22-ц/775/149/2014(м)
інстанції Безрук Т.В.
Суддя-доповідач
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е
м У к р а ї н и

13 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області в
складі:

головуючого Баркової
Л.Л.

суддів Ткаченко
Т.Б., Мироненко І.П.,

при секретарі
Кузнецові А.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Маріуполі апеляційну
скаргу ОСОБА_3 на рішення
Новоазовського районного суду
Донецької області від 02 грудня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до фізичної
особи підприємця ОСОБА_4 про розірвання
договору про надання послуг, стягнення
грошових коштів та відшкодування
моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

27 червня 2013 року позивач ОСОБА_3
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4
про розірвання договору про надання
послуг, стягнення грошових коштів та
відшкодування моральної шкоди. В
обґрунтування заявлених вимог
посилалася на те, що між нею та
відповідачкою 14 травня 2013 року був
укладений договір про надання
юридичної допомоги, який припинено 22
травня 2013 року. Оскільки відповідачка
відмовилася в добровільному порядку
повернути сплачені за цим договором
грошові кошти в сумі 7500 гривень,
просила їх стягнути, а також 3% річних.
Діями відповідачки їй заподіяна
моральна шкода, яку вона оцінює в 2000
гривень.

Рішенням Новоазовського районного
суду Донецької області від 02 грудня 2013
року в задоволені позову ОСОБА_3
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
рішення скасувати, ухвалити нове про
задоволення позовних вимог,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
процесуального та неправильне
застосування норм матеріального права.

Відповідач ОСОБА_4., будучи належним
чином повідомленою про час і місце
розгляду справи, до суду не з'явилася,
надала письмові заперечення на
апеляційну скаргу ОСОБА_3 і просила
розглянути справу за її відсутності
(а.с. 144-145).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача ОСОБА_3, її представника
ОСОБА_6, які підтримали доводи
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3
підлягає задоволенню частково, а
рішення суду скасуванню з таких
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають з встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Однак зазначеним вимогам рішення суду
першої інстанції не відповідає.

Як встановлено судом і вбачається з
матеріалів справи, 14 травня 2013 року між
позивачем ОСОБА_3 та відповідачем
ОСОБА_4. укладено договір про надання
кваліфікованої юридичної допомоги з
питання поділу земельної ділянки по ?
частині кожному та поділу будинку в
натурі.

Згідно примітки надані послуги
включають: повне супроводження справи
(підготовка документів в БТІ,
експертиза - відмітка з урахуванням, що
прибудова відповідає всім будівельним
нормам, витяг с земельних ресурсів,
ведення справи в суді.

З угоди вбачається, що вартість
зазначених послуг складає 15 000 гривень,
з яких позивач сплатила відповідачу 7500
гривень (а.с. 8).

14 травня 2013 року секретарем
Широкінської сільради посвідчена
довіреність від імені позивача ОСОБА_3
на ім'я відповідача ОСОБА_4 з правом
представлення її інтересів в
нотаріальній конторі, КП БТІ
Новоазовського району, відділі
Держкомзему Новоазовського району, в
усіх судах судової системи України.

Зазначена довіреність 22 травня 2013 року
скасована позивачем ОСОБА_3, про що
Широкінською сільрадою на адресу
ОСОБА_4 направлено відповідне
повідомлення (а.с.10).

22 травня 2013 року ОСОБА_3 надала
відповідачу ОСОБА_4 заяву про
розірвання угоди про надання юридичних
послуг з проханням повернення
оригіналів наданих документів та
гонорару в сумі 7500 гривень (а.с.9).

З пояснень сторін в судовому засіданні
встановлено, що відповідачем повернуто
позивачу оригінали документів без суми
гонорару 7500 гривень.

Відмовляючи в задоволені позову ОСОБА_3
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідач не виконала умови угоди, бо
була позбавлена цієї можливості
внаслідок скасування довіреності,
виданої позивачем на її ім'я та
одностороннього розірвання угоди з
боку позивача. Оскільки неможливість
виконання договору про надання послуг
виникла не з вини виконавця, правові
підстави для стягнення з відповідача
на користь позивача раніше сплачених
сум за надання послуг в розмірі 7500
гривень та процентів за користування
грошима на підставі 625 ЦК України,
відсутні. В задоволені позову про
відшкодування моральної шкоди
відмовлено у зв'язку з недоведеністю
порушення прав позивача, передбачених
Законом України «Про захист прав
споживачів».

Проте, погодитися з таким висновком не
можна, адже він не відповідає
обставинам справи, вимогам норм
матеріального права.

Позивач ОСОБА_3 звертаючись до суду
посилалась на норми закону, що
регулюють правовідносини за договором
надання послуг, тоді як виходячи з
фактичного обґрунтовування позовних
вимог має місце договір доручення.

Відповідно до ст. 1000 ЦК України за
договором доручення одна сторона
(повірений) зобов'язується вчинити від
імені та за рахунок другої сторони
(довірителя) певні юридичні дії.
Правочин, вчинений повіреним, створює,
змінює, припиняє цивільні права та
обов'язки довірителя.

Аналіз тексту спірного договору
свідчить про те, що для виконання
доручення позивач передає відповідачу
необхідні документи і грошові кошти.
Крім того, видана на ім'я відповідача
довіреність свідчить про те, що він
виступає представником позивача перед
третіми особами.

Такі умови притаманні для доручення і
зазначене дає підстави вважати, що за
своєю правовою природою даний договір
є договором доручення, відповідно до
умов якого одна сторона (повірений)
зобов'язується виконати від імені й за
рахунок другої сторони (довірителя)
певні юридичні дії.

Натомість, суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку, що укладений між
сторонами договір містить елементи
договору про надання послуг, який
спростовується матеріалами справи.

Згідно ст. 1006 ЦК України повірений
зобов'язаний … після виконання
доручення або в разі припинення
договору доручення до його виконання
негайно повернути довірителеві
довіреність, строк якої не закінчився,
і надати звіт про виконання доручення
та виправдні документи, якщо це
вимагається за умовами договору та
характером доручення.

Довіритель зобов'язаний, за правилами
ст. 1007 ЦК України, негайно прийняти від
повіреного все одержане ним у зв'язку з
виконанням доручення.

За приписами ч.2 ст. 1008 ЦК України
довіритель має право відмовитися від
договору доручення у будь-який час.

З установлених обставин вбачається, що
позивач ОСОБА_3 скористалася своїм
правом та припинила спірний договір.

Відповідно до ст. 1009 ЦК України якщо
договір доручення припинений до того,
як доручення було повністю виконане
повіреним, довіритель повинен
відшкодувати повіреному витрати,
пов'язані з виконанням доручення, а
якщо повіреному належить плата - також
виплатити йому плату пропорційно
виконаній ним роботі.

Договір припинився 22 травня 2013 року,
протягом дії договору (7 днів)
відповідачем жодної дії на виконання
умов договору вчинено не було. Акт
виконаних робіт відповідачем не
складався і позивачем не приймався.

Більш того, з матеріалів справи
вбачається, що певні дії були здійснені
безпосередньо позивачем ОСОБА_3,
зокрема, введення в експлуатацію
житлової прибудови та виготовлення
технічної документації на
домоволодіння.

При цьому, незважаючи на вимогу
позивача ОСОБА_3 про повернення
сплачених за договором доручення 7500
гривень, відповідач ОСОБА_4.
відмовилася повернути грошові кошти.

Приписами ст. 625 ЦК України встановлено,
що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити 3%
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір відсотків не встановлений
договором або законом.

Позивачем період прострочки
визначений з 23 травня 2013 року по 14
жовтня 2013 року, що складає 145 днів, 3 %
річних становить 89 гривень 38 копійок
(7500 грн. : 100% х 3% : 365 дн. х 145 дн.).

За таких обставин з відповідача ОСОБА_4
на користь позивача ОСОБА_3 підлягають
стягненню сплачені за договором
доручення 7500 гривень та 3% річних в сумі
89 гривень 38 копійок, а всього 7589 гривень
38 копійок.

Разом з тим, позовні вимоги ОСОБА_3 про
розірвання договору доручення
задоволенню не підлягають, оскільки, як
вже зазначалося раніше, остання
скориставшись своїм правом, 22 травня 2013
року припинила дію договору доручення.

Також не підлягають задоволенню
позовні вимоги ОСОБА_3 щодо
відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ч.2 ст. 22 Закону України
«Про захист прав споживачів» та п. 23
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про
практику розгляду цивільних справ про
захист прав споживачів» при задоволені
вимог споживача суд одночасно вирішує
питання щодо відшкодування моральної
(немайнової) шкоди.

Проте задоволення такої вимоги за
умови її пред'явлення можливе з
урахуванням положень п.5 ч.1 ст. 4 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
яка передбачає право споживачів на
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди, заподіяною небезпечною для
життя і здоров'я людей продукцією
(товар, робота чи послуга, що
виготовляється, виконується чи
надається для суспільних потреб) у
випадках, передбачених законом.

Тоді як, позивач ОСОБА_3, обґрунтовувала
заподіяну їй моральну шкоду
переживаннями, що настали через
неповернення відповідачем сплачених
нею коштів і понесені у зв'язку з цим
додаткові витрати для оплати послуг, а
не небезпечними для життя і здоров'я
людей товарами (роботами, послугами).
Сам укладений сторонами договір
доручення такого правового наслідку
неналежного виконання робіт повіреним
як відшкодування моральної шкоди також
не передбачає.

Враховуючи, що неправильне
застосування судом норм матеріального
права й порушення норм процесуального
права призвело до неправильного
вирішення спору, судове рішення
відповідно до вимог ч.1 ст. 309 ЦПК
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог, у зв'язку з
чим апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає
задоволенню частково.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Згідно наданого розрахунку,
проведеного на підставі Закону України
«Про граничні розміри компенсації
витрат на правову допомогу по
цивільним і адміністративним справам»
від 20 грудня 2011 року, і зменшеного з
урахуванням матеріального становища
клієнта, за надання правової допомоги
позивачем в суді першої інстанції за 9
годин роботи адвоката сплачено 2500
гривень, в апеляційній інстанції за 6
годин роботи - 1200 гривень.

Всього позивачем ОСОБА_3 при розгляді
даної справи понесені судові витрати в
загальній сумі 3929 гривень 40 копійок (3700
грн. правова допомога та 229,40 грн.
судовий збір).

Пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, з відповідача ОСОБА_4 на
користь позивача ОСОБА_3 підлягає
стягненню у рахунок відшкодування
судових витрат 3104 гривні 23 копійки.

Крім того, враховуючи, що при зверненні
з апеляційною скаргою позивачем не
було сплачено судовий збір, з
відповідача ОСОБА_4 в дохід держави
підлягає стягненню судовий збір за
розгляд апеляційної скарги в сумі 114
гривень 70 копійок.

Керуючись ст.ст.307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

В и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Новоазовського районного
Донецької області від 02 грудня 2013 року
скасувати.

Позов ОСОБА_3 до фізичної особи
підприємця ОСОБА_4 про розірвання
договору про надання послуг, стягнення
грошових коштів та відшкодування
моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи підприємця
ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНН НОМЕР_1,) на
користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 7589
гривень 38 копійок та у відшкодування
судових витрат 3104 гривні 43 копійки.

В задоволені позову про розірвання
договору і відшкодування моральної
шкоди відмовити.

Стягнути в дохід держави з фізичної
особи підприємця ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1,
ІНН НОМЕР_1,) судовий збір 114 гривень 70
копійок.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Головуючий
Л.Л.
Баркова

Судді:
Т.Б.
Ткаченко

І.П.
Мироненко