Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ
Справа № 22-ц/778/3823/14 Головуючий у 1
інстанції Курдюков В.М.
Суддя-доповідач Панкеєв
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі
головуючого Осоцького І.І.,

суддів Панкеєва О.В., Мануйлова Ю.С.,

при секретарі Буримі В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Токмацького районного суду
Запорізької області від 04 грудня 2013
року в справі за позовом ОСОБА_2 до
Фізичної особи підприємця ОСОБА_3,
Колективного підприємства «Восток»
про витребування майна з чужого
незаконного володіння, за позовом
Колективного підприємства «Восток» до
ОСОБА_2 про визнання права власності на
нерухоме майно за набувальною
давністю, -

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовною заявою до ФОП ОСОБА_3, КП
«Восток» про витребування майна з
чужого незаконного володіння.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що на підставі договору
купівлі-продажу державного майна,
реєстраційний № 706, від 16.05.1994 року, є
власником нежитлової будівлі,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1.
Рішення виконавчого комітету
Токмацької міської Ради № 97/2 від 27.03.2008
року поштовий номер належного йому
нежитлового приміщення було змінено
на139-В.

У вказаному приміщенні здійснює
підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_3
на підставі договору оренди від 03.01.2012
року, який укладено з КП «Восток» (м.
Токмак). Він з ФОП ОСОБА_3 та КП «Восток»
ніяких угод не укладав.

На підставі зазначеного просив
витребувати від ФОП ОСОБА_3 та КП
«Восток» нежитлову будівлю,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та
зобов'язати їх звільнити зазначене
приміщення; стягнути з відповідачів на
його користь судові витрати.

В липні 2013 року КП «Восток» подало
позов до ОСОБА_2 про визнання права
власності на нерухоме майно за
набувальною давністю.

Зазначило, що 19.01.1995 року між ОСОБА_2 та
МП ТД «Сабіна» було укладено договір
про надання нежитлового приміщення в
оренду з правом подальшого викупу, за
яким ОСОБА_2 надав в оренду з правом
подальшого викупу МП ТД «Сабіна»
магазини НОМЕР_4 та НОМЕР_5, що
розташовані за адресою: АДРЕСА_1, що
належить ОСОБА_2 на підставі договору
купівлі-продажу від 16 травня 1994 року №
27.

За умовами договору оренди МП ТД
«Сабіна» передала ОСОБА_2 завдаток в
сумі 46 000 000 українських карбованців в
якості передоплати будівлі, майна та
товару, що знаходиться на об'єкті.
ОСОБА_2 зобов'язався укласти договір
купівлі-продажу на об'єкт та майно
об'єкта з МП ТД «Сабіна» або його
правонаступником.

До теперішнього часу відповідач не
уклав договору купівлі-продажу ні з МП
ТД «Сабіна» ні з його правонаступником
КП «Восток». Ніяких пропозицій щодо
розірвання укладеного договору оренди
або укладення договору купівлі-продажу
нерухомого майна від ОСОБА_2 не
надходило. Отже, через невиконання умов
договору, він має сплатити КП «Восток»
неустойку в розмірі 15000 доларів США та
пеню в розмірі 50% від суми неустойки,
тобто 7500 доларів США, що передбачено п. 6
договору № 4 від 19 січня 1995 року, а разом
22500 доларів США.

Крім того, оскільки КП «Восток»
безперешкодно володіє майном, що
належить ОСОБА_2 на протязі більш ніж
десяти років, утримує майно та несе
витрати по утриманню приміщення,
вважає, що має право на визнання за ним
права власності на нежитлове
приміщення.

На підставі зазначеного просило
стягнути з ОСОБА_2 на користь КП
«Восток» суму неустойки за договором
оренди майна № 4 від 19 січня 1995 року в
розмірі 179842,50 грн., визнати за КВ
«Восток» право власності за
набувальною давністю на нежитлову
будівлю, розташовану за адресою:
АДРЕСА_1, стягнути судові витрати
користь з ОСОБА_2 на його користь.

Позови ОСОБА_2 про витребування майна з
чужого незаконного володіння та
позовні вимоги КП «Восток» про
визнання права власності за
набувальною давністю об'єднано в одне
провадження.

