Справа №442/5304/13-ц
Провадження №2/442/111/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2014 року

Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючої-судді Гарасимків Л.І.

при секретарі Петрів В.М.

за участю представника позивачки : ОСОБА_2

представника Дрогобицької міської Ради : Щудло Р.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Виконкому Дрогобицької міської Ради Львівської області про поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.,

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_5 звернулася до Дрогобицького міськрайонного суду з позовом до Виконкому Дрогобицької міської Ради Львівської області про поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

У підтвердження заявлених вимог, посилається на те, що наказом № 23-ос від 01.03.2010 року її було прийнято соціальним робітником в Дрогобицький міський територіальний центр соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян. За час праці до неї жодних претензій не було, до дисциплінарної відповідальності вона не притягувалась. Під час перебування на роботі 30.05.2013 року подала заяву на відпустку та про виплату їй грошової матеріальної допомоги на оздоровлення. Однак в ході розмови із керівництвом територіального центру її було повідомлено, що її відпустять у відпустку та нададуть матеріальну допомогу на оздоровлення з умовою, якщо вона подасть заяву про звільнення з роботи. Погодившись з такою пропозицією нею було подано заяву про відпустку на період з 10 червня 2013 року по 23.06.2013 року та заяву про звільнення , але без дати її написання про звільнення із роботи з 24.06.2013 року у зв»язку із виходом на пенсію, а дату написання вона проставить лише після того, як вийде із відпустки. Оглянувши дану заяву директором територіального центру соціального обслуговування їй було повідомлено, що така форма заяви не підходить з підстав, що вона вже перебуває на пенсії і їй було запропоновано написати заяву про звільнення за угодою сторін. На що вона теж погодилася і подала 30.05.2013 року заяву про звільнення її з роботи за угодою сторін з 24.06.2013 року і ця заява була датована 21 червня 2013 року. Однак згодом 19.06.2013 року вона подала заяву про відкликання своєї заяви про звільнення з 24.06.2013 року і дана заява була вручена особисто 20.06.2013року директору територіального центру соціального обслуговування і 21.06.2013 року відправлена рекомендованим листом з повідомленням про вручення, яку Територіальний центр соціального обслуговування отримав 27.06.2013 року. У зв»язку із погіршенням стану здоров»я вона під час відпустки перебувала на листку непрацездатності по 27.07.2013 року включно, про що повідомляла територіальний центр соціального обслуговування по телефону. 02.07.2013 року вона отримала із виконавчого комітету Дрогобицької міської Ради лист від 25.06.2013 року № 3-28/5252 про те, що її розпорядженням Дрогобицької міської Ради було звільнено з 25.06.2013 року із посади соціального робітника Дрогобицького міського територіального центру соціального обслуговування , а тому їй необхідно з»явитися для отримання трудової книжки. Вище вказану трудову книжку вона отримала 17.07.2013 року. Відтак вважає, що відповідачем було грубо порушено норми КЗпП, оскільки під час перебування її у відпустці вона перебувала на лікарняному, її відпустка продовжилася , аж до 31 липня 2013 року, а тому підстав для її звільнення 25.06.2013року у відповідача не було, просить визнати незаконним та скасувати розпорядження Дрогобицької міської Ради № 373-к від 21.06.2013 року « Про звільнення ОСОБА_5 соціального робітника Дрогобицького міського територіального центру соціального обслуговування ( надання соціальних послуг) із займаної посади за угодою сторін та поновити її на посаді соціального робітника Дрогобицького міського територіального центру соціального обслуговування ( надання соціальних послуг) та зобов»язати відповідача з 25.06.2013 року виплатити їй заробітну плату за час вимушеного прогулу.

У судове засідання позивачка не з»явилася, хоч належним чином була повідомлена про день та час слухання справи. На попередніх судових засіданнях позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Представник позивачки у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Суду пояснив, що на його думку при звільненні позивачки ОСОБА_5 , відповідачем по справі було порушено ряд норм КЗпП. Зокрема, те, що під час перебування у відпустці його довірителька перебувала на лікуванні , а дні тимчасової непрацездатності працівника не включаються у лікарні дні, відтак відпустка повинна була бути продовженою. Проте, що його довірителька під час відпустки знаходиться на лікарняному, остання повідомляла своє керівництво. Крім того зазначив, що згідно чинного КЗпП, заява про звільнення подається особою особисто. Яким чином така заява від 21.06.2013 року могла бути написана ОСОБА_5 особисто, коли остання перебувала на лікарняному та 21.06.2013 року нею ж була скерована заява від 19.06.2013 року про відкликання своєї заяви про звільнення з 24.06.2013 року, про що свідчить, що ОСОБА_5 писала таку заяву про звільнення не 21.06.201 3 року, а в інший день. 25.06.2013 року був останнім робочим днем ОСОБА_6, однак заробітна плата за цей день їй не нараховувалась, остання на роботу не вийшла. Керівництво не поцікавилося про відсутність свого працівника, не з»ясувало причини такої відсутності. Крім того відповідно до ст. 78 КЗпП - звільнення особи в період тимчасової непрацездатності не допускається. Відтак просить визнати незаконним та скасувати розпорядження Дрогобицької міської Ради № 373-к від 21.06.2013 року « Про звільнення ОСОБА_5 соціального робітника Дрогобицького міського територіального центру соціального обслуговування ( надання соціальних послуг) із займаної посади за угодою сторін та поновити її на посаді соціального робітника Дрогобицького міського територіального центру соціального обслуговування ( надання соціальних послуг) та зобов»язати відповідача з 25.06.2013 року виплатити їй заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Представник відповідача Дрогобицької міської Ради Щудло Р.Б. в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, посилаючись на обставини викладені у запереченні на позовну заяву, вважає, що відповідачем по справі було повністю дотримано порядок звільнення позивача з роботи за угодою сторін, оскільки заяву про звільнення позивачка писала особисто, щодо тимчасової непрацездатності під час відпустки, то позивачу було донараховано усі страхові виплати, відтак просить в задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази по справі, приходить до переконання, що заявлені позовні вимоги є безпідставними і такими, що не підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав :

Відповідно до пункту 1 статті 36 Кодексу законів про працю України підставою для припинення трудового договору може бути угода сторін.

Однак слід зазначити, що законодавством не встановлено відповідного порядку чи строків припинення трудового договору за угодою сторін, у зв'язку з чим вони визначаються працівником і власником або уповноваженим ним органом у кожному конкретному випадку.

Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 р. № 9 роз'яснено, що в разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП (угода сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може відбутися лише тоді, коли власник або уповноважений ним орган і працівник дійшли взаємної згоди.

З огляду на це працівник не може бути звільнений за пунктом 1 статті 36 КЗпП за угодою сторін, якщо одна зі сторін не дає згоди на припинення трудового договору за цим пунктом або не було досягнуто домовленості про дату звільнення. У цьому випадку трудовий договір може бути розірваний з ініціативи працівника або власника чи уповноваженого ним органу з інших підстав, передбачених КЗпП, та з додержанням відповідно до встановлених для таких підстав звільнення вимог закону, наприклад статей 38- 44 КЗпП.

Судом встановлено, що наказом № 23-ос від 01.03.2010 року позивачку було прийнято соціальним робітником в Дрогобицький міський територіальний центр соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян.

21.06.2013 року позивачкою ОСОБА_5 було подано заяву на ім'я міського голови м. Дрогобича п. Радзієвського О.В. про звільнення із посади, яку вона обіймає по угоді сторін, у зв»язку з виходом на пенсію по інвалідності з 24 червня 2013 року.

Згідно із розпорядженням по апарату міської Ради № 373-к від 21.06.2013 року « Про звільнення ОСОБА_5 « вбачається, що відповідно до п.1 ст. 36 Кодексу Законів про Працю України , ч.1 ст. 24 Закону України « Про відпустки» , керуючись п. 20 ч.4 ст.42 Закону України « Про місцеве самоврядування в Україні» звільнено ОСОБА_5, соціального робітника Дрогобицького міського територіального центру соціального обслуговування ( надання соціальних послуг), із займаної посади за угодою сторін 25 червня 2013 року. Директору Дрогобицького міського територіального центру соціального обслуговування ( надання соціальних послуг) виплатити ОСОБА_5 компенсацію за 16 календарних днів невикористаної основної відпустки за період роботи з 01.03.2012 року по 28.02. 2013 року, 8 календарних днів невикористаної основної відпустки за період роботи з 01.03.2013 року по 25.06.2013 року , 2 календарних днів невикористаної додаткової відпустки за період роботи з 01.03.2012 року по 28.02.2013 року та 1 - календарний день невикористаної додаткової відпустки за період роботи з 01.03.2012 року по 25.06.2013 року.

З пояснень свідка ОСОБА_7, вбачається, що вона працює головним провідним спеціалістом кадрової служби Виконавчого комітету Дрогобицької міської Ради. 21.06.2013 року згідно поданої заяви ОСОБА_5 від 21.06.2013 року було видано розпорядження про її звільнення з 25.06.2013 року, так як позивачка з 10 червня по 24 червня 2013 року включно перебувала у щорічній відпустці, а 24 червня припав на вихідний день - неділю, а тому було звільнено 25.06.2013 року. В день звільнення для отримання трудової книжки позивачка не з»явилася, про що було складено відповідний акт та надіслані відповідні листи як на адресу проживання так і на адресу реєстрації позивачки про необхідність з»явитися для отримання трудової книжки. Про відкликання заяви про звільнення ОСОБА_5, та про перебування її у тимчасовій непрацездатності під час відпустки, їй нічого не було відомо. Трудову книжку позивачка отримала 17.07.2013 року особисто про свідчить її підпис в журналі обліку руху трудових книжок і вкладок до них . А листок непрацездатності 11.07.2013 року приніс чоловік позивачки , про що теж було складено відповідний акт та було донараховано усі страхові виплати.

З пояснень свідка ОСОБА_8 вбачається, що вона працює інспектором по кадрам Дрогобицького міського територіального центру соціального обслуговування. Позивачка дійсно працювала на посаді соціального робітника Дрогобицького міського територіального центру соціального обслуговування ( надання соціальних послуг). Була звільнена за угодою сторін. Саму заяву про звільнення вона не бачила. Позивачка телефонувала до неї, однак не зі свого телефону , однак вона не повідомляла її про те, що перебуває на лікарняному. 25.06.2013 року складали акт про відсутність позивачки на роботі, телефонували їй ,однак остання телефону не брала. Про відкликання заяви про звільнення ОСОБА_5, та про перебування її у тимчасовій непрацездатності під час відпустки, їй нічого не було відомо. Ніяких заяв ніхто не приносив. Чоловік позивачки 11.07.2013 року приніс листок непрацездатності, який було передано в бухгалтерію та проведено відповідні виплати.

З пояснень свідка ОСОБА_9 вбачається, що вона працює директором Дрогобицького міського територіального центру соціального обслуговування. Позивачка дійсно працювала на посаді соціального робітника Дрогобицького міського територіального центру соціального обслуговування ( надання соціальних послуг). За час роботи у центрі майже не працювала, так як постійно хворіла. У Дрогобицькому міському територіальному центрі соціального обслуговування ( надання соціальних послуг) проводилося скорочення штатів , однак позивачку не було скорочено, пожаліли. Зараз особисто написала заяву про звільнення за угодою сторін від 21.06.2013 року. Вказану заяву віднесла у Дрогобицьку міську Раду, де її зареєстрували ти винесли відповідне розпорядження. Про відкликання заяви про звільнення ОСОБА_5, та про перебування її у тимчасовій непрацездатності під час відпустки, їй нічого не було відомо. Ніяких заяв ніхто не приносив. Чоловік позивачки 11.07.2013 року приніс листок непрацездатності, який було передано в бухгалтерію та проведено відповідні виплати.

Як визначено п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992року "Про практику розгляду судами трудових спорів", Припинення трудового договору за угодою сторін, згідно трудового законодавства, можливе у будь-який час, коли між власником або уповноваженим ним органом і працівником досягнуто угоди про припинення трудового договору. Якщо інша сторона погоджується із висловленою пропозицією, вважається, що сторони досягли угоди про припинення трудового договору, і працівник звільняється із роботи.

Підтвердженням ініціативи працівника про звільнення за угодою сторін, як правило, є його письмова заява, яку в даному випадку відповідач виконком Дрогобицької міської Ради отримав від позивача 21.06.2013 року. Дана заява була зареєстрована 21.06.2013 року в журналі реєстрації вхідної кореспонденції. Про що свідчить, що сторонами досягнуто домовленості про припинення трудового договору за п.1 ст. 36 КЗпП України і договір припинено в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Посилання позивачки щодо надіслання 19.06.2013 року заяви про відкликання своєї заяви про звільнення з 24.06.2013 року і дана заява була вручена особисто 20.06.2013року директору територіального центру соціального обслуговування і 21.06.2013 року відправлена рекомендованим листом з повідомленням про вручення, яку Територіальний центр соціального обслуговування отримав 27.06.2013 року, судом до уваги не береться, оскільки факт відкликання заяви про звільнення не є підставою для залишення позивача на роботі, так як для цього також необхідна і згода роботодавця. А останній отримання такої заяви як відкликання заяви про звільнення з 24.06.2013 року заперечує, про що свідчить що згода зі сторони відповідача на анулювання такої домовленості як звільнення позивачки ОСОБА_5 відсутня.

Правова підстава припинення трудового договору за угодою сторін не має наслідком обмеження щодо звільнення працівника під час його тимчасової непрацездатності.

Посилання позивача на законодавчо встановлену заборону або обмеження звільнення працівника під час його тимчасової непрацездатності спростовується Правилами про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці ( з підстав, встановлених ч.3 ст. 40 КЗпП України), і стосуються, як передбачених ст.ст. 40,41 КЗпП, так і інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, а не підстави звільнення за п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України.

Таким чином, посилання позивачки ОСОБА_5 на ініціювання безпосереднім керівництвом Дрогобицького міського територіального центру соціального обслуговування її звільнення із роботи не підтверджується жодним із доказів та не відповідає дійсності, оскільки жодного спонукання та застосування тиску із метою подання позивачкою заяви на звільнення керівництвом Дрогобицького міського територіального центру соціального обслуговування не чинилось, що, відповідно, і не підтверджено жодними належними та допустимими доказами, а навпаки це спростовується поясненнями позивачки ОСОБА_5,, яка не заперечила той факт, що заяву про звільнення вона писало особисто, що їй було відомо про те, що вона буде звільнена 24.06.2013 року, і про дату її звільнення вона дійшла згоди із керівництвом Дрогобицького міського територіального центру соціального обслуговування.

Також не підтверджено ні матеріалами справи, ні показаннями свідків посилання позивача на затримку у видачі трудової книжки із вини власника або уповноваженого ним органу.

Натомість, в матеріалах справи наявні: листи виконавчого комітету Дрогобицької міської Ради Львівської області, адресовані ОСОБА_5 за місцем реєстрації та проживання від 25.06.2013 року № 3-28/5251, № 3-28/5252 про необхідність з'явитися для отримання трудової книжки із повідомленням про вручення даного листа, акт від 25.06.2013 року з метою нагадування про необхідність з»явитися для отримання трудової книжки.

Враховуючи відсутність позивачки ОСОБА_5 на робочому місці у день звільнення, відповідачем було дотримано вимог законодавства, а саме згідно п.4.2. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників надіслано позивачу поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки, повідомлення ОСОБА_5 було отримано . Пересилання трудової книжки поштою із доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки про день фактичного розрахунку.

Оскільки відповідач відповідно до ст. 47 КЗпП України в день звільнення ОСОБА_5 видати працівникові оформлену трудову книжку не зміг із вини самого позивача, що підтверджується вищенаведеним, відповідачем проведено розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, що підтверджується довідкою Дрогобицького міського територіального центру соціального обслуговування ( надання соціальних послуг) № 365 від 25.12. 2013 року, платіжним дорученням № 134 від 25.06.2013 року та заявкою на видачу готівки та перерахування коштів на вкладні рахунки від 21.06.2013 року.

Також з позивачкою було проведено і розрахунок по оплаті листка непрацездатності за період її перебування на листку непрацездатності за період з 20.06.2013 року по 27.06.2013 року включно.

Щодо такого розрахунку при звільненні, позивачка не заперечила і той факт визнала.

А щодо листків непрацездатності за період з 01.07.2013 по 11.07.2013 року, з 12.07.2013 року по19.07.2013 року, 20.07.2013 року по 27.07.2013 року , то такі оплаті не підлягають, так як були видані уже після звільнення позивачки ОСОБА_5

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, дослідивши всі докази, надані суду на обґрунтування позицій сторін, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88 , 209, 213, 215, 367 ЦПК України, ст.ст.40, 78 , 235, 236 КЗпП України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до Виконкому Дрогобицької міської Ради Львівської області про поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу , відмовити

Рішення може бути оскаржено в судову палату по цивільних справах Львівського апеляційного суду через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення суду.

Головуюча-суддя : ________________________