Справа № 495/5439/14-ц
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

03 листопада 2014 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області

у складі: головуючого - одноособово судді Боярського О.О.,

при секретарі - Рачицькій І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Білгород-Дністровському цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа на стороні відповідача - Білгород-Дністровський РВ ГУ ДМС про позбавлення права користування жилим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, виконавчого комітету Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 про визнання будинку спільною сумісною власністю подружжя, скасування свідоцтва про право власності та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа на стороні відповідача - Білгород-Дністровський РВ ГУ ДМС про позбавлення права користування жилим приміщенням, а саме просить суд: визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком по АДРЕСА_1; зобов'язати ОСОБА_2 не перешкоджати позивачу у користуванні житловим будинком, речами та земельною ділянкою по АДРЕСА_1; зняти ОСОБА_2 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1

Відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, виконавчого комітету Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 про визнання будинку спільною сумісною власністю подружжя, скасування свідоцтва про право власності та визнання права власності, в якому просить суд: визнати житловий будинок АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_1; зобов'язати виконавчий комітет Мологівської сільської ради скасувати свідоцтво про право власності ОСОБА_1 на житловий будинок АДРЕСА_1 від 18.01.2010 року; визнати за ОСОБА_2, ОСОБА_3 право на 2/6 частки в спадковому майні, а саме житловому будинку АДРЕСА_1, яке залишилось після смерті ОСОБА_5; виділити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 2/6 частини житлового будинку АДРЕСА_1 в натурі; визнати за ОСОБА_2, ОСОБА_3 право власності на 2/6 частини в саме житловому будинку АДРЕСА_1.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03.11.2014 року зустрічний позов був прийнятий до розгляду та об'єднаний в одне провадження з первісним позовом.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та адвокат в його інтересах ОСОБА_6 в судовому засіданні вимоги первісного позову підтримали в повному обсязі та просили задовольнити, в задоволенні зустрічного позову просили відмовити.

ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх представник за довіреністю ОСОБА_7 в судовому засіданні проти вимог первісного позову заперечували в повному обсязі, вимоги зустрічного позову підтримали та просили задовольнити.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 в судовому засіданні первісний позов підтримала, проти вимог зустрічного позову заперечувала.

Дослідивши матеріали справи та всі надані докази, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до наступного.

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа на стороні відповідача - Білгород-Дністровський РВ ГУ ДМС про позбавлення права користування жилим приміщенням.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5 з 27 серпня 1979 року. Шлюб було розірвано 08 травня 2013 року.

Від шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_5 мають сина - ОСОБА_2, 1982 р.н.

Позивачу на підставі дубліката свідоцтва про право власності, серія та номер 110, виданого 18.01.2010 року Виконавчим комітетом Мологівської сільської ради належить житловий будинок АДРЕСА_1

Відповідно до довідки Мологівської сільської ради №86 від 29.01.2014 року у вищевказаному житловому будинку зареєстровані та проживають ОСОБА_5 та її син ОСОБА_2.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Ст. 150 ЖК України встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

У відповідності до статей 156, 64 Житлового кодексу УРСР до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина власника будинку, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника будинку може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником будинку і ведуть з ним спільне господарство.

Доводи позивача про те, що відповідач самоправно вселився до житлового будинку та протиправно у ньому зареєструвався є голослівними, оскільки відповідач є членом сім'ї позивача та користується жилим приміщенням нарівні з власником будинку.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вимога позивача про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 є безпідставною, а отже такою, що не підлягає задоволенню, як і вимога про зняття відповідача з реєстрації за цією адресою, яка є похідною.

Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що ОСОБА_2 чинить йому перешкоди у користуванні належним йому на праві власності майном, а саме житловим будинком АДРЕСА_1 Так, ОСОБА_1, через неприязне відношення до нього ОСОБА_2 позбавлений можливості вільно, на свій розсуд користуватися будинком, що є порушенням його прав як власника нерухомого майна.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що право власності позивача на зазначений вище житловий будинок підлягає захисту шляхом задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у частині зобов'язання ОСОБА_2 не перешкоджати позивачу у користуванні житловим будинком, речами та земельною ділянкою по АДРЕСА_1, а отже задовольняє позовні вимоги частково.

Зустрічний позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, виконавчого комітету Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 про визнання будинку спільною сумісною власністю подружжя, скасування свідоцтва про право власності та визнання права власності.

В зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зазначають, що житловий будинок АДРЕСА_1 був побудований в період шлюбу їхньої матері ОСОБА_5 із ОСОБА_1 (шлюб зареєстровано 27 серпня 1979 року та розірваний 08 травня 2013 року).

18.10.2010 року виконавчий комітет Мологівської сільської ради видав свідоцтво про право власності на зазначений вище житловий будинок на ім'я ОСОБА_1. Однак, у відповідності до ст. 60 СК України вказаний житловий будинок є спільним сумісним майном ОСОБА_5 та ОСОБА_1, а отже позивачі за зустрічним позовом, як спадкоємці першої черги за законом після смерті матері ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, мають право на 2/6 частини зазначеного житлового будинку.

Однак, суд не може погодитися із зазначеними твердженнями позивачів за зустрічним позовом з огляду на наступне.

Так, вимога ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо визнання житлового будинку АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_5 не підлягає задоволенню, оскільки фактично суд визнає за ОСОБА_5 право власності на ? частину вказаного житлового будинку, тим самим визначає права та обов'язки особи цивільна дієздатність та правоздатність якої припинена у зв'язку зі смертю, що є неможливим.

Цивільним кодексом України (ст. 328 ЦК) передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно зі статтею 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ч. 2 ст. 332 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як вже було встановлена судом за життя ОСОБА_5 не набула у встановленому законом порядку право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, а отже у відповідності до норм цивільного законодавства зазначений будинок не входить до складу спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_5

У зв'язку із викладеним, вимоги позивачів за зустрічним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо визнання за ними права власності в порядку спадкування після смерті матері на 2/6 частини житлового будинку АДРЕСА_1 та виділу в натурі зазначеної частки є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, а отже не підлягає задоволенню і вимога про скасування свідоцтва про право власності на зазначений житловий будинок, видане на ім'я ОСОБА_1, оскільки воно ніяким чином не порушує права позивачів.

З огляду на викладене, зустрічний позов не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Крім того, судом в усній формі було відмовлено позивачам за зустрічним позовом в задоволенні клопотань про призначення експертизи та забезпечення позову, оскільки в обґрунтування вказаних заяв ними не надано доказів належності права власності на частку спірного будинку їх матері, тож суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для проведення експертизи чи інших дій щодо майна, право власності на яке не було зареєстровано за померлою 28.08.2013 р. ОСОБА_5 за життя, та яке, фактично, їй не належить.

Керуючись ст.ст. 64, 156 ЖК України, ст.ст. 182, 317, 321, 332, 391, 1218 ЦК України, ст.ст. 1, 15, 123, 174, 213-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа на стороні відповідача - Білгород-Дністровський РВ ГУ ДМС про позбавлення права користування жилим приміщенням - задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_2 не перешкоджати позивачу у користуванні житловим будинком, речами та земельною ділянкою по АДРЕСА_1.

В задоволенні інших вимог - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, виконавчого комітету Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 про визнання будинку спільною сумісною власністю подружжя, скасування свідоцтва про право власності та визнання права власності - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: