Справа № 750/82/14 Провадження №
22-ц/795/1798/2014 Категорія -
цивільнаГоловуючий у I інстанції -
Супрун О. П. Доповідач - Онищенко О. І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОнищенко
О.І.,суддів:Скрипки А.А., Шевченка
В.М.,при секретарі:Позняк О.М.,за
участю:представника позивача - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_6 та ОСОБА_7
на рішення Деснянського районного суду
м. Чернігова від 12 березня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про
стягнення заборгованості по
заробітній платі, середнього заробітку
за час затримки розрахунку при
звільненні, компенсації за
невикористану відпустку, -

в с т а н о в и в:

В грудні 2013 року ОСОБА_6 звернулась до
суду з позовом, після уточнення якого
остаточно просила стягнути з ОСОБА_7
невиплачену заробітну плату в сумі 9
446,92 грн., компенсацію за невикористану
відпустку в сумі 607,91 грн. та середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні в сумі 4 093,26 грн. В
обґрунтування своїх позовних вимог
вказувала, що у період з 08 квітня 2013
року по 30 листопада 2013 року вона
працювала продавцем-консультантом у
магазинах «ІНФОРМАЦІЯ_1» та
«ІНФОРМАЦІЯ_2». Оскільки відповідач не
виплачував їй заробітну плату,
утворилась вказана заборгованість, яку
остання просить стягнути на її
користь, а також стягнути компенсацію
за невикористану відпустку та середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Чернігова від 12 березня 2014 року
позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6
заборгованість по заробітній платі в
сумі 4 723 грн. 46 коп., середній заробіток
за весь час затримки в сумі 2 790 грн. 63
коп. та грошову компенсацію за
невикористані дні щорічної відпустки в
сумі 324 грн. 21 коп., а всього 7 838 грн. 30
коп. В задоволені решти позовних вимог
відмовлено. Вирішено питання розподілу
судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати рішення Деснянського
районного суду м. Чернігова від 12
березня 2014 року та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити її вимоги в
повному обсязі, посилаючись на
неповноту з'ясування обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що судом першої інстанції
безпідставно взяті до уваги покази
свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 стосовно
графіку робочого дня позивача.

Апелянт зазначає, що суд прийшов до
необґрунтованого висновку щодо
наявності між нею та роботодавцем
угоди з приводу неповного робочого дня,
оскільки жодних належних письмових
доказів на підтвердження вказаного
факту відповідачем не надано. Судом не
взято до уваги положення ст.ст.29,32,56
КЗпП України.

ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі
просить скасувати рішення
Деснянського районного суду м.
Чернігова від 12 березня 2014 року та
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову ОСОБА_6 відмовити,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
ухвалення рішення з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга містить посилання на
те, що висновок районного суду про
доведеність несвоєчасного проведення
з позивачем розрахунку при звільненні
є хибним, оскільки спростовується
наданими відповідачем письмовими
доказами та показами свідків.

Апелянт стверджує, що звернення ОСОБА_6
з позовом до суду є умисним
спотворенням дійсних обставин та
спробою повторного отримання грошових
коштів.

В запереченнях на апеляційну скаргу
ОСОБА_6 - ОСОБА_7 не погоджуючись з
мотивами та доводами апеляційної
скарги ОСОБА_6, просить її відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача ОСОБА_5,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційних скарг,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга ОСОБА_7 підлягає відхиленню,
апеляційна скарга ОСОБА_6 підлягає
задоволенню, а рішення суду - зміні з
таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Частково задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з
того, що роботодавцем не було
проведено повний розрахунок при
звільненні позивачки, а тому
відповідач повинен сплатити
заборгованість із заробітної плати
виходячи з 4-годинного робочого дня
позивачки.

Проте повністю погодитись із таким
висновком суду першої інстанції не
можна.

По справі встановлено, що 08 квітня 2013
року між ОСОБА_7 (фізичною особою, яка
використовує найману працю) та ОСОБА_6
було укладено трудовий договір, згідно
якого останню було прийнято на посаду
продавця непродовольчих товарів та
встановлено 2-й тарифний розряд згідно
постанови КМУ від 30 серпня 2002 року № 1298
„ Про оплату праці працівників на
основі Єдиної тарифної сітки розрядів
і коефіцієнтів з оплати праці
працівників установ, закладів та
організацій окремих галузей бюджетної
сфери". 30 листопада 2013 року позивачка
звільнена за угодою сторін на підставі
п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с.2,3).

Згідно п. 3 укладеного між сторонами
договору, ОСОБА_7 був зобов'язаний
проводити оплату праці позивача за
тарифним коефіцієнтом 1,06 до
мінімальної заробітної плати 1147 грн.
(а.с.3).

Звернувшись з позовом до суду, ОСОБА_6
зазначала, що за весь час роботи у
відповідача заробітної плати не
отримувала, внаслідок чого утворилась
заборгованість в сумі 9446,92 грн., яка при
звільненні виплачена їй не була.

Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України та ст. 24 ЗУ
«Про оплату праці» заробітна плата
виплачується працівникам регулярно в
робочі дні у строки, встановлені
колективним договором або нормативним
актом роботодавця, погодженим з
виборним органом первинної
профспілкової організації чи іншим
уповноваженим на представництво
трудовим колективом органом, але не
рідше двох разів на місяць через
проміжок часу, що не перевищує
шістнадцяти календарних днів, та не
пізніше семи днів після закінчення
періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно положень ст. 116 КЗпП України, при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Суд першої інстанції вірно дійшов
висновку , що відповідач зобов'язаний
виплатити позивачці заборгованість із
заробітної плати.

Проте не можна погодитись з висновком
суду першої інстанції, що розрахунок
заборгованості по заробітній платі має
проводитись виходячи з 4-годинного
робочого дня позивачки.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 56 КЗпП України
за угодою між працівником і власником
або уповноваженим ним органом може
встановлюватись як при прийнятті на
роботу, так і згодом неповний робочий
день або неповний робочий тиждень. На
прохання вагітної жінки, жінки, яка має
дитину віком до чотирнадцяти років або
дитину-інваліда, в тому числі таку, що
знаходиться під її опікуванням, або
здійснює догляд за хворим членом сім'ї
відповідно до медичного висновку,
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний встановлювати їй неповний
робочий день або неповний робочий
тиждень. Оплата праці в цих випадках
провадиться пропорційно
відпрацьованому часу або залежно від
виробітку.

Суд зазначене не врахував та не звернув
уваги на те, що сторонами не надано
доказів укладення угоди щодо
встановлення позивачці неповного
робочого дня.

Згідно з ч. 1 ст. 29 КЗпП України до
початку роботи за укладеним трудовим
договором власник або уповноважений
ним орган зобов'язаний роз'яснити
працівникові його права і обов'язки та
проінформувати під розписку про умови
праці, наявність на робочому місці, де
він буде працювати, небезпечних і
шкідливих виробничих факторів, які ще
не усунуто, та можливі наслідки їх
впливу на здоров'я, його права на пільги
і компенсації за роботу в таких умовах
відповідно до чинного законодавства і
колективного договору.

Тобто, наявність розписки про
ознайомлення працівника про умови
праці, зокрема, про встановлення
неповного робочого часу, є
обов'язковою.

Проте в матеріалах справи відсутні
докази встановлення для позивачки
неповного робочого часу та
ознайомлення її з такими умовами праці.

Висновки суду, щодо 4-годинного
робочого дня позивачки ґрунтуються на
припущеннях, що заборонено ч.4 ст.60 ЦПК
України.

Крім того, судом не враховано, що у п. 3
трудового договору передбачено обідню
перерву працівника з 13 год. 00 хв. по 14
год. 00 хв., а п. 4 договору встановлено
підсумковий облік робочого часу з
погодинною оплатою за відпрацьований
час з обліковим періодом 1 рік, але не
більше 40 годин на тиждень. Згідно з п. 5
договору вихідні надаються за
графіком, але не менше 2 днів на тиждень.

З огляду на наведене, апеляційний суд
приходить до висновку, що трудовим
договором укладеним між позивачем та
відповідачем передбачено повний
робочий день.

За таких обставин заборгованість по
заробітній платі перед позивачем
складає 9 446,92 грн. (1147 грн.Ч1,06Ч7,77
місяців)

Відповідно приписів ч. 1 ст. 117 КЗпП
України, в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в ст. 116 цього
Кодексу, при відсутності спору про їх
розмір підприємство, установа,
організація повинні виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку.

