Провадження № 2/127/742/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2014 року
м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької
області у складі головуючого судді
Дернової В.В., за участю секретаря Тронт
М.О., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м.
Вінниці цивільну справу за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_3
про стягнення заборгованості за
кредитними договорами, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач Публічне акціонерне
товариство «ОТП Банк»,
правонаступником якого є Товариство з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна», звернулося до суду
з позовом до відповідачів ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, мотивуючи свої
вимоги тим, що 23 квітня 2007 року між
ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк»,
правонаступником якого є ПАТ «ОТП
Банк», був укладений Кредитний договір
№ CNL-B00/074/2007, за умовами якого Банк надав
ОСОБА_2 кредит у розмірі 198 000 доларів
США, з яких: перший транш в сумі 32666,67
доларів США на погашення поточної
заборгованості Позичальника перед
Кредитором першої черги за Кредитним
договором та другий транш в сумі 165333,33
доларів США на купівлю нерухомого
майна, зі сплатою процентів за
користування кредитом у розмірі 4,99 %
річних + FIDR, строком до 22 квітня 2032 року.
24.04.2007 року, 09.04.2009 року, 10.09.2009 року,
10.09.2009 року та 10.03.2010 року було укладено
додаткові договори до Кредитного
договору № CNL-B00/074/2007 від 23 квітня 2007
року, які є його невід'ємною частиною.
23.04.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк»,
правонаступником якого є ПАТ «ОТП
Банк», та відповідачем ОСОБА_3 був
укладений Договір поруки № SR-B00/074/2007, а
також 10 вересня 2009 року було
укладено Додатковий договір № 1 до
Договору поруки від 23.04.2007 року та 10
березня 2010 року було укладено
Додатковий договір № 3 до Договору
поруки від 23.04.2007 року, відповідно до
умов яких ОСОБА_3 взяв на себе
зобов'язання нести повну солідарну
відповідальність за невиконання
ОСОБА_2 зобов'язань за Кредитним
договором № CNL-B00/074/2007
від 23.04.2007 року (з додатковими
угодами).18 березня 2011 року між ПАТ
«ОТП Банк» та TOB «ОТП Факторинг
Україна» було укладено Договір
купівлі-продажу кредитного портфелю (з
додатковими угодами від 18 березня 2011
року та від 26 грудня 2011 року, за яким ПАТ
«ОТП Банк» продало (відступило) TOB «ОТП
Факторинг Україна» права на кредитний
портфель на загальну суму
заборгованості 66 682 117,75 доларів США,
45 539 619,22 грн., 4 193 209,32
швейцарських франків, 321 723,55 євро. 18
березня 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та TOB
«ОТП Факторинг Україна» було також
укладено Договір про відступлення
права вимоги, згідно якого Клієнт (ПАТ
«ОТП Банк») передає та відступає
Фактору (TOB «ОТП Факторинг Україна»)
сукупність прав, належних клієнту за
договорами, в тому числі і за Кредитним
договором № CNL-B00/074/2007 від 23.04.2007 року,
укладеним з відповідачем ОСОБА_2.
Відповідач ОСОБА_2 не виконувала
належним чином зобов'язання за
кредитним договором, у зв'язку з чим
станом на 05.08.2013 року утворилась
заборгованість за Кредитним договором
№ CNL-B00/074/2007 від 23.04.2007 року (з
додатковими угодами) у розмірі 283 584,44
доларів США, що еквівалентно 2 266 690,40
грн., з яких: тіло кредиту - 184140 доларів
США, що еквівалентно 1471831 грн.; проценти
- 99444,44 доларів США, що еквівалентно
794859,40 грн., а також пеня у розмірі 7 881
086,73 грн. Позивач просив стягнути з
відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3
солідарно на свою користь
заборгованість за Кредитним договором
№ CNL-B00/074/2007 від 23.04.2007 року у розмірі 283
584,44 доларів США, пеню у розмірі 7 882 253,71
грн., а також судовий збір у розмірі 3441
грн.

У судовому засіданні представник
позивача Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» за довіреністю Марейчик Н.О.
позовні вимоги підтримала повністю з
підстав, викладених у позовній заяві,
заявах про збільшення розміру позовних
вимог від 06.08.2013 року (а.с.12, т.2) та від
16.10.2013 року (а.с.188, т.2), додаткових
поясненнях від 16.10.2013 року (а.с.189-194, т.2),
та просила їх задовольнити.

