У Х В А Л А

Іменем України

18 листопада 2014 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Леска В.В.

суддів - Кожух О.А., Чужі Ю.Г.

при секретарі - Марчишак Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд за кордон та в'їзд до України дитини без дозволу батька за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 23 вересня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

04 вересня 2014 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд за кордон та в'їзд до України без дозволу та супровіду батька їх спільного сина: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який обгрунтувала тим, що син ОСОБА_3 постійно хворіє, перебуває на «Д» обліку з діагнозом респіраторний алергоз (обструктивний бронхіт), алергічний риніт, часті застудні захворювання, в результаті чого потребує постійного лікування та оздоровлення. Крім того, він займається в спортивно-оздоровчому комплексі дитячої юнацької спортивної школи, що пов'язано з виїздом на спортивні змагання до країн ближнього зарубіжжя.

В даний час виникло питання про виїзд позивачки разом із сином за межі України для відпочинку та для його оздоровлення, яке вона не може здійснити у зв'язку з відмовою відповідача надати дозвіл на виїзд дитини за кордон та виготовлення проїзного документу для сина.

Посилаючись на вказані обставини позивачка просила суд ухвалити рішення про надання дозволу на виготовлення проїздних документів для виїзду за кордон сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до виповнення йому 16-річного віку, без згоди батька ОСОБА_2., та вирішити питання про безперешкодний виїзд за кордон та в'їзд до України дитини - ОСОБА_3 у супроводі матері ОСОБА_1 або іншої уповноваженої особи без дозволу та супровіду батька ОСОБА_2 в період з 01 червня по 30 серпня кожного року.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 23 вересня 2014 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на незаконність судового рішення із-за неповного встановлення обставин справи та недоведеність обставин, що суд вважав встановленими, неправильне їх дослідження та оцінку, просив скасувати оскаржуване ним рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Межі доводів апеляційної скарги - судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що позивачка постійно чинить відповідачу перешкоди у спілкуванні з дитиною, на утримання якої він сплачує аліменти. Крім того, батько позивачки є громадянином Росії, а відтак заявленою вимогою вона фактично хоче змінити місце проживання малолітньої дитини і цим самим позбавити відповідача можливості належним чином виконувати свої батьківські обов'язки та реалізувати свої права стосовно сина

Апелянт ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений, що вбачається з повідомлення про вручення судової повістки.

Позивачка ОСОБА_1 просила відхилити апеляційну скаргу як необгрунтовану і безпідставну й залишити без змін рішення, яке ухвалене з дотриманням вимог закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України справу розглянуто у відсутності відповідача.

Заслухавши доповідача, пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

З досліджених матеріалів справи слідує, що 07 червня 2008 року між ОСОБА_2. та ОСОБА_1 був укладений шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Мукачеву, Мукачівського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис № 185.

Від даного шлюбу народився син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, свідоцтво про народження НОМЕР_1 від 29 жовтня 2008 року (а.с. 6).

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 16 серпня 2010 року шлюб укладений між сторонами було розірвано, сина ОСОБА_3 залишено проживати з матір'ю - ОСОБА_1 (а.с. 7).

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, батьки, відповідно до положень ст. 151 СК України, вправі обирати самі.

Згідно вимог ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Стаття 154 СК України надає батькам право звернутися до суду за захистом прав та інтересів дитини.

Згідно ст. З Конвенції ООН про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.91 р. №789-ХІІ), та ч. 7 і ч. 8 ст. 7 СК України усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин мають здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Порядок оформлення документів для виїзду громадян України за кордон визначається Законом України «Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України» № 3858 -Х11 від 21. 01. 1994 року, із змінами та доповненнями, який у статті 4 передбачає, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. У клопотанні зазначаються відомості про дитину. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно з частиною 2 Правил перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадян України, які не досягли 16-річного віку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року зі змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України № 932 від 11 липня 2007 року, виїзд за межі України громадян України, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або в супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналу або нотаріально посвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, син сторін по справі ОСОБА_3 постійно хворіє, перебуває на «Д» обліку з діагнозом респіраторний алергоз (обструктивний бронхіт), алергічний риніт, часті застудні захворювання, в результаті чого потребує постійного лікування та оздоровлення. Крім того, він займається в спортивно-оздоровчому комплексі дитячої юнацької спортивної шкоди, що пов'язано з виїздом на спортивні змагання до країн ближнього зарубіжжя, а оскільки відповідач відмовляється добровільно надати дозвіл на виготовлення виїздного документу та дозволу на виїзд дитини за кордон без його судпровіду, позивачка була змушена звернутися до суду з питанням вирішення захисту інтересів дитини.

Посилання відповідача ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що отримання дозволу на виїзд дитини за кордон з боку його матері є наміром змінити постійне місце проживання дитини не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки позовними вимогами та судом першої інстанції чітко визначено, що виїзди за кордон мають мінливий характер та пов'язані з оздоровленням дитини й участю її в спортивних змаганнях.

Оцінивши в сукупності зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, враховуючи, що у відповідності до ч. 1 ст. 141 СК України батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо дитини, приймаючи до уваги, що сторони -мати ОСОБА_1 та батько ОСОБА_2 не можуть знайти спільної згоди щодо виїзду їх спільного сина за кордон, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позовна заява підлягає до задоволення.

На підставі викладеного та ст. 308 ЦПК України, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу відповідача слід відхилити як безпідставну та необгрунтовану і залишити без змін рішення суду першої інстанції, яке ухвалено з дотриманням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення рішення Мукачівського міськрайонного суду від 23 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: