Справа №2/489/117/14
Ленінський районний суд м. Миколаєва
________________________________________________________________________
___________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

"21" липня 2014 р.
м.
Миколаїв

Ленінський районній суд м. Миколаєва у
складі:

головуючого судді - Коновця М.С.

при секретарі - Михайловій А.О.

за участю:

представника позивача: ОСОБА_1;

відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві цивільну
справу

За позовом: ОСОБА_2;

До відповідача: ОСОБА_3

про визнання договору оренди
недійсним.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача,

суд встановив наступне

ОСОБА_2 звернувся до Ленінського
районного суду м. Миколаєва із позовною
заявою до ОСОБА_3 про визнання
недійсним з моменту вчинення договору
оренди будинку за адресою: АДРЕСА_1,
укладеного 21.02.2008 р. між ним та
відповідачем, у зв'язку із вчиненням
його під впливом помилки.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги
зазначив, що відповідач, пропонуючи
укласти оскаржуваний договір оренди,
запевнила його що є власником будинку
за адресою: АДРЕСА_1, проте, як
з'ясувалось пізніше, під час укладання
спірного договору відповідачка не була
власником вказаного житлового будинку,
а тому не мала права укладати договір,
що призвело до того, що договір був
укладений ним під впливом помилки.

Відповідач проти задоволення позовних
вимог заперечувала.

Досліджуючи матеріали справи,
аналізуючи норми чинного
законодавства, що стосується суті
спору, суд дійшов наступних висновків

21.02.2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був
укладений договір оренди відповідно до
умов якого ОСОБА_3, як орендодавець,
передала ОСОБА_2, як орендарю у
тимчасове користування житлове
приміщення за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 300 кв.м. строком на 1
рік та орендною платою 1650 грн. в місяць.

Відповідно до ст. 229 ЦК України якщо
особа, яка вчинила правочин, помилилася
щодо обставин, які мають істотне
значення, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо
природи правочину, прав та обов'язків
сторін, таких властивостей і якостей
речі, які значно знижують її цінність
або можливість використання за
цільовим призначенням.

У відповідності до положень ст.ст. 57-60
ЦПК України доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи.

Ці дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

При цьому, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог,
докази подаються сторонами.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи пояснення представника
позивача та підстави позову (те, що
відповідачка не була власником
вказаного житлового будинку, а тому не
мала права укладати договір, що
призвело до того, що договір був
укладений позивачем під впливом
помилки) вбачається, що ОСОБА_2 не
помилявся щодо природи правочину, що
укладався, не помилявся щодо своїх прав
та обов'язків, які випливають із умов
укладеного ним договору та прав і
обов'язків ОСОБА_4 за вказаним
договором, якості та властивостей
об'єкта оренди, а тому і підстав для
визнання недійсним спірного договору
внаслідок вчинення його під впливом
помилки не має.

Окрім того відповідно до п.19 Постанови
Пленуму ВСУ "Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" № 9 від 06.11.2009 р.
встановлено, що помилка внаслідок
власного недбальства, незнання закону
чи неправильного його тлумачення
однією зі сторін не є підставою для
визнання правочину недійсним.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов
висновку, що позовні вимоги є
необґрунтованими, безпідставними, а
тому задоволенню не підлягають.

Судові витрати віднести на позивача
згідно вимог ст. 88 ЦПК України.

Стосовно порушеного позивачем питання
про поновлення пропущеного строку
позовної давності слід зазначити
наступне: оскільки про порушення свого
права позивач дізнався у липні 2012 р., а
звернувся до суду 12.03.2013 р., тобто у
межах строку позовної давності
встановленої ст. 257 ЦК України, підстав
для його поновлення не має, оскільки
останній не є пропущеним.

Керуючись ст.ст. 14, 60, 62, 212-214, 224-226 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення,
заочне рішення може бути оскаржене
відповідачем шляхом подачі
апеляційної скарги апеляційному суду
Миколаївської області через
Ленінський районний суд м. Миколаєва
протягом десяти днів з дати
постановлення ухвали про залишення
заяви про перегляд заочного рішення
без задоволення.

Рішення може бути оскаржено позивачем
до апеляційного суду Миколаївської
області шляхом подачі апеляційної
скарги через Ленінський районний суд м.
Миколаєва протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Повний текст рішення складено 22.07.2014 р.

Суддя