Рішенням Токмацького районного суду
Запорізької області від 04 грудня 2013
року у задоволенні позову ОСОБА_2
відмовлено, Позов КП «Восток»
задоволено.

Визнано за КП «Восток» право власності
за набувальною давністю на нежитлову
будівлю, розташовану за адресою:
АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з судовим рішенням,
ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове про
задоволення його позовних вимог та
відмову в задоволенні позову КП
«Восток».

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно до вимог ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Згідно зі ст. 214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання: 1) чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Рішення суду першої інстанції
не відповідає зазначеним положенням
закону.

Відмовляючи у задоволенні
позову ОСОБА_2, як належного власника з
1994 року нежитлової будівлі,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1, про
витребування останнього із
незаконного володіння відповідачів
ФОП ОСОБА_3 та КП «ВОСТОК», зобов'язання
останніх звільнити зазначене
приміщення та задовольняючи позов КП
«ВОСТОК» про визнання права власності
на цю будівлю за набувальною давністю
за останнім, суд першої інстанції
зазначив, що ОСОБА_2 не надано
правовстановлюючих документів, які б
підтверджували, що нежитлове
приміщення за адресою: АДРЕСА_1
належить саме йому. КП «ВОСТОК», як
правонаступник МП ТД «Сабіна» є
орендарем спірного нежитлового
приміщення за договором оренди з
правом викупу, укладеного у 1995 році із
ОСОБА_2, добросовісно та безтитульно,
відкрито, безперервно та безспірно
понад 10 (десять) років володіє ним, у
тому числі здає в оренду ФОП ОСОБА_3, а
тому набув право на цю нежитлову
будівлю, розташовану за адресою
АДРЕСА_1 на підставі ч. 1 ст. 344 ЦК
України.

Проте з такими висновками суду
першої інстанції погодитись не можна з
огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи,
спірна нежитлова будівля за адресою:
АДРЕСА_1 належить на праві приватної
власності ОСОБА_2 на підставі договору
купівлі-продажу від 16.05.1994 року,
укладеного із Токмацькою міською радою
(а.с.4-5). Зазначений договір
купівлі-продажу 05.11.2007 року
зареєстрований у державному реєстрі
правочинів (витяг, копія а.с.6).

Право власності на зазначене
нерухоме майно зареєстровано у КП
«Абрис» м. Токмак 12.12.2007 року (витяг,
копія а.с.7). Рішенням виконавчого
комітету Токмацької міської ради
Запорізької області № 97/2 від 27.03.2008
року (копія а.с.8) нежилій будівлі по
АДРЕСА_1, яка належить гр. ОСОБА_2
присвоєно поштову адресу АДРЕСА_1.

Колегія судів вважає, що суд
першої інстанції при оцінці доказів у
цій справі, наданих ОСОБА_2 на
підтвердження належності йому
нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1,
допустився помилки, вважаючи, що
останніх у справі недостатньо.

Правовстановлюючим документом на
підтвердження наявності у ОСОБА_2 права
власності на спірну будівлю є саме
договір купівлі-продажу від 16.05.1994 року,
укладений із Токмацькою міською радою,
на якому є відмітка про його державну
реєстрацію. (а.с.4-5) Зміна у подальшому
поштової адреси спірної будівлі з
будь-яких підстав, яка підтверджена
відповідним рішенням міської ради,
ніяким чином не впливає на право
власності на цю будівлю.

Між тим технічна документація
БТІ на нежитлову будівлю на яку суд
послався не є правовстановлюючим
документом, а тому внесення
(невнесення) змін до неї ніяким чином не
впливає на наявність у ОСОБА_2
відповідного права власності на цю
будівлю, а свідчить лише про технічні
характеристики останнього.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що 19.01.1995 року між ОСОБА_2
та МП ТД «Сабіна» (надалі КП «САБІНА»)
укладався договір оренди № 4
зазначеної нежитлової будівлі з правом
викупу (копія а.с. 141-142).

Проте, 07.05.2010 року в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців був
зроблений запис № 03000412 про
припинення без правонаступників
юридичної особи КП «САБІНА», підстава:
рішення господарського суду
Запорізької області у зв'язку із
визнанням банкротом 25.03.2002 року, 5/1/828-99
(а.с. 219).

За вимогами ст. 761 ЦК України з
припиненням юридичної особи «САБІНА»
без правонаступників припинив свою дію
й договір оренди № 4 зазначеної вище
нежитлової будівлі з правом викупу,
укладений між МП ТД «САБІНА» та ОСОБА_2

КП «ВОСТОК» (в особі тих самих
директорів та засновників, що й у
«САБІНА») не міг бути і не є
правонаступником МП ТД «Сабіна» (КП
«САБІНА), хоча й має місце протокол
загальних зборів від 03.12.1999 року
учасників МП ТД «Сабіна» з цього
приводу(копія а.с. 139).

Проте, до статуту КП «ВОСТОК»
(копія Статуту а.с. 130-138) і до Єдиного
Державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців (витяг, копія
а.с. 217) зміни до з цього приводу не були
внесені.

Оскільки орендар МП ТД «Сабіна»
(КП «САБІНА») припинив свою діяльність
без правонаступництва, КП «ВОСТОК» при
вищевикладених обставинах є
неналежним позивачем у цій справі у
частині цих вимог до ОСОБА_2

Апеляційним судом встановлено,
що між ОСОБА_2 та КП «ВОСТОК», ФОП ОСОБА_3
будь-які договори (оренди тощо) щодо
нежитлового приміщення за адресою:
АДРЕСА_1 не укладались.

Отже КП «ВОСТОК» та ФОП «ОСОБА_3
без згоди ОСОБА_2 без будь-яких правових
підстав користуються нежитловою
будівлею за адресою: АДРЕСА_1> (раніше 296)
(інформація Токмацької об'єднаної ДПІ
Запорізької області ДПС України від
25.04.2013 року (копія а.с.10), чим порушують
права ОСОБА_2, як власника останньої.
Від звільнення зазначеної будівлі у
добровільному позасудовому порядку на
користь ОСОБА_2 відповідачі КП «ВОСТОК»
та ФОП ОСОБА_3 ухиляються.

Звернення ОСОБА_2 до
правоохоронних органів з цього приводу
не дали результату (а.с.223).

При вищевикладених обставинах,
ОСОБА_2 в силу вимог ст. 387 ч. 1 ЦК України,
як власник вищезазначеної нежитлової
будівлі, має право у судовому порядку
витребувати своє майно від
відповідачів у цій справі, як осіб, які
незаконно, без відповідної правової
підстави заволоділи ним.

Частиною 1 ст. 344 ЦК України
передбачено, що особа, яка добросовісно
заволоділа чужим майном і продовжує
відкрито, безперервно володіти
нерухомим майном протягом десяти
років, набуває право власності на це
майно (набувальна давність), якщо інше
не встановлено цим Кодексом.

Крім того, для виникнення права
власності на нерухоме майно перебігу
набувальної давності недостатньо.
Володілець повинен довести факти
добросовісності, відкритості,
безперервності і тривалості свого
володіння.

Добросовісність як одна із
загальних засад цивільного
судочинства означає фактичну чесність
суб'єктів у їх поведінці, прагнення
сумлінно захистити цивільні права та
забезпечити виконання цивільних
обов'язків.

При вирішенні спорів про
набувальну давність суд має врахувати
добросовісність саме на момент
передачі позивачу (у даному випадку КП
«ВОСТОК») майна (речі), тобто на
початковий момент, який буде
включатися в повний строк давності
володіння, визначений законом. Позивач
(у даному випадку КП «ВОСТОК»), як
незаконний володілець, протягом всього
часу володіння майном повинен бути
впевнений, що на це майно не
претендують інші особи, і він отримав
це майно з підстав, достатніх для того,
щоб мати право власності на нього.

Добросовісність КП «ВОСТОК» на
початковий момент заволодіння
вищезазначеною нежитловою будівлею
була відсутня, оскільки воно знало, що
власником цього приміщення
залишається ОСОБА_2

Крім того, встановлено, що спір
між ОСОБА_2 та КП «ВОСТОК» з приводу
повернення нежитлової будівлі із
чужого незаконного володіння її
власникові, що є предметом спору у цій
справі, триває вже не один рік.

Про це свідчать звернення ОСОБА_2
до різних інстанцій з цього приводу (до
прокуратури у 2012 році, до податкової у
2013 році тощо).

Відповідно до вимог ст. 303
ЦПК України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Апеляційний суд
досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

За вимогами ст. 131 ЦПК України
сторони зобов'язані подати свої докази
суду до або під час попереднього
судового засідання у справі, а якщо
попереднє судове засідання у справі не
проводиться, - до початку розгляду
справи по суті. Докази, подані з
порушенням вимог, встановлених
частиною першою цієї статті, не
приймаються, якщо сторона не доведе, що
докази подано несвоєчасно з поважних
причин.

Долучені до заперечень копії
договорів оренди, довідки, висновок
санітарної експертизи, дозвільні
документи, (а.с.264-284) не береться до
уваги колегією судів, оскільки
залучена КП «Восток» з порушенням
ст.ст. 64, 131, та ч. 2 ст. 303 ЦПК України, без
зазначення в чому судом першої
інстанції ці докази були досліджений з
порушенням встановленого порядку або в
дослідженні якого було неправомірно
відмовлено, або якими поважними
причинами зумовлено їх неподання до
суду першої інстанції.

Отже у КП «ВОСТОК» не було
правових підстав для здачі в оренду
вищезазначеної нежитлової будівлі
будь-яким фізичним та юридичним особам,
у тому числі ФОП ОСОБА_3

При вищевикладених обставинах,
колегія суддів апеляційного суду
вважає за необхідне рішення
Токмацького районного суду
Запорізької області від 04 грудня 2013
року скасувати, ухвалити нове рішення,
яким позов ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_3, КП
"ВОСТОК" про витребування майна з
чужого незаконного володіння
задовольнити; витребувати із чужого
незаконного володіння ФОП ОСОБА_3, КП
"ВОСТОК" на користь ОСОБА_2 нежитлову
будівлю, розташовану за адресою:
АДРЕСА_1; зобов'язати ФОП ОСОБА_3, КП
"ВОСТОК" звільнити нежитлову будівлю,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1; у
задоволенні позову КП "Восток" до
ОСОБА_2 про визнання права власності на
нерухоме майно за набувальною давністю
відмовити.

Крім того, з ФОП ОСОБА_3, КП
"ВОСТОК" на користь ОСОБА_2 слід
стягнути понесені документально
підтверджені судові витрати у вигляді
судового збору при зверненні до суду
першої (1500,0 грн. а.с.17-18) і апеляційної
(750,0 грн. а.с.246) інстанцій по 1 125,0 грн.
(одна тисяча сто двадцять п'ять гривень)
з кожного з відповідачів окремо.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 316 - 317
ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Токмацького районного
суду Запорізької області від 04 грудня
2013 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3, Колективного
підприємства "ВОСТОК" про витребування
майна з чужого незаконного володіння
задовольнити.

Витребувати із чужого
незаконного володіння фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1),
Колективного підприємства "ВОСТОК"
(ЄДРПОУ НОМЕР_2) на користь ОСОБА_2
(РНОКПП НОМЕР_3) нежитлову будівлю,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язати фізичну особу -
підприємця ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1),
Колективне підприємство "ВОСТОК"
(ЄДРПОУ НОМЕР_2) звільнити нежитлову
будівлю, розташовану за адресою:
АДРЕСА_1.

У задоволенні позову
Колективного підприємства "ВОСТОК" до
ОСОБА_2 про визнання права власності на
нерухоме майно за набувальною давністю
відмовити.

Стягнути з фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1),
Колективного підприємства "ВОСТОК"
(ЄДРПОУ НОМЕР_2) на користь ОСОБА_2
(РНОКПП НОМЕР_3) судових витрат з
кожного по 1 125,0 грн. (одна тисяча сто
двадцять п'ять гривень).

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді