Справа № 352/2982/11
Провадження № 22-ц/779/1771/2014
Головуючий у 1 інстанції Струтинський
Суддя-доповідач Фединяк В.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого-судді
Фединяка В.Д.

суддів:
Малєєва А.Ю., Девляшевського В.А.

секретаря
Яковин М.Я.

з участю
ОСОБА_2 - його представника ОСОБА_3

ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4 про визнання права власності на
частину житлового будинку за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Тисменицького районного суду від 27
червня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 році ОСОБА_2
звернувся в суд з указаним позовом,
мотивуючи свої вимоги тим, що з липня 2994
року по 22 червня 2009 року перебував з
ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому
шлюбі, який було розірвано рішенням
Тисменицького районного суду. В період
шлюбу у 2000 році відповідачці було
подаровано незавершений будівництвом
житловий будинок готовністю 72% по
АДРЕСА_1. Посилаючись на те, що сторони у
зареєстрованому шлюбі добудували
зазначений будинок, така добудова є
спільною сумісною власністю подружжя,
просив визнати за ним право власності
на 14/100 частини житлового будинку по
АДРЕСА_1.

Рішенням Тисменицького
районного суду від 27 червня 2014 року
ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні
позову.

В апеляційній скарзі
представника ОСОБА_2- ОСОБА_3 ставиться
питання про скасування оскаржуваного
рішення з ухваленням нового про
задоволення позову, вказуючи на те, що
суд неповно з'ясував обставин справи,
дав неправильну оцінку поданим
доказам, допустив порушення норм
матеріального і процесуального права,
тому ухвалив помилкове рішення. На
думку апелянта, суд не врахував того, що
перебуваючи з відповідачкою в
зареєстрованому шлюбі, він брав участь
у завершенні будівництва спірного
будинку, тому йому належить частина
цього будинку.

У судовому засіданні представник
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтримали доводи
апеляційної скарги, просять
задовольнити цю скаргу.

ОСОБА_4 апеляційну скаргу не
визнала, вважає рішення суду першої
інстанції законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, дослідивши матеріали справи та
перевіривши відповідно до ст. 303 ЦПК
України наведені у скарзі доводи,
колегія суддів дійшла висновку про
відхилення апеляційної скарги з таких
підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив з того, що
незавершений будівництвом спірний
житловий будинок не зданий в
експлуатацію, тому не може бути
об'єктом права спільної сумісної
власності та не підлягає поділу.

Висновок суду відповідає вимогам
закону і матеріалам справи.

Згідно ч. 1 ст. 60 СК України майно
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

З матеріалів справи вбачається,
що з 12 липня 1994 року сторони перебували
у зареєстрованому шлюбі який
розірваний 22 червня 2009 року. У 2000 році
відповідачці, під час шлюбу, було
подаровано незакінчене будівництво
житлового будинку , процент готовності
якого склав 72 % і яке знаходиться в
АДРЕСА_1 (а.с.96). Зазначений обставин
сторони не заперечують,
підтверджуються письмовими доказами
та відповідно ч.ст.61 ЦПК України не
підлягають доказуванню.

Виходячи зі змісту ч. ч. 1, 2 ст. 331 ЦК
України, ч. 1 ст. 182 ЦК України та п. 8
Тимчасового положення про порядок
державної реєстрації прав власності на
нерухоме майно, прав власності на
новостворене нерухоме майно (житлові
будинки, будівлі, споруди тощо) виникає
у особи, яка створила це майно, після
закінчення будівництва об'єкта
нерухомості, введення його в
експлуатацію, отримання свідоцтва про
право власності та реєстрації права
власності.

Отже, до прийняття об'єкта
новоствореного нерухомого майна до
експлуатації та його державної
реєстрації право власності на цей
об'єкт не виникає. До виникнення права
власності на новозбудоване нерухоме
майно право власності існує лише на
матеріали, обладнання та інше майно, що
було використано в процесі будівництва
(ч. 3 ст. 331 ЦК України), а відтак ст. 331 ЦК
України не передбачено можливість
визнання права власності на нерухоме
майно в судовому порядку.

Відповідно до п. 9 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 04
жовтня 1991 року N 7 "Про практику
застосування судами законодавства, що
регулює право приватної власності
громадян на жилий будинок" судам
роз'яснено, що право власності на жилий
будинок виникає лише з моменту
прийняття його в експлуатацію та
державної реєстрації. За позовом
дружини, членів сім'ї забудовника, які
спільно будували будинок, а також
спадкоємців суд має право провести
поділ незакінченого будівництвом
будинку, якщо, ураховуючи ступінь його
готовності, можна визначити окремі
частини, що підлягають виділу, та
технічно можливо довести до кінця
будівництво зазначеними особами. В
іншому випадку за цими особами може
бути визнано право власності на
будівельні матеріали і конструктивні
елементи будинку або з урахуванням
конкретних обставин справи залишити
його одній з сторін, а іншій присудити
грошову компенсацію.

Судом встановлено, що житловий
будинок по АДРЕСА_1 незавершений
будівництвом, його готовність
становить 84 %, що підтверджується
висновком техніка з інвентаризації
нерухомого майна ОСОБА_6 (а.с.92).

Доказів того, що зазначений
будинок введений в експлуатацію, на
цей будинок видано свідоцтво про
право власності, відомості про
реєстрацію права власності на
будинок, можна визначити окремі
частини, що підлягають виділу, та
технічно можливо довести до кінця
будівництво спірної частини будинку
позивачем не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважається
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані, або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належного затвердженого проекту, або з
істотними порушенням будівельних норм
і правил.

Будівництво вважається правомірним,
якщо власник ділянки чи
землекористувач або інша особа
одержали у встановленому порядку
дозвіл на забудову.

Відповідно до п. 4 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ "Про практику
застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)" самочинним вважається
будівництво житлового будинку,
будівлі, споруди, іншого нерухомого
майна, якщо вони збудовані (будуються)
на земельній ділянці, що не була
відведена особі, яка здійснює
будівництво; або відведена не для цієї
мети; або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи, чи належно затвердженого
проекту; або з істотним порушенням
будівельних норм і правил.

Установлено, що в матеріалах
справи немає доказів про те, що для
будівництва житлового будинку по
АДРЕСА_1 виділялась земельна ділянка
і була відведена особі, яка здійснює
будівництво; земельна ділянка
відведена для цієї мети; будівництво
ведеться відповідного документа, який
дає право виконувати будівельні
роботи, чи належно затвердженого
проекту.

Отже, самочинно збудоване
нерухоме майно не є об'єктом права
власності, а тому не може бути
предметом поділу (виділу) згідно з
нормами статей 364, 367 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновків
суду викладених в оскаржуваному
рішенні, тому не можуть бути підставою
для скасування справедливого і по суті
правильного рішення суду лише з одних
формальних міркувань.

Колегія суддів вважає
оскаржуване рішення по суті правильним
і таким, що ухвалене з дотриманням норм
матеріального і процесуального права.
Підстав для скасування цього рішення,
за доводами апеляційної скарги не
встановлено.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 307, 308, 313-315,317 ЦПК України, колегія
суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити. Рішення Тисменицького
районного суду від 27 червня 2014 року в
даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ з часу набрання
законної сили.

Головуючий-суддя В.Д.Фединяк

Судді:
А.Ю.Малєєв

В.А.Девляшевський