Представник відповідачів ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 - ОСОБА_6 у судовому засіданні
заперечував проти задоволення
позовних вимог з підстав, зазначених у
письмовому запереченні від 26.09.2013 року
(а.с.174-176, т.2), доповненні до письмового
заперечення від 28.10.2013 року (а.с.211-214, т.2),
письмовому поясненні від 03.02.2014 року
(а.с.2-6, т.3).

Вивчивши матеріали справи, вислухавши
пояснення представників сторін,
допитавши експерта ОСОБА_7, дослідивши
докази у їх сукупності, давши їм
належну правову оцінку, суд приходить
до висновку, що позов частково
обґрунтований та підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Правовідносини сторін ґрунтуються на
вимогах ст. ст. 512, 514, 516, 526, 530, 536, 546, 549, 551,
610-611, 625, 629, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055, 1077-1079 ЦК
України.

Відповідно до ст.ст.1054, 1055 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором,
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти; кредитний
договір укладається у письмовій формі.

Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу; якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст.536 ЦК України за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти; розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляду інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що 23 квітня 2007 року
між відповідачем ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП
Банк», правонаступником якого є ПАТ
«ОТП Банк», був укладений Кредитний
договір № CNL-B00/074/2007 (а.с.17-20, т.1), за
умовами якого Банк надав ОСОБА_2 кредит
у розмірі 198 000 доларів США, з яких:
перший транш в сумі 32666,67 доларів США на
погашення поточної заборгованості
Позичальника перед Кредитором першої
черги за Кредитним договором та другий
транш в сумі 165333,33 доларів США на
купівлю нерухомого майна, зі сплатою
процентів за користування кредитом у
розмірі 4,99 % річних + FIDR, строком до 22
квітня 2032 року.

Кредитні кошти були отримані
Позичальником ОСОБА_2 у повному обсязі,
що підтверджується Кредитною заявкою
від 23 квітня 2007 року (а.с.33, т.1),
Кредитною заявкою від 24 квітня 2007 року
(а.с.32, т.1), Заявою на видачу готівки № 7
від 24 квітня 2007 року (а.с.50, т.1) та
Платіжним дорученням в іноземній
валюті № 1 від 23 квітня 2007 року (а.с.51,
т.1).

24.04.2007 року, 09.04.2009 року, 10.09.2009 року,
10.09.2009 року та 10.03.2010 року (а.с.21-31, т.1)
було укладено додаткові договори до
Кредитного договору № CNL-B00/074/2007 від
23 квітня 2007 року, які є його
невід'ємною частиною. (а.с.21-31, т.1).

23.04.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк»,
правонаступником якого є ПАТ «ОТП
Банк», та відповідачем ОСОБА_3 був
укладений Договір поруки
№ SR-B00/074/2007, а також 10 вересня 2009 року
було укладено Додатковий договір № 1
до Договору поруки від 23.04.2007 року та 10
березня 2010 року було укладено
Додатковий договір № 3 до Договору
поруки від 23.04.2007 року, відповідно до
умов яких ОСОБА_3 взяв на себе
зобов'язання нести повну солідарну
відповідальність за невиконання
ОСОБА_2 зобов'язань за Кредитним
договором № CNL-B00/074/2007 від 23.04.2007 року (з
додатковими угодами) (а.с.34-37, т.1).

Однак, рішенням Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 19.09.2012 року було визнано
припиненим Договір поруки від 23.04.2007
року, укладений між ПАТ «ОТП Банк» і
ОСОБА_3

Таким чином, позовні вимоги у частині
стягнення заборгованості з ОСОБА_3
задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст. 1077 ЦК України, за
договором факторингу (фінансування під
відступлення права грошової вимоги)
одна сторона (фактор) передає або
зобов'язується передати грошові кошти
в розпорядження другої сторони
(клієнта) за плату, а клієнт відступає
або зобов'язується відступити
факторові своє право грошової вимоги
до третьої особи (боржника).

Згідно ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом
договору факторингу може бути право
грошової вимоги, строк платежу за якою
настав (наявна вимога), а також право
вимоги, яке виникне в майбутньому
(майбутня вимога.

Відповідно до ст. 1079 ЦК України,
сторонами у договорі факторингу є
фактор і клієнт; клієнтом у договорі
факторингу може бути фізична або
юридична особа, яка є суб'єктом
підприємницької діяльності; фактором
може бути банк або фінансова установа,
а також фізична особа - суб'єкт
підприємницької діяльності, яка
відповідно до закону має право
здійснювати факторингові операції.

Згідно п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України,
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України, до
нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно ст. 516 ЦК України, заміна
кредитора у зобов'язанні здійснюється
без згоди боржника, якщо інше не
встановлено договором або законом.

18 березня 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та
TOB «ОТП Факторинг Україна» було
укладено Договір купівлі-продажу
кредитного портфелю (з додатковими
угодами від 18 березня 2011
року та від 26 грудня 2011 року, за яким ПАТ
«ОТП Банк» продало (відступило) TOB «ОТП
Факторинг Україна» права на кредитний
портфель на загальну суму
заборгованості 66 682 117,75 доларів США,
45 539 619,22 грн., 4 193 209,32 швейцарських
франків, 321 723,55 євро. 18 березня 2011 року
між ПАТ «ОТП Банк» та TOB «ОТП Факторинг
Україна» було також укладено Договір
про відступлення права вимоги, згідно
якого Клієнт (ПАТ «ОТП Банк») передає та
відступає Фактору (TOB «ОТП Факторинг
Україна») сукупність прав, належних
клієнту за договорами, в тому числі і за
Кредитним договором № CNL-B00/074/2007 від
23.04.2007 року, укладеним з відповідачем
ОСОБА_2 (а.с.104-120, т.1, а.с.250-256, т.2).

Даний договір факторингу є укладеним,
оскільки Фактором було сплачено
Клієнту винагороду у розмірі 266 238 349,49
грн., що підтверджується платіжним
дорученням № 566 від 18.03.2011 року (а.с. 195,
т.2), та Сторонами було підписано Акт
приймання-передачі кредитного
портфелю від 18 березня 2011 року (а.с. 26-27,
т.2).

При цьому, чинний Цивільний кодекс
України не містить обмежень щодо
правового статусу боржника, право
грошової вимоги до якого передається
за договором факторингу, а
розпорядження Державної комісії з
регулювання ринків фінансових послуг
України від 03.04.2009 року № 231 «Про
віднесення операцій з фінансовими
активами до фінансових послуг» є
підзаконним нормативно-правовим актом,
який має нижчу юридичну силу. Конвенція
ж УНІДРУА (28 травня 1988 року, Оттава), яка
набрала чинності для України 01.07.2007
року, стосується міжнародного
факторингу, а тому її положення не
підлягають застосуванню до спірних
правовідносин.

При цьому, у судовому порядку
вищевказаний договір факторингу не
оспорювався та недійсним не
визнавався.

Кредитор ПАТ «ОТП Банк» повідомляв
Позичальника ОСОБА_2 про зміну
Кредитора з ПАТ «ОТП Банк» на ТОВ «ОТП
Факторинг» шляхом направлення
рекомендованого листа № 42-2-1/209083 від
07.04.2011року, а також про укладення між
ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП
Факторинг» Договору комісії від 18
березня 2011 року на приймання платежів
(а.с.32-33, т.1).

Таким чином, суд приходить до висновку,
що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуло
право грошової вимоги до ОСОБА_2 за
Кредитним договором
№ CNL-B00/074/2007 від 23.04.2007 року (з
додатковими угодами).

Відповідач ОСОБА_2 не виконувала
належним чином зобов'язання за
кредитним договором, у зв'язку з чим
станом на 05.08.2013 року утворилась
заборгованість за Кредитним договором
№ CNL-B00/074/2007 від 23.04.2007 року (з
додатковими угодами) у розмірі
283 584,44 доларів США, що еквівалентно 2
266 690,40 грн., з яких: тіло кредиту - 184140
доларів США, що еквівалентно 1471831 грн.;
проценти - 99444,44 доларів США, що
еквівалентно 794859,40 грн., а також пеня у
розмірі 7 881 086,73 грн. (а.с. 13, т.2; а.с. 29-30,
т.2, а.с. 91, т. 2 - розрахунки
заборгованості).

Кредитор ПАТ «ОТП Банк» повідомляв
Позичальника ОСОБА_2 про необхідність
погашення заборгованості за Кредитним
договором № CNL-B00/074/2007 від 23.04.2007 року (з
додатковими угодами) шляхом
направлення рекомендованим листом
письмової досудової вимоги № 22-2/348585
від 25.02.2010 року, однак заборгованість
погашена не була (а.с.41-42, т.1).

Однак, з такою сумою заборгованості
представник відповідачів ОСОБА_6 не
погодився, у зв'язку з чим клопотав про
призначення судової економічної
експертизи.

Так, ухвалою Вінницького міського суду
Вінницької області від 03.02.2014 року було
призначено судову економічну
експертизу, 01.08.2014 року Вінницьким
відділенням КНДІСЕ було надано
висновок експерта № 272/14-21 від 18.07.2014
року та 07.08.2014 року було надано
уточнюючий лист до висновку
судово-економічної експертизи № 272/14-21
від 18.07.2014 року, згідно яких строкова
заборгованість по тілу кредиту у
розмірі 184 140 доларів США
підтверджується документально;
заборгованість по процентах за
користування кредитом станом на 18.03.2011
року (дата укладення договору
факторингу) становила 33 357,29 доларів
США (заборгованість по процентах за
користування кредитом станом на 05.08.2013
року документально підтверджена не
була).

Згідно положень ч.1 ст. 546 ЦК України та
ст. 549 ЦК України, виконання
зобов'язання забезпечується, зокрема,
неустойкою, яка визначається як пеня та
штраф і є грошовою сумою чи іншим
майном, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання. Сплата
неустойки є правовим наслідком у разі
порушення зобов'язання (п.3 ч.1 ст. 611 ЦК
України).

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України,
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення. У даному випадку
розмір пені, нарахованої за
несвоєчасне виконання зобов'язань по
поверненню тіла кредиту та сплати
процентів за користування кредитом,
становить 7 881 086,73 грн., що значно
перевищує розмір збитків 1 738 455,84 грн.
(з яких: заборгованість за тілом
кредиту - 1 471 831,02 грн., що еквівалентно
184 140,00 доларів США; заборгованість за
процентами за користування кредитом -
266 624,82 грн., що еквівалентно 33 357,29
доларів США).

Відповідно до ст. 3607 ЦПК України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України; невиконання судових
рішень тягне за собою
відповідальність, установлену законом.

Згідно Правової позиції,
викладеної у Постанові Верховного Суду
України від 3 вересня 2014 року, справа №
6-100 цс14, частина третя статті 551 ЦК
України з урахуванням положень статті 3
ЦК України щодо загальних засад
цивільного законодавства та частини
четвертої статті 10 ЦПК України щодо
обов'язку суду сприяти сторонам у
здійсненні їхніх прав дає право суду
зменшити розмір неустойки за умови, що
він значно перевищує розмір збитків.

Отже, суд приходить до висновку про
наявність підстав для зменшення
розміру неустойки (пені) до 2 000 000 грн.

На підставі викладеного, суд
прийшов до висновку про наявність
спірних правовідносин між сторонами,
які відносяться до договірних
зобов'язань, а саме випливають з
договору кредиту, встановив, що права
позивача відповідачем ОСОБА_2 порушені,
а тому вони підлягають захисту, тобто
позов підлягає частковому задоволенню.

Крім того, відповідно до вимог ст.
88 ЦПК України, суд вважає за необхідне
стягнути з ОСОБА_2 на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» 1700 грн. судового
збору та 120 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи, тобто пропорційно до
розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212-215, 3607 ЦПК
України, на підставі ст.ст. 512, 514, 516, 526,
530, 536, 546, 549, 551, 610-611, 625, 629, 1048, 1049, 1050, 1054,
1055, 1077-1079 ЦК України, Правової позиції,
викладеної у Постанові Верховного Суду
України від 3 вересня 2014 року, справа №
6-100 цс14, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1
(ІПН НОМЕР_1) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» заборгованість за Кредитним
договором № CNL-B00/074/2007 від 23.04.2007 року
(з додатковими угодами) у
розмірі 3 738 455,84 грн., з яких:
заборгованість за тілом кредиту -
1 471 831,02 грн., що еквівалентно
184 140,00 доларів США; заборгованість за
процентами за користування кредитом -
266 624,82 грн., що еквівалентно 33 357,29
доларів США, пеня - 2000000 грн.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» 1700 грн. судового збору та 120
грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Вінницької області
через Вінницький міський суд
Вінницької області шляхом подачі
апеляційної скарги в десятиденний
термін з дня його проголошення.

СУДДЯ: