АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2265/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 47 Діденко Т. І.
Доповідач в апеляційній інстанції
Бородійчук В. Г. РІШЕННЯ
06 жовтня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоБородійчука В.
Г.суддівПодороги В. М. , Демченка В. А.
при секретаріВолвенко А.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення
Монастирищенського районного суду
Черкаської області від 04 липня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7
про усунення перешкод у здійсненні
власності та порушення правил
Вивчивши матеріали справи, заслухавши
сторони, колегія суддів, -
в с т а н о в и л а :
31 березня 2014 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_7 про усунення
перешкод у здійсненні права власності
та порушення правил добросусідства.
В обгрунтування позовних вимог
позивачка вказувала, що вона в 1979 році
придбала будинок, який розташований на
земельній ділянці АДРЕСА_1. і в тому ж
році збудувала господарське
приміщення - літню кухню.
Перед початком будівництва споруди
було запрошено спеціаліста (землеміра)
сільської ради для визначення
дозволеної відстані від межі сусідньої
земельної ділянки, яка на даний час
Після проведення відповідних замірів
землеміром сільської ради дозволена
відстань від межі до будівлі складала 1
м., що відповідало діючим вимогам на той
Для розмежування сусідніх земельних
ділянок по лінії межі на відстані 1 м
від будівлі її літнього сараю було
встановлено провітрювальний, нікому і
ні в чому не загрожуючий (в тому числі і
сусідському подвір'ю) паркан із
Від відповідачки не надходило ніяких
скарг щодо розташування будівлі
літньої кухні позивачки.
В грудні 2009 року ОСОБА_7 було видано
державний акт на право власності на
земельну ділянку, загальною площею 0,1775
Відповідний державний акт на право
власності на земельну ділянку,
загальною площею 0,038 га був отриманий
нею 14 січня 2010 року.
Позивачка вважає, що при оформленні
державного акту на земельну ділянку
належну відповідачці, допущено ряд
порушень законодавства, визначення
межі між ділянками проведено без її
відому і без погодження з нею, ніде і
ніяких підписів вона не ставила.
В 2011 році відповідачкою ОСОБА_7 без її
згоди і без домовленості був знищений
її паркан, який розмежовував земельні
ділянки, і встановлений з порушенням
межових знаків та захватом частини її
земельної ділянки, «глухий» паркан із
залізобетонних плит висотою 1,86 м.
Позивачка вважає, що в діях
відповідачки ОСОБА_7 вбачаються грубі
порушення земельного законодавства, а
саме вимоги ст. 103 «Зміст
добросусідства», ст. 106 «Обов'язки щодо
визначення спільних меж» ЗК України.
Ряд порушень відповідачка ОСОБА_7
допустила і при встановленні
капітального паркану, після
встановлення якого, відстань до її
будівлі літньої кухні становить від 0,28
до 0,5 метра, що перешкоджає і
унеможливлює доступ до будівлі для її
упорядкування та проведення поточних
Позивачка вказує, що факт наявності
порушень при встановленні
відповідачкою паркану підтверджено
комісією в складі заступника голови
РДА, сільського голови с. Сатанівши,
районного архітектора (лист-відповідь
відділу регіонального розвитку,
містобудування та архітектури від 21
січня 2013 року), згідно якого
встановлено факт порушень ДБН 360-92
«Містобудування. Планування і забудова
міських і сільських поселень», про те,
що «Для догляду за будівлями і
здійснення їх поточного ремонту,
відстань до межі сусідньої ділянки від
найбільш виступаючої конструкції
стіни треба приймати не менше ніж 1,0 м».
Щодо встановлення бетонного паркану
відповідачкою ОСОБА_7 зазначено, що
допускається огороджувати присадибну
земельну ділянку глухою і високою
огорожею тільки з фасадного боку
ділянки, а також з боку, що граничить з
дорогою. Огорожа на межі між двома
ділянками повинна бути не вище 180 см. і
зобов'язана бути провітрюваною,
прозорою, не перешкоджу вати інсоляції
приміщень сусідніх забудов.
ОСОБА_6 вважає, що ОСОБА_7 своїми
незаконними діями допустила
самозахват частини її земельної
ділянки на свою користь, встановила з
порушенням всіх існуючих будівельних
норм капітальний бетонний паркан, в
результаті чого від накопичення
атмосферних осадків (сніг, дощ,
відсутність провітрювання)
господарські споруди позивачки (літній
кухні) завдано відчутних та очевидних
збитків (обсипання штукатурного
покриття стіни, порушення цегляної
кладки тильної сторони будівлі, помок
ріння та обсипання стін з внутрішньої
сторони літньої кухні.
Позивачка просила суд зобов'язати
громадянку ОСОБА_7, яка проживає за
адресою: АДРЕСА_2 усунути порушення її
права власності на земельну ділянку
шляхом вчинення наступних дій:
прибрати (шляхом демонтажу) з межі її
земельної ділянки капітальний
бетонний паркан, який встановлений
протизаконним шляхом, з грубими
порушеннями вимог ЗК України та
Державних будівельних норм, чим її
завдано відчутних незручностей в
обслуговуванні господарської будівлі
та матеріальних збитків; відновити
раніше визначену межу між земельними
ділянками та встановити паркан
(огорожу), який би відповідав
необхідним нормам діючого
законодавства, судові витрати покласти
Рішенням Монастирищенського районного
суду Черкаської області від 04 липня 2014
року в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати рішення Монастирищенського
районного суду Черкаської області від
04 липня 2014 року як незаконне та
ухвалити нове рішення, яким її позовні
вимоги задовольнити.

Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла до висновку, що апеляційна
скарга підлягає до часткового
задоволення.

Ст. 213 ЦПК України вказує, що рішення
суду повинно бути законним та
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Однак, дане рішення суду вказаним
вимогам не відповідає.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є:
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Норми матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд. Таке
право мають також особи (за винятком
тих осіб, які не мають цивільної
процесуальної дієздатності), в
інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або невчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом.

Звертаючись до суду з позовною заявою
(а.с. 2-4) ОСОБА_6 в обгрунтування вимог
позовної заяви вказала що вона в 1979
році придбала будинок, який
розташований на земельній ділянці
АДРЕСА_1. і в тому ж році збудувала
господарське приміщення - літню кухню.

Перед початком будівництва споруди
було запрошено спеціаліста (землеміра)
сільської ради для визначення
дозволеної відстані від межі сусідньої
земельної ділянки, яка на даний час
належить ОСОБА_7.

Після проведення відповідних замірів
землеміром сільської ради дозволена
відстань від межі до будівлі складала 1
м., що відповідало діючим вимогам на той
час.

Для розмежування сусідніх земельних
ділянок по лінії межі на відстані 1 м
від будівлі її літнього сараю було
встановлено провітрювальний, нікому і
ні в чому не загрожуючий (в тому числі і
сусідському подвір'ю) паркан із
металевої сітки.

В 2011 році відповідачкою ОСОБА_7 без її
згоди і без домовленості був знищений
її паркан, який розмежовував земельні
ділянки, і встановлений з порушенням
межових знаків та захватом частини її
земельної ділянки, «глухий» паркан із
залізобетонних плит висотою 1,86 м.

Позивачка вважає, що в діях
відповідачки ОСОБА_7 вбачаються грубі
порушення земельного законодавства, а
саме вимоги ст. 103 «Зміст
добросусідства», ст. 106 «Обов'язки щодо
визначення спільних меж» ЗК України.
Ряд порушень відповідачка ОСОБА_7
допустила і при встановленні
капітального паркану, після
встановлення якого, відстань до її
будівлі літньої кухні становить від 0,28
до 0,5 метра, що перешкоджає і
унеможливлює доступ до будівлі для її
упорядкування та проведення поточних
ремонтних робіт.

Тому, просила зобов'язати громадянку
ОСОБА_7 усунути порушення її права
власності на земельну ділянку шляхом
вчинення наступних дій: прибрати
(шляхом демонтажу) з межі її земельної
ділянки капітальний бетонний паркан,
який встановлений протизаконним
шляхом, з грубими порушеннями вимог ЗК
України та Державних будівельних норм,
чим її завдано відчутних незручностей
в обслуговуванні господарської
будівлі та матеріальних збитків;
відновити раніше визначену межу між
земельними ділянками та встановити
паркан (огорожу), який би відповідав
необхідним нормам діючого
законодавства, судові витрати покласти
на відповідачку.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції мотивував
свої висновки тим, що рішенням
Монастирищенського районного суду
Черкаської області від 15 серпня 2013 року
по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6
про усунення перешкод у здійсненні
права власності та порушень правил
добросусідства на ОСОБА_6 покладений
обов'язок влаштувати належний
водовідвід дощової води з даху її
господарської капітальної будівлі
сараю, яка розміщена на межі належної
ОСОБА_7 земельної ділянки, прибрати
тимчасову будівлю літнього сараю з
межі земельних ділянок. Доказів того,
що при будівництві господарських
споруд позивачка дотрималась діючих
вимог щодо відстані споруд від лінії
межі з суміжною земельною ділянкою
судом не отримано, тому й було ухвалено
рішення про відмову в задоволенні
позову.

Колегія суддів не може погодитися з
таким висновком суду, виходячи з
наступного.

Як вбачається з листа-відповіді
відділу регіонального розвитку,
містобудування та архітектури
Монастирищенської РДА від 21 січня 2013
року (а.с. 75-76) було встановлено факт
порушень при встановленні паркану
відповідачем та підтверджено і
комісією в складі заступника голови
РДА Тихоновича Б.І., сільського голови
Сатанівської селищної ради Форостяної
Є.Р., районного архітектора Шудри С.С..

При огляду комісією забудови,
встановлений факт порушень Державних
Будівельних норм (ДЬБН 360-92**)
Містобудування, Планування і забудова
міських і сільських поселень, п. 3.25 де
зазначено, що «для догляду за будівлями
і здійснення їх поточного ремонту,
відстань до межі сусідньої ділянки від
найбільш виступаючої конструкції
стіни треба приймати не менше ніж 1,0 м..

Згідно ст. 103 ЗК України власники та
користувачі сусідніх земельних
ділянок повинні обирати такі способи
використання землі, які відповідають
цільовому призначенню земельних
ділянок та за яких власникам і
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок завдаватиметься найменше
незручностей (затінення, задимлення,
шумове забруднення, тощо).

Відповідно Державних будівельних норм
(ДБН 360-92**) допускається огороджувати
присадибну земельну ділянку глухою і
високою огорожею тільки з фасадного
боку ділянки, а також з боку, що
граничить з дорогою.

Огорожа на межі між двома ділянками
повинна бути не вище 180 см. і зобов'язана
бути провітрюваною, прозорою, не
перешкоджати інсоляції приміщень
сусідніх забудов.

Судом було встановлено і дана
обставина сторонами не заперечується
та підтверджена наявними матеріалами
справи, що ОСОБА_7 між присадибними
ділянками встановила глухий
капітальний бетонний паркан, що у
відповідності з нормами (ДБН 360-92**) є
поррушенням.

Відповідно до ст. 39 ЗК України
використання земель житлової та
громадської забудови здійснюється
відповідно до генерального плану
населеного пункту, іншої містобудівної
документації, плану
земельно-господарського устрою з
дотриманням будівельних норм та
визначених державних стандартів.

В пунктах «г», «е» ч. 1 ст. 91 ЗК України
зазначено, що власники земельних
ділянок зобов'язані не порушувати прав
власників суміжних земельних ділянок
та землекористувачів, дотримуватись
правил добросусідства.

Згідно п. 2 ст. 152 ЗК України власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою і відшкодування
завданих збитків.

Згідно плану земельних ділянок ОСОБА_6
та ОСОБА_7 по АДРЕСА_1 (а.с. 39) вбачається
наявність глухого капітального
бетонного паркану між земельними
ділянками сторін по справі. Дана
обставина підтверджується також і
наявними в матеріалах справи
фототаблицями (а.с. 11-23), що дає підстави
колегії суддів вважати помилковим
висновок районного суду щодо
правомірності будівництва такого типу
паркану.

В запереченнях на апеляційну скаргу
ОСОБА_7 зазначила, що паркан збудований
на її земельній ділянці, а не на межі
земельних ділянок і крім того
позивачка не надала суду доказів того,
що має місце порушення кладки стін її
будівлі, однак колегія суддів такі
доводи ОСОБА_7 не може визнати
обгрунтованими, оскільки вони не
спростовують встановлених порушень
(ДБН 360-92**) при будівництві паркану. Інші
доводи заперечення на апеляційну
скаргу також не спростовують
встановлених колегією суддів обставин
по справі та не можуть бути підставами
для залишення суду першої інстанції
без змін.

Колегія суддів вважає, що висновок
районного суду про відмову в
задоволенні позовних вимог позивача не
є обгрунтованим і суд першої інстанції
неправильно застосував при вирішенні
спору норми матеріального права та не
звернув увагу на норми (ДБН 360-92**), які
визначають, що відповідачем дійсно
вони були порушені при будівництві
паркану.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що позовні вимоги ОСОБА_6
підлягають до часткового задоволення,
рішення суду до скасування з
ухваленням нового рішення про
зобов'язання відповідачки демонтувати
встановлений нею глухого бетонного
паркану встановленого між
присадибними ділянками ОСОБА_7 та
ОСОБА_6.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6
задовольнити частково.

Рішення Монастирищенського районного
суду Черкаської області від 04 липня 2014
року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про
усунення перешкод у здійсненні
власності та порушення правил
добросусідства задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_7 демонтувати глухий
бетонний паркан, що розділяє суміжні
земельні ділянки ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в касаційному
порядку протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :