Справа № 761/921/14-ц
Провадження №2/761/2113/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

01 жовтня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Фролової І.В.,

при секретарі - Вітріщаку Р. В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів
на утримання непрацездатної колишньої
дружини та за зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення права
на утримання,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в
якому просив стягнути з відповідача на
її утримання у розмірі 1 000 грн.
щомісячно з дня пред'явлення позову.
Пізніше позовні вимоги були уточнені,
позивач просив стягнути з відповідача
на її користь кошти на її утримання в
розмірі 900 грн. щомісячно з дня
пред'явлення позову, а також стягнути
кошти в сумі 12 000 грн. на покриття
витрат, пов'язаних з лікуванням, а саме
проведенням операції на серці. Позовні
вимоги вмотивовані тим, що з 2004 року
сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі, з 05 жовтня 2009 року позивачеві
була призначені пожиттєво третя група
інвалідності, у зв'язку з чим з 2005 року
вона не працює, з липня 2011 року є
непрацездатною за віком, одержує
пенсію, постійно знаходиться на
лікуванні, що в свою чергу призводить
до значних витрат з її боку. З квітня 2011
року відповідач не підтримує з ОСОБА_1
шлюбних відносин та припинив надавати
матеріальну допомогу позивачеві, на
підставі чого остання звернулася до
суду.

Позивач за первісним позовом та
відповідач по зустрічному позову
первісні позовні вимоги підтримав у
повному обсязі та просив їх
задовольнити, з підстав викладених у
позовній заяві з урахуванням уточнень.
Проти зустрічного позову заперечувала
та просила відмовити у його
задоволенні у повному обсязі,
враховуючи ту обставину, що ОСОБА_2 не
надано до суду жодного доказу на
підтвердження обставин, викладених ним
у зустрічній позовній заяві.

Відповідач за первісним позовом та
позивач по зустрічному позову проти
задоволення первісних позовних вимог
заперечував у повному обсязі та просив
відмовити у позові, зважаючи на ту
обставину, що наразі він офіційно не
працює, не має постійного доходу, крім
того, має проблеми зі здоров'ям, що
потребують лікування. Зустрічну
позовну заяву підтримав у повному
обсязі та просив її задовольнити, з тих
підстав, що, на його думку, шлюбні
відносини між сторонами були
нетривалими, спільних дітей у подружжя
немає, під час реєстрації шлюбу ОСОБА_1
не повідомила ОСОБА_2 про стан свого
здоров'я, у зв'язку з чим остання не має
права на утримання.

Суд, заслухавши пояснення учасників
процесу, перевіривши матеріали справи
доказами, вважає, що первісний позов
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи і це
встановлено судом, з 31 січня 2004 року
сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі у відповідності до Свідоцтва про
одруження Серії НОМЕР_4 (а.с.4).

12 липня 2012 року шлюб між позивачкою та
відповідачем розірвано за рішенням
Шевченківського районного суду м.
Києва, що не заперечувалося у судовому
засіданні на позивачем, ні
відповідачем, і було ними підтверджено.

Відповідач проживає окремо від
позивача з січня 2010 року, що
встановлено рішенням Шевченківського
районного суду м. Києва від 03 серпня 2012
року (а.с. 68).

Від шлюбу спільних дітей у подружжя
немає.

У судовому засіданні сторонами не
заперечувався той факт, що у позивача
від першого шлюбу є два сини,
ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2. Як зазначив позивач, змоги
надавати матеріальну допомогу на даний
час вони не мають.

Позивач є інвалідом і отримує пенсію по
інвалідності, 3 група загальне
захворювання, встановлена довічно, що
підтверджується довідкою МСЕК від 15
жовтня 2009 року № 014951 (а.с. 8) та пенсійним
посвідченням № НОМЕР_1, виданим 08
лютого 2012 року (а.с. 5).

Відповідач не має постійного
заробітку, офіційно не працює, що
підтверджується листом ДПІ у
Шевченківському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві, за яким інформація про доходи
в Інформаційному фонді Державного
реєстру фізичних осіб Міністерства
доходів і зборів України за період з 01
липня 2013 року по 31 грудня 2013 року ОСОБА_2
відсутня (а.с. 86).

У відповідності до ч. 1 ст. 75 Сімейного
кодексу України дружина, чоловік
повинні матеріально підтримувати один
одного.

Право на утримання (аліменти) має той із
подружжя, який є непрацездатним,
потребує матеріальної допомоги, за
умови, що другий із подружжя може
надавати матеріальну допомогу (ч. 2 ст. 75
Сімейного кодексу України).

Згідно ч. 3 ст. 75 Сімейного кодексу
України непрацездатним вважається той
із подружжя, який досяг пенсійного
віку, встановленого законом, або є
інвалідом I, II чи III групи.

Як регламентовано ч. 1 ст. 76 Сімейного
кодексу України розірвання шлюбу не
припиняє права особи на утримання, яке
виникло у неї за час шлюбу.

Після розірвання шлюбу особа має право
на утримання, якщо вона стала
непрацездатною до розірвання шлюбу або
протягом одного року від дня
розірвання шлюбу і потребує
матеріальної допомоги і якщо її
колишній чоловік, колишня дружина може
надавати матеріальну допомогу, у
відповідності до ч. 2 ст. 76 Сімейного
кодексу України.

Як встановлено у судовому засіданні,
позивач є інвалідом 3 групи загального
захворювання, і як непрацездатна особа,
відповідно до ст.ст. 75,76 Сімейного
кодексу України має право на утримання.
ОСОБА_1 стала непрацездатною до
розірвання шлюбу з ОСОБА_2, а тому має
право на утримання, не дивлячись на те,
що шлюб між сторонами розірвано.

Що стосується питання здатності
відповідача надавати матеріальну
допомогу, то слід вважає за необхідне
звернути увагу на таке.

Згідно відомостей Київського міського
центру зайнятості від 21 лютого 2014 року
позивач перебував на обліку в
Оболонському районному центрі
зайнятості м. Києва, та з 29 січня 2013 року
знятий з обліку за відмову від послуг
державної служби зайнятості без
поважних причин (а.с. 98).

Відповідно до відповіді з Державної
установи «Інститут нейрохірургії ім.
акад. А. П. Ромоданова НАМН України» від
17 червня 2014 року за № 226, ОСОБА_2 на
стаціонарному лікуванні в ДУ «Інститут
нейрохірургії ім. акад. А. П. Ромоданова
НАМН України» за період з 01 вересня 2013
року по 01 червня 2014 року не перебував,
хворому направлення на
медико-соціальну експертну комісію -
форма №088/о не надавалася (а.с. 190).

До того ж, згідно відповіді з
Голосіївської міжрайонної МСЕК від 16
червня 2014 року за №44-07 повідомлено, що
згідно запису в журналі обліку
консультацій МСЕК (Ф 154/0) №24 ОСОБА_2 19
серпня 2013 року був оглянутий
Голосіївською міжрайонною МСЕК в
порядку очної консультації для голови
ЛКК поліклініки № 5 Шевченківського
району м. Києва. За результатами
об'єктивного огляду та результатами
вивчення медичних документів даних для
встановлення групи інвалідності
згідно наказу МОВЗ № 561 від 05 вересня 2011
року немає. Рекомендовано раціональне
працевлаштування з обмеженням по лінії
ЛКК (а.с. 188).

Таким чином, відповідачем не надано до
суду жодних доказів на підтвердження
тієї обставини, що висновком МСЕК у
нього є протипоказання до трудової
діяльності, у зв'язку з чим на разі він
не працює.

Варто врахувати, що у відповідності до
відповіді з УДАІ ГУ МВС України в м.
Києві від 24 червня 2014 року за № 10/П-1115
вх, згідно даних автоматизованої
інформаційно-пошукової системи УДАІ м.
Києва НАІС ДДАІ МВС України, станом на 20
червня 2014 року за ОСОБА_2 на праві
приватної власності зареєстровано
транспортний засіб ЗАЗ-DAEWOO Т13110,
номерний знак НОМЕР_2, кузов НОМЕР_5 (а.с.
227).

Крім того, відповідач є власником
ділянки 87 на вул. Приозерній СТ
«Зелений бір», що підтверджується
державним актом на право власності на
земельну ділянку від 08 грудня 2006 року
(том ІІ, а.с. 15), а також власником 1/8
частки квартири АДРЕСА_1, що не
заперечується сторонами.

Враховуючи викладене, судом не
встановлено, що відповідач має
протипоказання до трудової діяльності
та потребує значних матеріальних
витрат на лікування. Відповідачем не
надано доказів на підтвердження того
факту, що він позбавлений можливості
влаштуватись на роботу у зв'язку з
тяжким захворюванням. Разом з тим,
варто враховувати, що у власності
відповідача є рухоме та нерухоме майно,
а тому становище відповідача не можна
назвати скрутним.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що причини нездатності відповідача
надавати допомогу носять радше
суб'єктивний, аніж об'єктивний
характер, а тому відповідач може
надавати матеріальну допомогу
позивачеві, проте не у розмірі, який
просить позивач.

При визначенні розміру аліментів суд
виходить з того, що у позивача є
повнолітні діти, вона отримує пенсію по
інвалідності, а відповідач не працює
офіційно та не має постійного
офіційного доходу.

Слід звернути увагу, що згідно листа
ДПІ у Шевченківському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві, інформація про
доходи в Інформаційному фонді
Державного реєстру фізичних осіб
Міністерства доходів і зборів України
за період з 01 липня 2013 року по 31 березня
2014 року про громадянина ОСОБА_4
відсутня, а ОСОБА_3 нараховано та
виплачено заробітну плату. (а.с. 233-234).

При цьому прожитковий мінімум станом
на час звернення позивача з позовом до
суду, а саме січень 2014 року, для осіб, що
втратили працездатність, становить 949
грн., у відповідності до ст. 7 Закону
України «Про державний бюджет на 2014
рік».

Враховуючи викладене, виходячи з засад
розумності та справедливості, суд
вважає за можливе визначити розмір
аліментів, які підлягають стягненню з
відповідача на користь позивача з дня
подання позовної заяви до суду, з 08
січня 2014 року, у сумі 500 грн. щомісячно.

Разом з тим, не підлягає задоволенню
позовна вимога з приводу стягнення з
відповідача на користь позивача 12 000
грн. на покриття витрат, пов'язаних з
лікуванням, а саме проведенням
операції на серці.

Так, позивач стверджує, що саме сума в 12
000 грн. є вартістю клапанів для
проведення операції на серці. На
підтвердження зазначеного, позивачем
до матеріалів справи долучено виписку
з прейскуранта на послуги по охороні
здоров'я, які надаються пацієнтам
Клініки нових технологій на базі
Національного інституту
серцево-судинної хірургії ім. М. М.
Амосова НАМН України (том ІІ, а.с. 9).

Позивачем до суду не надано жодних
доказів на підтвердження того, що
операція на серці є необхідною. Згідно
консультативного висновку ДУ
«Національний інститут
серцево-судинної хірургії ім. М. М.
Амосова НАМН України» № 14342 від 25
вересня 2013 року ОСОБА_1 вид
рекомендованої операції: протезування
мітрального та аортального клапанів,
хірургічне лікування показано,
показання вимагають уточнень (а.с.10).
Таким чином, позивач не підтвердив
необхідність проведення такої
операції, а відповідно і витрат на неї,
адже згідно зазначеного
консультативного висновку хірургічне
лікування є рекомендованим.

Крім того, суд вважає, що подана до суду
виписка з прейскуранта на послуги по
охороні здоров'я, які надаються
пацієнтам Клініки нових технологій на
базі Національного інституту
серцево-судинної хірургії ім. М. М.
Амосова НАМН України, не може вважатись
належним та допустимим доказом
вартості клапанів для проведення
операції на серці, адже документ жодним
чином не завірений, є простою
роздруківкою тексту. Жодним чином не
засвідчено, що 12 000 грн. - встановлена
вартість клапанів саме для ОСОБА_1

Що стосується позовних вимог,
заявлених ОСОБА_2 у зустрічній позовній
заяві, суд приходить до наступних
висновків.

Статтею 83 Сімейного кодексу України
встановлено випадки, у яких рішенням
суду може бути позбавлено одного з
подружжя права на утримання або
обмежено його строком, зокрема, у
відповідності до ч. 1 цієї статті якщо
подружжя перебувало в шлюбних
відносинах нетривалий час.

У зустрічному позові ОСОБА_2 стверджує,
що подружжя перебувало у шлюбних
відносинах нетривалий час, посилаючись
на необхідність застосування ч. 3 ст. 76
Сімейного кодексу України.

Так, законом не визначено конкретно, за
якої тривалості шлюбних відносин шлюб
може бути визнано тривалим, а тому таке
питання залишається на розсуд суду.
Враховуючи, що сторони перебували у
шлюбних відносинах з 31 січня 2004 року до
12 липня 2012 року, суд приходить до
висновку, що шлюбні відносини між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 офіційно тривали сім з
половиною років, що з точки зору логіки,
не може бути визнано судом як
нетривалий шлюб. Зауваження ОСОБА_2 про
те, що останні два роки сторони не вели
спільного господарства не є підставою
для визнання шлюбу нетривалим, адже
шлюб повинно бути розірвано в
установленому законом порядку.

Разом з тим, суд не вважає за можливе
застосувати положення ч. 3 ст. 76
Сімейного кодексу України, адже ця
норма застосовується у разі, якщо на
момент розірвання шлюбу чоловікові,
жінці до досягнення законом пенсійного
віку залишилось не більше п'яти років,
проте шлюб між сторонами було
розірвано вже після досягнення
позивачем пенсійного віку.

За ч. 3 ст. 83 Сімейного кодексу України
також рішенням суду може бути
позбавлено одного з подружжя права на
утримання або обмежено його строком,
якщо непрацездатність або тяжка
хвороба того з подружжя, хто потребує
матеріальної допомоги, була прихована
від другого з подружжя при реєстрації
шлюбу.

Так, інвалідність ОСОБА_1 була
встановлена 15 жовтня 2009 року, тобто
після укладання сторонами шлюбу, а тому
не може сприйматись судом твердження
ОСОБА_2 з приводу його необізнаності
про непрацездатність дружини. Крім
того, ОСОБА_2 не надано до суду жодних
доказів на підтвердження того факту, що
на момент укладення шлюбу ОСОБА_1 було
приховано відомості про стан її
здоров'я.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Так, на підтвердження обставин,
викладених у зустрічній позовній
заяві, зокрема, негідної поведінки
ОСОБА_1 під час перебування у шлюбі,
ОСОБА_2 не надано до суду жодного
доказу, а тому суд не може сприймати
такі твердження позивача за зустрічним
позовом як достовірні та встановлені.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
зустрічні позовні вимоги є
необгрунтованними та незаконними, а
тому у задоволенні зустрічного позову
слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 30, 57, 60, 169 ЦПК
України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
коштів на утримання непрацездатної
колишньої дружини - задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3,
ідентифікаційний номер - НОМЕР_3) на
користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_4) 500 грн.
щомісячно, починаючи з дня пред'явлення
позову - 08 січня 2014 року.

У задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

У задоволенні зустрічної позовної
заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення
права на утримання - відмовити.

Рішення підлягає негайному виконанню в
частині стягнення аліментів за один
місяць.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду м. Києва через Шевченківський
районний суд м. Києва шляхом подання
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції протягом десяти днів
з дня його проголошення.

Суддя: