва від 17
квітня 2013 року скасовано. Апеляційну
скаргу ТОВ «Аскент-Нафта» - відхилено.
Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 15 грудня 2011 року - залишено
без змін (т.4 а.с.63-69).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 25 червня 2014 року
ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 05
лютого 2014 року скасовано та передано
заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про
перегляд рішення Апеляційного суду
міста Києва від 17 квітня 2013 року за
нововиявленими обставинами на новий
судовий розгляд до суду апеляційної
інстанції(т.4 а.с.154-156).

Відповідно до ст. 361 ЦПК України
рішення або ухвала суду, якими
закінчено розгляд справи, що набрали
законної сили, а також судовий наказ
можуть бути переглянуті у зв'язку з
нововиявленими обставинами.

Згідно ч.1 ст. 363 ЦПКУ рішення,ухвала
суду чи судовий наказ переглядаються у
зв,язку з нововиявленими обставинами
судом,який ухвалив рішення,постановив
ухвалу або видав судовий наказ.

Підставами для перегляду рішення,
ухвали суду чи судового наказу у
зв*язку з нововиявленими обставинами є,
зокрема, істотні для справи обставини,
що не були і не могли бути відомі особі,
яка звертається із заявою, на час
розгляду справи.

Необхідними умовами нововиявлених
обставин, визначених п.п.1, 2 ч.2 ст. 361 ЦПК
України, є те, що вони існували на час
розгляду справи; ці обставини не могли
бути відомі заявникові на час розгляду
справи; вони входять до предмета
доказування у справі та можуть
вплинути на висновки суду про права та
обов'язки осіб, які беруть участь у
справі.

Для визначених п.п.3,4 ч.2 ст.361 ЦПК
України нововиявлених обставин
необхідними умовами є те, що вони
існували на час розгляду справи, але
підстави виникли після ухвалення
рішення у справі (зокрема, шляхом
скасування судового рішення, яке стало
підставою для його ухвалення),
спростовують обставини, встановлені
судом на час розгляду справи, та мають
важливе значення для її розгляду.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 4 від 30 березня 2012 року «Про
застосування цивільного
процесуального законодавства при
перегляді судових рішень у зв'язку з
нововиявленими обставинами», перегляд
судових рішень у зв'язку з
нововиявленими обставинами має
здійснюватись із дотриманням вимог
ст.ст. 364-1, 365 ЦПК України та загальних
засад цивільного судочинства.
Виходячи зі змісту статей 364-1, 365 ЦПК
України, перевірку наявності підстав
для перегляду судового рішення у
зв'язку з нововиявленими обставинами
або підстав для скасування судового
рішення проводять в одному судовому
засіданні. Заява розглядається судом
за правилами, встановленими ЦПК
України для провадження у суді тієї ж
інстанції, яка здійснює такий перегляд.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 15 грудня 2011
року та доводи апеляційної скарги про
його скасування, в заявлених межах,
колегією суддів встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, у
грудні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ТОВ «Аскент-Нафта» і
КП «Київське міське бюро технічної
інвентаризації» і просив суд визнати
за ним право власності на об*єкт
нерухомості - ІНФОРМАЦІЯ_1 з 22 404 т. до 26
774 т. оптово-роздрібного овочевого
комбінату у Дніпровському районі,
розташованого у АДРЕСА_1.

Позивач зазначав, що 31 липня 2001 року
між ним та ТОВ «Аскент-Нафта» укладено
договір комісії, за умовами якого ТОВ
«Аскент-Нафта» (комісіонер) за
дорученням ОСОБА_1 (комітента) та за
винагороду, зобов*язалось здійснити
юридичні дії, внаслідок яких укласти
від свого імені за рахунок комітента
договір купівлі-продажу об'єкта -
ІНФОРМАЦІЯ_1, розташованого у АДРЕСА_1
та за першою його письмовою вимогою
комітента передати об'єкт у його
власність. На виконання умов договору
він передав товариству 2 500 000 грн. ТОВ
«Аскент-Нафта» не передало йому у
власність придбаний за договором
комісії об*єкт нерухомості. Останнім
придбано за договоро купівлі-продажу
вказане нерухоме майно, однак йому не
було передано майно, як це передбачено
договором комісії.

Рішенням Дніпровського районного
суду м. Києва від 15 грудня 2011 року позов
задоволено у повному обсязі. Визнано за
ОСОБА_1 право власності на об*єкт
нерухомості «ІНФОРМАЦІЯ_1,
розташований на адресою:АДРЕСА_1 та
зобов*язано КП «Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації прав власності на об*єкти
нерухомого майна» зареєструвати право
власності ОСОБА_1 на зазначений об*,єкт
нерухомості (т.1 а.с.40-43).

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, відповідачем ТОВ «Аскент-Нафта»
подано апеляційну скаргу, в якій з
посиланням на порушення судом
процесуального та матеріального права
просило рішення суду скасувати та
ухвалити нове про відмову ОСОБА_1 в
задоволені позову.

Рішенням Апеляційного суду міста
Києва від 17 квітня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 12 червня 2013 року, апеляційну
скаргу ТОВ «Аскент-Нафта» задоволено,
рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 15 грудня 2011 року скасовано,
ухвалено нове рішення, яким ОСОБА_1 у
позові відмовлено (т.3 а.с.80-84, т. 3
а.с.158-160).

Задовольняючи апеляційну скаргу
відповідача та ухвалюючи рішення про
відмову у задоволенні позову,
апеляційний суд виходив з того, що
право на спірний об*єкт нерухомого
майна виникло у ТОВ «Аскент-Нафта»
відповідно до договору
купівлі-продажу, укладеного
товариством 03 вересня 2001 року з
регіональним відділенням Фонду
державного майна України по м.Києву і
право власності зареєстровано згідно
реєстраційного посвідчення № 001139
Київського міського бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об*єкти нерухомого майна
на підставі рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 01 серпня 2002
року. Даним рішення визнано право
власності за ТОВом «Аскент-Нафта» на
об*єкт нерухомого майна по АДРЕСА_1 та
зобов*язано БТІ м. Києва зареєструвати
та видати реєстраційне посвідчення на
зазначений об*єкт нерухомого майна.
Судом було встановлено, що об*єкт
нерухомого майна придбано згідно
договору купівлі-продажу № 782 від 03
вересня 2001 року на аукціоні,
проведеного 28 серпня 2001 року. Головним
управлінням комунальної власності
м.Києва було відмовлено у видачі
свідоцтва про право власності на цій
об*єкт(т.1 а.с.140).

Крім того, апеляційний суд виходив з
того, що позивачем не було надано суду
оригіналів договору комісії від 31
липня 2001 року та листа від 17 грудня 2001
року, підписаного директором ТОВ
«Аскент-Нафта», про виконання умов
договору комісії, оцінив дії як
ухилення від участі в експертизі та
вважав доведеним факт того, що договір
комісії 31 липня 2001 року між сторонами
не укладався і не підписувався.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва
від 15 травня 2013 року, залишеною без змін
ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 14 серпня 2013
року, скасовано рішення Дніпровського
районного суду м.Києва від 01 серпня 2002
року, яким за ТОВ «Аскент-Нафта» було
визнано право власності на об*єкт
нерухомого майна по АДРЕСА_1 та
зобов*язано БТІ м. Києва зареєструвати
та видати реєстраційне посвідчення на
зазначений об*єкт. Провадження у
справі закрито на підстав ст..248-6 ЦПК
УРСР (т.3 а.с.210-215).

Отже, рішення Дніпровського районного
суду м.Києва від 01 серпня 2002 року не
було підставою для ухвалення рішення
Апеляційного суду м.Києва від 17 квітня
2013 року, оскільки ухвалюючи рішення та
відмовляючи у позові ОСОБА_1
апеляційний суд виходив з інших
обставин.

Згідно п.3 ч.2 ст.361 ЦПК України
нововиявленою обставиною є скасування
судового рішення, яке стало підставою
для ухвалення рішення чи постановлення
ухвали, що підлягають перегляду.

Пунктом 19 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 4 від 30 березня 2012 року «Про
застосування цивільного
процесуального законодавства при
перегляді судових рішень у зв*язку з
новиявленими обставина роз*яснено» що
у разі скасування у зв*язку з
новиявленими обставинами ухваленого
судом апеляційної інстанції або
касаційної інстанції нового рішення
справи розглядається ними на
загальних підставах за раніше поданими
апеляційними та касаційними скаргами.

Відповідно до ст.. 1011 ЦК України, з
договором комісії одна сторона
(комісіонер) зобов*язується за
дорученням другої сторони (комітента)
за плату вчинити один або кілька
правочинів від свого імені, але за
рахунок комітента.

Відповідно до ст. 1018 ЦК України, майно
придбане комісіонером за рахунок
комітента, є власністю комітента.

Судом встановлено і це вбачається з
матеріалів справи, 31 липня 2001 року між
ТОВ «Аскент-Нафта» (комісіонер) та
ОСОБА_1 (комітент) укладено договір
комісії, предметом якого було
визначено об*єкт нерухомого майна
незавершеного будівництвом,
розташованого в АДРЕСА_1. під назвою
об'єкт незавершеного будівництва -
ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.5-9 т.).

Згідно п. 1.1. договору передбачено, що за
умовами цього договору та в порядку,
викладених даним договором,
комісіонер за дорученням комітента та
за винагороду, здійснити юридичні дії,
внаслідок яких комісіонер
зобов*язався укласти від свого імені за
рахунок комітента договір
купівлі-продажу об*єкта в строк до 01
січня 2002 року. Згідно пункту 1.2.
вартість об'єкта становить до 2 500 000 грн.

За умовами договору комісії передача
об*єкта у власність комітента
відбувається за першою його письмовою
вимогою (п.2.1.13), шляхом складання та
підписання сторонами акту
приймання-передачі об'єкта та полягає у
здійсненні комісіонером всіх
необхідних дій, направлених на
передачу об'єкта у власність комітента.

Згідно пункту 2.1.14. договору, протягом 7
робочих днів з моменту отримання
вимоги комітента, основаного на умовах
даного договору, виконати таку вимогу,
якщо інший, більш тривалий строк, не
буде встановлений самою вимогою.

Згідно п.9.1. підписанням договору
сторони підтвердили, що в момент його
укладання комітент передав, а
комісіонер отримав готівкою грошові
кошти в національній валюті України - в
сумі 2 500 000 грн.

На виконання умов договору комісії, 03
вересня 2001 року між регіональним
відділенням Фонду державного майна
України по м. Києву та ТОВ
«Аскент-Нафта» укладено договір № 782
купівлі-продажу об*єкта незавершеного
будівництва № 782, проведеного за
аукціоном 28 серпня 2001 року. За умовами
договору, регіональне відділення
Фонду державного майна України по м.
Києву продало, а ТОВ «Аскент-Нафта»
купив об'єкт незавершеного будівництва
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1. (т.1 а.с.10-13т.1).

12 листопада 2001 року, згідно умов
договору купівлі-продажу,
регіональним відділенням Фонду
державного майна України по м. Києву та
ТОВ «Аскент-Нафта» підписано акт
приймання-передачі об*єкта
незавершеного будівництва -
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.16).

17 грудня 2001 року ТОВ «Аскент-Нафта»
повідомив ОСОБА_1 про факт купівлі ним
приміщень та про передачу об*єкта
товариству (т.1 а.с.32).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та
визнаючи за ним право власності на
нежитлові приміщення, суд першої
інстанції виходив з того, що за умовами
договору комісії ОСОБА_1 свої
зобов*язання виконав та передав
відповідачу ТОВ «Аскент-Нафта» на
виконання договору комісії грошові
кошти в сумі 2 500 000 грн., проте
товариство умови договору не виконало
та не передало позивачу придбані
приміщення.

Заявник у заяві про перегляд
рішення за нововиявленими обставина
послався на те, що ТОВ «Аскент-Нафта»
не має та не мала жодного законного
правовстановлюючого документу на
спірний об*єкт нерухомого майна, а
рішення суду першої інстанції від 01
серпня 2002 року, на яке послався
апеляційний суд, як на
правовстановлюючий документ, визнано
не законним і скасовано (т 3 а.с.179).

Нововиявленою обставиною є
скасування ухвалою Апеляційного суду
м.Києва інстанції 15 травня 2013 року
рішення Дніпровського районного суду
м.Києва від 01 серпня 2002 року, яким, яким,
зазначено вище, за ТОВ «Аскент-Нафта»
було визнано право власності на
спірний об*єкт нерухомого майна. На
даний час сторони не мають право
власності на спірний об*єкт і він не
може бути переданим за умовами
договору комісії. ТОВ «Аскент-Нафта»
не має на об*єкт правовстановлюючих
документів.

За матеріалами справи, безспірно
встановлено, що договір комісії від 31
липня 2001 року, який укладено між ТОВ
«Аскент-Нафта» та ОСОБА_1, як на час
ухвалення рішення апеляційною
інстанцією 17 квітня 2013 року, так і
наданий час, неукладеним, недійсним не
визнався і є чинним.

Як пояснив в судовому засіданні
представник ТОВ «Аскент-Нафта», в
даний час в Дніпровському суді м.Києва
вирішується питання про визнання
договору комісії не укладеним.

З договору купівлі-продажу об*єкта
незавершеного будівництва № 782 від 03
вересня 2001 року (п.5.3) вбачається, що
покупець, яким є ТОВ «Аскент-Нафта»,
протягом чотирьох років з дати
підписання договору зобов*язаний
завершити будівництво та ввести об*єкт
в експлуатацію. Пунктом 5.4. цього
договору передбачено заборону
відчуження об*єкта незавершеного
будівництва та земельної ділянки, на
якій розташований цей об*єкт, до
моменту завершення будівництва та
введення його в експлуатацію.

Матеріали справи не містять
доказів стосовного того, що ТОВом
«Аскент-Нафта» відповідно до умов
договору добудовано об*єкт нерухомого
майна, здано в експлуатацію та
зареєстровано в установленому законом
порядку на себе як об*єкт, який є
завершеним будівництвом та введеним в
експлуатацію.

Станом на час подачі позову ОСОБА_1
та ухвалення Дніпровським районним
судом м.Києва 15 грудня 2011 року, яким за
останнім визнано право власності на
спірний об*єкт нерухомого майна, даний
об*єкт не добудовано, в експлуатацію не
введено, ця обставина залишалась поза
увагою суду першої інстанції.

Відповідно до позовних вимог
ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Аскент-Нафта»
як до власника спірного нерухомого
об*єкту з вимогою про визнання за ним
права власності та фактичної передачі
права власності на об*єкт відповідно
до умов договору комісії.

Зокрема, пунктом 6 договору
комісії передбачено, що комісіонер (ТОВ
«Аскент-Нафта») укладає договір
купівлі-продажу, діючи від свого імені
за рахунок комітента і є покупцем.
Реєструє об*єкт на себе; отримує на себе
право власності на об*єкт на час його
дії до передачі об*єкту у власність
комітенту ( ОСОБА_1). Відповідно до п.7
договору комісії передача об*єкту у
власність комітенту здійснюється за
першою письмовою вимогою останнього.

ТОВ «Аскент-Нафта» за умовами
договорів повинно було спірний об*єкт
нерухомого майна, який є незвершеним
будівництвом, добудувати (прибудувати),
здати в експлуатацію, зареєструвати та
передати ОСОБА_1 в установленому
законом порядку. Отже, на даний час
ОСОБА_1 не набував право захисту свого
права на спірний об*єкт та його
передачі. З іншими вимогами позивач не
звертався.

За таких обставин, доводи
апеляційної скарги, стосовно того, що
договір комісії директором товариства
не підписувався; грошові кошти за
договором комісії ОСОБА_1 не
передавались є безпідставними.
Водночас, заслуговують на увагу доводи
скарги щодо безпідставної вимоги
позивача про визнання за ним право
власності та передачі спірного об*єкту
нерухомого майна.

Як зазначено вище, договір комісії
від 31 липня 2001 року на даний час є
чинним.

Враховуючи наведене, колегія
суддів дійшла висновку - про часткове
задоволення заяви про перегляд рішення
Апеляційного суду м.Києва від 17 квітня
2013 року за нововиявленими обставинами;
часткове задоволення апеляційної
скарги; скасування оскаржуваного
рішення суду першої інстанції від 15
грудня 2011 року з інших підстав, а саме:
з підстав не набуття ТОВом
«Аскент-Нафта» права власності на
спірний об*єкт, не виконання
товариством умов договору
купівлі-продажу щодо завершення
будівництва об*єкта нерухомості,
введення його в експлуатацію,
здійснити реєстрацію в установленому
законом порядку. За таких обставин у
позові ОСОБА_1 слід відмовити з таких
підстав.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 313, 361, 363, 365 ЦПК
України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л
А :

Заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2
про перегляд рішення Апеляційного суду
міста Києва від 17 квітня 2013 року за
нововиявленими обставинами
задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду м. Києва
від 17 квітня 2013 року скасувати.

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Аскент-Нафта» задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного
суду м.Києва від 15 грдуня 2011 року
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
у задоволенні позову ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Аскент-Нафта»,
Комунального підприємства «Київське
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об,єкти
нерухомого майна» про визнання права
власності відмовити.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: