Справа №468/1918/13-ц 28.03.2014 28.03.2014 28.03.2014
Провадження №22-ц/784/752/14
УХВАЛА

Іменем України

28 березня 2014 року
м.
Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого: Буренкової К.О.,

суддів: Крамаренко Т.В., Мурлигіної О.Я.,

при секретарі судового засідання:
Рудніку Є.М.,

за участі: представника ПАТ КБ
«ПриватБанк» Ремешевського Є.А.,
відповідача ОСОБА_2, її представника
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Баштанського районного суду
від 21 січня 2014 року у справі за
позовом публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
"Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року Публічне акціонерне
товариство Комерційний Банк
«ПриватБанк» (далі - Банк) звернулось з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Банк зазначав, що 04 червня 2010 року між
Банком та відповідачкою був укладений
кредитно - заставний договір №NKJNAD40309221,
відповідно до якого остання отримала
кредит в розмірі 51538 грн. 66 коп., зі
строком повернення до 03 червня 2015 року
та із сплатою відсотків за
користування кредитом в строки та в
порядку, встановленим кредитним
договором.

Відповідачка зобов'язань по сплаті
кредиту, відсотків, інших платежів у
визначеному у договорі розмірі та у
встановлений термін, не вносила. У
зв'язку з чим утворилась
заборгованість, розмір якої станом на 16
серпня 2013 року складав 41956 грн. 04 коп., в
тому числі: заборгованість за кредитом
- 33202 грн. 41 коп.; заборгованість за
відсотками - 3834 грн. 35 коп.; пеня - 1648 грн.
79 коп.; штраф (фіксована частина) - 250
грн.; штраф (процентна складова) -1986 грн.

Посилаючись на наведені обставини,
Банк просив стягнути на його користь із
відповідачки 41956 грн. 04 коп.
заборгованості за кредитом.

Рішенням Баштанського районного суду
від 21 січня 2014 року позов Банку
задоволено.

Cтягнуто з ОСОБА_2 на користь Банку 41 956
грн. 04 коп. заборгованості за кредитно -
заставним договором.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Банку 419
грн. 56 коп. витрат по сплаті судового
збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції і відмовити Банку у
задоволенні позовних вимог.
Відповідачка посилається на те, що суд
першої інстанції при ухваленні рішення
не з'ясував належним чином вину Банку
у виникненні заборгованості за
кредитом, оскільки заставний
автомобіль було передано останньому
для реалізації. Крім цього,
відповідачка посилається на те, що Банк
не довів допустимими доказами
отримання нею кредитних коштів.

Колегія вважає, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України ,
якщо договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 04 червня 2010 року
між Банком та ОСОБА_2 був
укладений кредитно-заставний договір
№NKJNAD40309221, відповідно до умов якого
остання отримала кредит на придбання
автомобіля марки CHERY, модель AMULET А 15, 2008
року випуску, в розмірі 51538 грн. 66 коп.,
зі сплатою відсотків за користування
кредитом в розмірі 20, 04 % річних та
строком його повернення до 03 червня 2015
року у відповідності до графіку
погашення, який є невід'ємною частиною
цього договору.

Із матеріалів справи вбачається, що 30
січня 2012 року ОСОБА_2 видала Банку
нотаріально посвідчену довіреність,
якою уповноважила останнього
представляти її інтереси в органах
Державтоінспекції, нотаріату,
страхування, на станціях технічного
обслуговування, автогаражних
кооперативах та будь-яких інших
компетентних органах, що пов'язані з
експлуатацією та продажем належного їй
на праві власності автомобіля марки
CHERY, модель AMULET А 15, 2008 року випуску
(а.с. 38). 30 січня 2012 року сторонами
було підписано акту огляду і та
приймання Банком вказаного автомобіля
із зазначенням його комплектності, а
також Банку передані ключі від
автомобіля. Згідно звіту про експертну
оцінку даного транспортного засобу від
31 січня 2012 року його ринкова вартість
була визначена у 43500 грн.( а.с. 37, 59-66).

Наявні у справі копія платіжного
доручення від 27 грудня 2012 року та копії
меморіальних ордерів від 11 січня 2013
року свідчать про те, що у зв'язку з
реалізацією Банком вказаного
автомобіля на погашення боргу
відповідачки за вказаним
кредитно-заставним договором було
зараховано 33699 грн. 60 коп., із них на
погашення: основного кредиту - 11722 грн. 01
коп.; відсотків за користування
кредитом - 10762 грн. 43 коп.; пені - 8146 грн. 49
коп.; комісії - 2298 грн. 12 коп.; штрафу - 108
грн. і 74 грн.63 коп., а також, як видно із
пояснень представника Банку, 587 грн. 92
коп. на оплату перебування автомобіля
на стоянці (а.с. 51-58, 87).

Проте коштів виручених Банком від
продажу автомобіля виявилось
недостатньо для погашення
заборгованості за цим
кредитно-заставним договором.

У зв'язку з чим станом на 16 серпня 2013
року розмір заборгованості
відповідачки за кредитно-заставним
договором складав 41956 грн. 04 коп., в тому
числі: заборгованість за кредитом - 33202
грн. 41 коп.; заборгованість за
відсотками - 3834 грн. 35 коп.; пеня - 1648 грн.
79 коп.; штраф (фіксована частина) - 250
грн.; штраф (процентна складова) - 1986 грн.

Встановивши наведені обставини, суд
першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку про порушення
відповідачкою зобов'язань за вказаним
кредитно-заставним договором станом на
16 серпня 2013 року, що відповідно до
положень ст. ст. 526, 610, 615, ч.2 ст. 1050 ЦК є
підставою для дострокового стягнення з
останньої на користь Банку 41956 грн. 04
коп. заборгованості за цим договором.

Не заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги ОСОБА_2 стосовно
того, що заборгованість за даним
кредитно-заставним договором виникла
із вини Банку, який не вжив належних
заходів щодо продажу заставного
автомобіля, оскільки спростовуються
змістом нотаріально посвідченої
довіреності від 30 січня 2012 року, якою
вона уповноважила Банк вчиняти дії,
пов'язані з експлуатацією та продажем
заставного автомобіля без погодження з
нею. В довіреності ОСОБА_2 не зазначила
будь-яких умов щодо ціни та строку
реалізації даного автотранспортного
засобу. Тому відсутні підстави для
застосування до даних правовідносин
положень ст. 613 ЦК України.

Не спростовують висновків суду
посилання відповідачки і на
недоведеність Банком отримання нею
кредиту, оскільки, як свідчать
матеріали справи, грошові кошти
перераховані Банком у рахунок вартості
автомобіля.

Оскільки оскаржуване рішення
ухвалено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права,
то колегія суддів не вбачає підстав
для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а
рішення Баштанського районного суду
від 21 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але з цього часу на
протязі двадцяти днів може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:
Судді: