Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №294/2275/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді Заполовського В.Й.,

суддів: Забродського М.І.,
Шевчук А.М.,

за участю секретаря судового засідання
Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості, за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне
рішення Чуднівського районного суду
Житомирської області від 02 січня 2014
року, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року ПАТ «Дельта Банк»
звернувся до суду з даним позовом.

Зазначав, що 13 червня 2007 року між ним та
ОСОБА_1 було укладено кредитний договір
№001-05015-130607. Відповідно до договору Банк
надав відповідачу кредит шляхом
відкриття відновлювальної відкличної
кредитної лінії, відкривши кредитну
лінію на загальну суму 30 000 грн. з
встановленням ліміту на рахунку в сумі
3000 грн.

Відповідачка зобов'язання за вказаним
договором належним чином не
виконувала. У зв'язку з чим станом на
29.10.2013 року утворилась заборгованість
на суму 9 816,91 грн., яка складається лише
з простроченого тіла кредиту.

За наведених обставин ПАТ «Дельта
Банк» просив стягнути з ОСОБА_1 на свою
користь заборгованість по кредитному
договору на загальну суму 9 816,91 грн. та
понесені судові витрати.

Заочним рішенням Чуднівського
районного суду Житомирської області
від 02 січня 2014 року позов задоволено.
Стягнуто с ОСОБА_1 на користь ПАТ
«Дельта Банк» 9 812,91 грн.
заборгованості по кредиту. Вирішено
питання судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1
подала апеляційну скаргу. Посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, просить
заочне рішення суду скасувати.

Зокрема зазначає, що в матеріалах
справи відсутній детальний розрахунок
заборгованості за договором, з якого
можливо було б визначити дати
надходження грошових коштів, механізм
нарахування пені та відсотків за
користування кредитом. Також немає
жодного первинного документу, які б
підтверджували стан розрахунків між
Банком та нею. Тому вважає, що рішення
суду постановлено на підставі
недоведених обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими.

Крім того посилається на те, що копії
даного заочного рішення суду вона
особисто не отримувала та суд належним
чином не повідомив її про розгляд заяви
про перегляд вказаного заочного
рішення.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах визначених ст. 303 ЦПК
України колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання повинно виконуватись
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

За змістом ст.ст. 6, 627 ЦК України -
сторони є вільними в укладенні
договору.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст.1049 ЦК України, позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 13 червня 2007 року між
Банком та ОСОБА_1 було укладено
кредитний договір №001-05015-130607.
Відповідно до договору Банк надав
ОСОБА_1 кредит шляхом відкриття
відновлювальної відкличної кредитної
лінії, відкривши кредитну лінію на
загальну суму 30 000 грн. з встановленням
ліміту на рахунку в сумі 3000 грн.

Банк свої зобов'язання за договором
виконав.

Зазначені обставини відповідачкою не
заперечуються.

Відповідачка порушила умови договору,
взяті на себе зобов'язання належним
чином не виконувала.

Внаслідок невиконання відповідачкою
взятих на себе зобов'язань, згідно
наданого позивачем розрахунку станом
на 29.10.2013 року утворилась
заборгованість на суму 9 816,91 грн., яка
складається лише з простроченого тіла
кредиту (а.с. 12-13).

Правильність проведеного позивачем
розрахунку відповідачкою не
спростовано, будь - яких клопотань про
надання відповідних доказів з цього
приводу останньою в апеляційній скарзі
не заявлено. Не надано таких доказів та
не заявлено будь-яких клопотань з цього
приводу відповідачкою і в суді
апеляційної інстанції, оскільки
остання на судове засідання не
з'явилася, а в письмовому клопотанні
направленому до апеляційного суду
просила розглянути справу у її
відсутність з урахуванням письмових
доказів, що є у справі та обставин
викладених в апеляційній скарзі.

Відтак, доводи відповідачки про те, що
позивачем не наданий детальний
розрахунок заборгованості, тобто
невірно визначено розмір
заборгованості по кредиту є
безпідставними.

Інші доводи, викладені в апеляційній
скарзі, стосуються стадії розгляду
заяви про перегляд заочного рішення
суду та не впливають на правильність
його висновку.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 істотно
порушила умови кредитного договору,
зокрема односторонньо відмовилася від
взятого на себе зобов'язання по
поверненню отриманого кредиту, то суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про наявність
підстав для примусового стягнення з
неї заборгованості за даним кредитним
договором у визначеному позивачем
розмірі.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом норм
матеріального права і
порушення норм
процесуального права, які передбачені
нормами ЦПК України як підстави для
скасування рішень.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам закону і підстави
для його зміни або скасування та
задоволення апеляційної скарги
відсутні, а тому рішення залишається
без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313 - 315 ЦПК
України, колегія суддів апеляційного
суду, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Чуднівського районного
суду Житомирської області від 02 січня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: