У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2014 року м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,суддів:
Мазур Л.М., Нагорняка В.А.,Маляренка
А.В.,Писаної Т.О.розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9, про
припинення права на частку у сумісному
майні і визнання права власності на 1/12
частини квартири, за касаційною
скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного
суду Харківської області від 19 лютого
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року ОСОБА_6 звернувся до
суду із зазначеним позовом та просив
суд припинити право власності на
частку в спільному майні на 1/12 частини
квартири АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_7
Визначити право власності на 1/12
частини квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 та
визначити вартість 1/12 частини вказаної
квартири для внесення її на депозитний
рахунок.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Харкова від 11 грудня 2013 року
вищезазначений позов задоволено.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 19 лютого 2014
року рішення суду першої інстанції
скасовано і ухвалено нове рішення, яким
відмовлено у позові ОСОБА_6

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати рішення апеляційного суду і
залишити в силі рішення місцевого суду,
мотивуючи свої доводи порушенням
судами матеріального та
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_6 та скасовуючи рішення суду
першої інстанції, суд апеляційної
інстанції виходив із того, що
відповідач на час ухвалення рішення
суду не мав права власності на частку у
спільному майні.

Проте з такими висновками апеляційного
суду погодитись не можна, оскільки вони
зроблені при неповному з'ясуванні
обставин справи та з порушенням норм
процесуального та матеріального
закону.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Однак висновки апеляційного суду не
відповідають вимогам матеріального та
процесуального закону з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України
незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини.

Згідно з ч.3 ст. 1296 цього ж Кодексу
відсутність свідоцтва про право на
спадщину на позбавляє спадкоємця права
на спадщину.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідно до свідоцтва на право
власності на житло від 13 квітня 2000 року
виданого Харківською дистанцією
цивільних споруд Південної залізниці
вбачається, що співвласниками на кв.
АДРЕСА_1 були: ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, та
ОСОБА_10, кожному із співвласників
належить по ј частини вказаної
квартири.

Відповідно до свідоцтва про смерть від
01 лютого 2011 року серія НОМЕР_1 ОСОБА_10
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

Спадкоємцями, по закону, після його
смерті, згідно вимог ст. 1261 ЦК України
залишились його батько - позивач
ОСОБА_6, мати - ОСОБА_8 та донька -
відповідач ОСОБА_7

Судами також встановлено, що ОСОБА_7
звернулася до нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини, але
свідоцтво про право власності на
спадкове майно не отримала (а. с. 38).

Встановивши такі обставини,
апеляційний суд не застосував для
вирішення справи вимоги ч.5 ст. 1268 ЦК
України і не врахував, що ухилення
спадкоємця від отримання свідоцтва про
право власності на спадщину не
скасовує набутого за законом права.

Враховуючи наведене, рішення
апеляційного суду не може залишатися в
силі, допущені судом порушення норм
матеріального та процесуального права
призвели до неправильного вирішення
справи, рішення апеляційного суду
підлягає скасуванню з передачею справи
на новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 частково
задовольнити.

Рішення апеляційного суду Харківської
області від 19 лютого 2014 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А.
МакарчукСудді: Л.М. Мазур А.В. Маляренко
В.А. Нагорняк Т.О. Писана