На думку апеляційного суду, висновок
суду першої інстанції про наявність
вини відповідача у виникненні
заборгованості по заробітній платі та
невчасному проведенні розрахунку є
вірним та обгрунтованим. Розрахунок
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні проведений
згідно з Порядком обчислення середньої
заробітної плати, затвердженої
Постановою КМУ від 8 лютого1995 року № 100,
але визначений помилково виходячи з
розміру заробітної плати отриманої
позивачкою при 4-годинному робочому
дні. Тому розмір середнього заробітку
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку, який підлягає стягненню
становить 4093 гривни 26 копійок.

Згідно положень ч. 1 ст. 83 КЗпП України, у
разі звільнення працівника йому
виплачується грошова компенсація за
всі невикористані ним дні щорічної
відпустки, а також додаткової
відпустки працівникам, які мають дітей.

Пунктом 6 Трудового договору
позивачеві надається щорічна
оплачувана відпустка тривалістю 24
календарні дні. По справі встановлено
та не заперечувалось відповідачем, що
остання не скористалася своїм правом
на щорічну відпустку, а отже при
звільненні мала право на отримання
компенсації за невикористану її
частину в кількості 16 календарних
днів.( право на відпустку за період з
08.04.2013 року по 30.11.2013 року за
вирахуванням святкових та неробочих
днів відповідно до ст. 73 КЗпП України;
9446,92:232х16)

Виходячи з вище викладеного, суд першої
інстанції обґрунтовано дійшов
висновку, що відповідач зобов'язаний
виплатити позивачці заборгованість із
заробітної плати, середній заробіток
за час затримки розрахунку при
звільненні та компенсацію за
невикористані дні щорічної відпустки,
однак апеляційний суд не може
погодитись з висновками суду першої
інстанції про те, що заборгованість по
заробітній платі має проводитись
виходячи з 4-годинного робочого дня
позивачки, доводи апеляційної скарги в
цій частині є обґрунтованими.

Враховуючи викладене, апеляційний суд
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу ОСОБА_6 слід задовольнити ,
рішення суду першої інстанції змінити
в частині сум заборгованості по
заробітній платі, середнього заробітку
за час затримки розрахунку при
звільненні, компенсації за
невикористану відпустку, у зв'язку з
порушенням судом норм матеріального
права.

Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо
позивача, на користь якого ухвалено
рішення, звільнено від сплати судового
збору, він стягується з відповідача в
дохід держави пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимог. Так як, апеляційна скарга ОСОБА_6
підлягає задоволенню, то з ОСОБА_7 на
користь держави необхідно стягнути
судовий збір в сумі 121,90 грн. за розгляд
справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. 21,29,32,47,56, 115, 116, 117 КЗпП
України, ст.ст. 303, 307, 309 ч. 1 п.п. 1, 4, ст.ст.
314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні апеляційної скарги
ОСОБА_7 відмовити, апеляційну скаргу
ОСОБА_6 задовольнити .

Рішення Деснянського районного суду м.
Чернігова від 12 березня 2014 року змінити
в частині розміру стягнення з ОСОБА_7 на
користь ОСОБА_6 сум заборгованості по
заробітній платі, середнього заробітку
за час затримки розрахунку при
звільненні, компенсації за
невикористану відпустку, виклавши
другий абзац резулятивної частини
рішення в такій редакції: «Стягнути з
ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6
заборгованість по заробітній платі в
сумі 9 446 (дев'ять тисяч чотириста сорок
шість) гривень 92 копійки, середній
заробіток за весь час затримки в сумі
4093 (чотири тисячі дев'яносто три) гривні
26 копійок, грошову компенсацію за
невикористані дні щорічної відпустки в
сумі 651 (шістсот п'ятдесят одна) гривна 51
копійка, а всього 14191 (чотирнадцять
тисяч сто дев'яносто одну) гривну 69
копійок.

В іншій частині рішення Деснянського
районного суду м. Чернігова від 12
березня 2014 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави 121
(сто двадцять одну) гривну 90 копійок в
рахунок відшкодування понесених
судових витрат за апеляційний розгляд
справи.

Рішення набирає чинності негайно і
може бути оскаржено до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:Судді: