У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі :

головуючого судді
- Шимківа С.С.

суддів:
- Боймиструка С.В., Бондаренко Н.В.,

секретар судового засідання
- Пиляй І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
рішення Володимирецького районного
суду Рівненської області від 09 вересня
2014 в цивільній справі за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_4, третя особа без самостійних
вимог на стороні відповідачки
Рафалівська селищна рада про визнання
нерухомого майна спільною сумісною
власністю та виділення 1/2 частки
нерухомого майна, -

в с т а н о в
и л а:

Рішенням Володимирецького
районного суду Рівненської області від
09 вересня 2014 року в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя
особа без самостійних вимог на стороні
відповідачки Рафалівська селищна рада
про визнання нерухомого майна спільною
сумісною власністю та виділення 1/2
частки нерухомого майна відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі
ОСОБА_3 вказує, що висновки суду не
відповідають обставинам справи,
неправильно застосовано норми
матеріального та порушено норми
процесуального права.

Зазначає, що судом надана неправильна
оцінка показам допитаних свідків.
Відповідачкою не доведено, що
будівництво спірного будинку
проводилося за її власні кошти.

Просить суд скасувати оскаржуване
рішення та ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення учасників процесу, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
виходячи з наступного.

Постановляючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
не доведено та не надано доказів щодо
набуття ним права спільної сумісної
власності на спірне нерухоме майно.

Такі висновки суду першої
інстанції відповідають нормам
матеріального та процесуального права.

Судом встановлено, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі з 22

________________________________________________________________________
_

Справа № 556/376/2014

Головуючий в суді І інстанції -
Закревський Л.В.

Провадження № 22-ц/787/2148/2014

Суддя-доповідач - Шимків С.С

травня 1981 року по 08 жовтня 1997, що
підтверджується свідоцтвом про
розірвання шлюбу Серія НОМЕР_1, яке
видано відділом реєстрації актів
громадянського стану м. Кузнецовська
26.07.1999 року (а.с. 55).

У той же час, із рішення
Кузнецовського міського суду від 18
вересня 1995 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу
вбачається, що сторони не підтримують
шлюбні відносини з лютого 1995 року.
Ведуть окремо господарство (копія
додається).

Після розірвання шлюбу сторони
спільно не проживали, тобто фактично
припинили шлюбні відносини.

Згідно рішення Рафалівської селищної
ради Володимирецького району № 7 від
17.05.2002 р., ОСОБА_4 була виділена земельна
ділянка в АДРЕСА_1, площею 0,1500 га., для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд що підтверджується
державним актом на право власності на
земельну ділянку Серія ЯК № 288331, який
виданий Володимирецькою РДА (а.с. 67).

Будівництво вказаного будинку
відповідачка здійснювала за власні
кошти. Протилежного позивачем не
доведено і судом не встановлено.

27 липня 2012 року відповідачка
зареєструвала право власності на
спірний житловий будинок з надвірними
будівлями, за адресою: АДРЕСА_1, що
підтверджується свідоцтвом про право
власності на нерухоме майно серії СА №
610909 від 03.07.2012 р. (а.с. 68).

П. 23 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 11 від 21
грудня 2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» судам роз'яснено, що
вирішуючи спори між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання.

Тобто, суду необхідно в обов'язковому
порядку дослідити питання стосовно
обсягу та кількості грошових коштів та
трудового вкладу кожного із подружжя у
будівництво житлового будинку та
господарських будівель.

Судом першої інстанції, у
відповідності до вимог ст. ст. 212-214 ЦПК
України ці питання було досліджено у
повному обсязі.

Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

ОСОБА_3 не було надано суду належних та
допустимих доказів, які б підтвердили
факт надання коштів на будівництво
спірного будинку та допомоги своєю
працею у будівництві.

Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України право
власності на новостворене нерухоме
майно (житлові будинки, будівлі,
споруди тощо) виникає з моменту
завершення будівництва (створення
майна). Якщо договором або законом
передбачено прийняття нерухомого
майна до експлуатації, право власності
виникає з моменту його прийняття до
експлуатації. Якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

Державна реєстрація права власності на
спірне будинковолодіння відбулася
відповідно до вказаного вище свідоцтва
про право власності на нерухоме майно 27
липня 2012 року через тривалий час після
припинення між ними шлюбних відносин
та розірвання шлюбу.

Стосовно доводів позивача про його
участь у будівництві спірного будинку
то суд дійшов правильного висновку, що
участь інших осіб у будівництві
житлового будинку може створювати для
них право власності на будинок лише у
випадку, коли така участь мала місце за
підтвердженою відповідними доказами
угодою із забудовником про створення
спільної власності на будинок. Однак
такі докази у матеріалах справи
відсутні.

Відповідно до роз'яснень, які містяться
в пунктах 4 і 5 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 4 жовтня
1991 року "Про практику застосування
судами законодавства, що регулює право
власності громадян на жилий будинок"
участь у будівництві житлового будинку
не на підставі угоди про створення
спільної власності на нього дає право
іншим особам вимагати не визнання
права власності на будинок, а
відшкодування затрат на будівництво,
якщо допомогу забудовнику вони надали
не безоплатно.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що, оскільки позовні
вимоги при виділення ? частки
нерухомого майна в спільній власності
на будинок є взаємопов'язаними з
вимогами про визнання нерухомого майна
спільною сумісною власністю, тому дані
вимоги в цій частині до задоволення не
підлягають.

Місцевий суд повно і всебічно
з'ясувавши всі дійсні обставини спору
сторін та виконавши інші вимоги
цивільного судочинства, вирішив дану
справу згідно із законом.

Апеляційний суд не вбачає підстав для
скасування чи зміни ухваленого у
справі судового рішення.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності зроблених
судом першої інстанції висновків.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Володимирецького районного
суду Рівненської області від 09 вересня
2014 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів із дня
набрання нею чинності.

Головуючий-суддя
Шимків С.С.

Судді:
Боймиструк С.В.

Бондаренко Н.В.