У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Закропивного О.В., Лесько А.О., Луспеника
Д.Д.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
Миколаївської міської ради про
визначення додаткового строку для
прийняття спадщини за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення Ленінського
районного суду

м. Миколаєва від 26 березня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду
Миколаївської області від 28 квітня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду із указаним позовом, у якому
просила визначити їй додатковий строк
для прийняття спадщини.

В обґрунтування позову зазначала, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_5,
після смерті якого відкрилася спадщина
на квартиру АДРЕСА_1, яка належала йому
як співвласнику на праві спільної
сумісної власності. Посилалася на те,
що з кінця листопада 2011 року до кінця
квітня 2012 року вона здійснювала
постійний догляд за своїм двоюрідним
братом ОСОБА_6, який тяжко хворів та
помер ІНФОРМАЦІЯ_2, у зв'язку з чим не
мала можливості звернутися до
нотаріуса та пропустила строк для
прийняття спадщини. На підставі цього
звернулася до суду.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 26 березня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Миколаївської
області від 28 квітня 2014 року, у
задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати зазначені судові рішення та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити її позов.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Зокрема, суд першої інстанції, з яким
погодився й суд апеляційної інстанції,
на підставі належним чином оцінених
доказів, поданих сторонами

ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного
висновку про те, що позов

ОСОБА_4 не підлягає задоволенню,
керуючись при цьому нормами ст.
ст. 1269, 1270, 1272 ЦК України.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу і залишити судові
рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 26 березня

2014 року та ухвалу апеляційного суду
Миколаївської області від 28 квітня 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
О.В. Закропивний

А.О. Лесько

Д.Д. Луспеник