Справа № 1527/5099/12
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 серпня 2014 року Суворовський районний
суд міста Одеси в складі: головуючого
судді Гудіної Н.І.

при секретарі Мельніченко Г.О.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі

справу за позовом

ОСОБА_2, діючої у своїх інтересах та
інтересах недієздатної ОСОБА_3, до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, управління
житлово-комунального господарства
Одеської міської ради, треті особи:
приватний нотаріус Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_7, орган
опіки та піклування Суворовської
районної адміністрації Одеської
міської ради, ОСОБА_8, про визнання
договорів недійсними та визнання права
власності у порядку спадкування за
законом

та за позовом

ОСОБА_9 до ОСОБА_6, ОСОБА_2, діючий у
власних інтересах та в інтересах
недієздатної ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
визнання договорів недійсними,
визнання права власності на нерухоме
майно та витребування майна з чужого
незаконного володіння

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_2 , котра діє у своїх
інтересах та інтересах недієздатної
ОСОБА_3, звернулась з позовом до
відповідачів та просить визнати
недійсним Свідоцтво про право
власності №2-1678 від 9 квітня 1999 року, що
видане Управлінням житлового
комунального господарства виконкому
Одеської міської ради про право
власності ОСОБА_10 на 4/25 частки
домоволодіння АДРЕСА_1 в місті Одесі
,визнати недійсним договір дарування №
523 від 09 лютого 2004 року, укладений між
ОСОБА_11, котрий діяв від імені ОСОБА_10, з
одній сторони, та ОСОБА_5, з другої
сторони, 4/25 частки домоволодіння під
літ. Ж за АДРЕСА_1 в місті Одесі,
посвідчений приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_1, визнати недійсним
договір дарування № 923 від 12 грудня 2006
року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6
на 4/25 частки домоволодіння під літ. Ж за
АДРЕСА_1 міста Одесі, посвідчений
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_12
Також позивачка просить визнати за нею
та недієздатною ОСОБА_3 право власності
у рівних частках на 21/25 частки
домоволодіння АДРЕСА_1 в місті Одесі - у
порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_13, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1
року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03
листопада 2003 року за рішенням суду
міста Керч АР Крим, чоловік позивачки
був визнаний померлим, 05 лютого 2003 року
було видано свідоцтво про його смерть.
Позивачка, діюча також в інтересах
недієздатної дочки спадкоємця ОСОБА_3,
звернулась із заявою про прийняття
спадщини у Восьму Одеську державі
нотаріальну контору. Спадкоємцями
майна померлого ОСОБА_14 є також
ОСОБА_15 та її сестра ОСОБА_16, котрі при
розгляді спору про спадкове
майно,відмовилися від вимог в части
права власності на спірну частку
домоволодіння АДРЕСА_1 в місті Одесі,
відмова була прийнята судом,
провадження у справі в цій частині
закрито. На думку позивачки,
спадкодавцеві належало на праві
власності на момент відкриття спадщини
? від 21/25 частки домоволодіння АДРЕСА_1
в місті Одесі, оскільки вона з
чоловіком поділили майно в рівних
частках за його життя, свою частку він
не відчужував і на момент відкриття
спадщини йому належало ? від 21/25 частки
спірного домоволодіння. Інші 4/25 частки,
які в 1993 році належали ОСОБА_10, на даний
час належать на законних підставах
ОСОБА_9, тому свідоцтво про право
власності, видане ОСОБА_10 в 1999 році, та
подальші угоди відчуження мають бути
визнані судом недійсними.

30.01.2014 року за клопотання ОСОБА_9
позовні вимоги ОСОБА_2, діючої у своїх
інтересах та інтересах недієздатної
ОСОБА_3, до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
управління житлово-комунального
господарства Одеської міської ради,
треті особи: приватний нотаріус
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_7, орган опіки та
піклування Суворовської районної
адміністрації Одеської міської ради,
ОСОБА_8, про визнання договорів
недійсними та визнання права власності
у порядку спадкування за законом
ухвалою Суворовського районного суду
міста Одеси були об'єднані в одне
провадження з позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_6,
ОСОБА_2, діючий у власних інтересах та в
інтересах недієздатної ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про визнання договорів
недійсними, визнання права власності
на нерухоме майно та витребування
майна з чужого незаконного володіння.

Свої позовні вимоги ОСОБА_9
мотивував наступним :30 червня 1994 року
за № 1-1622 був укладений договір
купівлі-продажу посвідчений державним
нотаріусом Восьмої одеської
нотаріальної контори, згідно якого
ОСОБА_10 продав ОСОБА_17 9/25 часток
домоволодіння по АДРЕСА_1

22.11.1994 року на Одеській товарній біржі
був укладений договір № 940451
купівлі-продажу 9/25 частки будинку за
адресою АДРЕСА_1 міста Одеса, між
ОСОБА_17 та ОСОБА_9 (Позивач). Відповідні
до листа КП «БТИ» ОМР № 422994.63.13 від
05.07.2013 року право власності на 9/25
частки домоволодіння за адресою
АДРЕСА_2 міста Одеса на цей час
зареєстровано з ОСОБА_9.

Враховуючи те, що ОСОБА_10 з ЗО червня 1994
року вже не був власником жодної частки
домоволодіння по АДРЕСА_2, міста Одеси,
але всупереч закону, 9 квітня 1999 року
(майже через 5 років) отримав свідоцтво
про право власності на 4/25 частки
домоволодіння АДРЕСА_2 у місті Одеса на
підставі технічного паспорт від 13.03.1999
року та розпорядження управління
житлово-комунального господарств:
Одеської міської ради від 09 квітня 1999
року про перерахунок ідеальних часток ;
домоволодінні АДРЕСА_1 в місті Одесі.

Отже, ОСОБА_10 неправомірно отримав
свідоцтво про право власності на 4/25
частки (після перерахунку) спірного
домоволодіння, оскільки раніше
здійснив його відчуження і на момент
отримання свідоцтва, власником
зазначеної частки вже був ОСОБА_9

Неправомірно отримані у власність 4/25
частки домоволодіння АДРЕСА_1 в місті
Одесі ОСОБА_10, від імені якого на
підставі довіреності діяв ОСОБА_18,
подарував 09.02.2004 року ОСОБА_5 на
підставі договору дарування № 523,
посвідчений ОСОБА_7, приватним
нотаріусом міського нотаріального
округу.

19 грудня 2006 року ОСОБА_5, згідно
договору дарування № 9233, посвідченого
ОСОБА_12, приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу, зазначені 4/25 частки подарував
ОСОБА_6.

Таким чином, на момент вчинення
правочину відчужувач ОСОБА_10 не був
власником на законних підставах і не
мав права розпоряджатися цим майном.

Договір купівлі-продажу № 940458 від
22.11.1994 року, який укладено між ОСОБА_9 та
ОСОБА_10 на 9/25 частки будинку за адресою
АДРЕСА_1 в місті Одеса, на цей час є
загубленим. У зв'язку з тим, що Одеська
універсально товарна біржа «Джіп»
знаходиться у стані припинення своєї
діяльності, місцезнаходження
юридичної особи не відомо, як і не
відомо місцезнаходження архіву
документів, Позивач не має змоги надати
до суду копію або дублікат зазначеного
документу. Підтвердженням права
власності на зазначене нерухоме майно
є лист КП «БТІ» ОМР № 422994.63.13 від 05.07.2013
року, в якому зазначено, що за станом на
31.12.2012 рік за ОСОБА_9 по АДРЕСА_1 в місті
Одеса зареєстровано право власності на
9/25 частини домоволодіння на підставі
договору купівлі-продажу № 94/0458 від
22.11.94 року. Але копія зазначеного
договору у матеріалах архівної справи
також відсутня.

За ст. 392 ЦК України власник майна може
пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Правовідносини, що виникли між
сторонами, регулюються нормами ЦК
України в редакції 2003 року, оскільки
продовжували існувати під час нового
цивільного кодексу.

Згідно ч. І ст. 236 ЦК нікчемний правочин
або правочин, визначний судом
недійсним, є недійсним з моменту його
вчинення.

Згідно ст.. 216 ЦК Недійсний правочин не
створює юридичних наслідків, крім тих,
що пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.

Враховуючи те, що ОСОБА_10 не мав
правових підстав для розпорядження
ОСОБА_19 4/25 частки домоволодіння
АДРЕСА_2 в місті Одесі,вважає, що всі
наступні договори щодо відчуження
зазначеного майна повинні буті визнані
недійсними і реєстрація права
власності проведена за ОСОБА_6 також
повинна бути скасована.

Інші 16/25 частки домоволодіння АДРЕСА_2 в
місті Одесі належали ОСОБА_17 згідно
свідоцтва про право власності за
законом, виданого ОСОБА_20, державним
нотаріусом Восьмої Одеської державної
нотаріальної контори зареєстрованого
в КП ОМБТІ та РОН 28.02.1997 року та були
отримані у власність ОСОБА_13 на
підставі договору купівлі-продажу від
27 квітня 1998 року.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_13 був визнаний
померлим на підставі рішення суду
міста Керч АР Крим від ІНФОРМАЦІЯ_1
року, вважаю за необхідним залучити до
цієї справи його спадкоємців у якості
відповідачів.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник
має право витребувати своє майно від
особи, яка незаконно, без відповідної
правової підстави заволоділа ним.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. З ст. 388 ЦК якщо майно
було набуте безвідплатно в особи, яка
не мала права його відчужувати, власник
має право витребувати його від
добросовісного набувача у всіх
випадках.

Про існування спірної ситуації по
домоволодінню АДРЕСА_2 у місті Одесі
йому стало відомо лише у 2013 році, після
того як була отримана судова повістка
для участі у справі № 5099/12 у якості 3 - ій
особи за позовом ОСОБА_2, яка діє у своїх
інтересах і в інтересах недієздатної
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
Управління житлово-комунального
господарства Одеської міської ради,
траті особи: орган опіки і піклування
Суворовської районної адміністрації
Одеської міської ради, ОСОБА_9. У зв'язку
з цією обставиною він просить поновити
йому строк на звернення до суду, як
пропущений з поважної причини.

Визнати недійсним Свідоцтво про право
власності № 2-1678 від 9 квітня 1999 року, що
видане Управлінням
житлово-комунального господарства
виконкому Одеської міської ради про
право власності ОСОБА_10 на 4/25 частки
домоволодіння АДРЕСА_1 в місті Одесі.

Визнати недійсним договір дарування №
523 від 9 лютого 2004 року, укладений між
ОСОБА_11, котрий діяв від імені ОСОБА_10, з
однієї сторони, та ОСОБА_5, з другої
сторони на 4/25 частки домоволодіння
АДРЕСА_1 в місті Одесі, який
посвідчений приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_1

Визнати недійсним договір дарування №
9233 від 12 грудня 2006 рок укладений між
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на 4/25 частки
домоволодіння АДРЕСА_1 міста Одесі,
посвідчений приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріальної
округу ОСОБА_12

Визнати за ОСОБА_9 право
власності на 4/25 частки домоволодіння
АДРЕСА_2 в місті Одесі за договором
купі в; продажу № 940458 від 22.11.1994 року,
укладеного між ОСОБА_17 та ОСОБА_9 н ОТБ
«ДЖІП».

Витребувати від ОСОБА_6 на
користь ОСОБА_9 належні йому на праві
власності 4/25 частки домоволодіння
АДРЕСА_1 в місті Одесі.

У судовому засіданні позивачка
ОСОБА_2, яка діє у власних інтересах та в
інтересах недієздатної ОСОБА_3,та її
представник підтримали заявлені
вимоги у повному обсязі. та визнала
позовні вимоги ОСОБА_9 у повному обсязі.

ОСОБА_9 визнав позовні вимоги
ОСОБА_2 у повному обсязі, та підтримав
свої позовні вимоги.

Відповідачка ОСОБА_6 в судове
засідання не з'явилася. судові повістки
направлені на її адресу. повернені з
відміткою пошти за закінченням терміну
зберігання, та з відміткою пошти про те,
що вона за зазначеною адресою не
проживаю. Про зміну місця мешкання
ОСОБА_6 суд не сповістила.

ОСОБА_6 позовні вимоги не
визнала, суду пояснила, що купила 4/25
частки домоволодіння АДРЕСА_1 в місті
Одесі у ОСОБА_5 на законних підставах.

Відповідачка ОСОБА_4 в судове засідання
не з'явилася, подавши до суду письмові
пояснення, згідно яких вважала вимоги
правомірними, оскільки її померлий
чоловік ОСОБА_10 отримав повторне
свідоцтво про право власності
незаконно та не мав права на продаж.
Також у заяві вона просила розглядати
справу за її відсутності (а.с. 112 том 1).

Аналогічну заяву про розгляд справи за
їх відсутності до суду подали треті
особи: приватний нотаріус Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_7,
орган опіки та піклування Суворовської
районної адміністрації Одеської
міської ради. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК
України, особа, яка бере участь у
справі, може заявити клопотання про
розгляд справи за її відсутності.

Відповідачі ОСОБА_5 , в судове
засідання не з'явилися, про дату, час та
місце розгляду справи були належним
чином та своєчасно повідомлені,
клопотань про відкладення розгляду
справи від них не надходило.

Представник третій особи Департаменту
житлово- комунального господарства
міста Одеси позовні вимоги ОСОБА_2 не
підтримала.

Орган опіки та піклування Суворовської
районної адміністрації Одеської
міської ради сповіщені належним чином,
про причини неявки суд не сповістили, в
судове засідання не з'явилися.

Вислухавши пояснення позивачки, її
представника та відповідачки ОСОБА_6,
вивчивши та дослідивши матеріали
справи в їх сукупності, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

На підставі рішення Суворовського
районного суду міста Одеси № 2-2499 від 06
грудня 1993 року за ОСОБА_10 визнано право
власності на 9/25 частки домоволодіння
АДРЕСА_1 в місті Одесі (колишня АДРЕСА_1),
17.05.1994 року право власності було
зареєстроване в ОГБТІ і РОН, власник -
ОСОБА_10

30 червня 1994 року за № 1-1622 був укладений
договір купівлі - продажу, посвідчений
державним нотаріусом Восьмої одеської
нотаріальної контори, згідно якого
ОСОБА_10 продав ОСОБА_17 9/25 частки даного
домоволодіння (а.с. 101 том 1).

22.11.1994 року на Одеській товарній біржі
був укладений договір № 940758 купівлі -
продажу 9/25 частки будинку між ОСОБА_17
та ОСОБА_9, право власності за ОСОБА_9 з
07.06.1996 року по цей час зареєстроване в
КП ОМБТІ та РОН.

Таким чином належні ОСОБА_10 9/25 частки
домоволодіння АДРЕСА_1 в місті Одесі
перейшли у власність ОСОБА_9, при цьому
у власності ОСОБА_10 не залишилося
часток у спірному домоволодінні.

Разом з тим, 09 квітня 1999 року ОСОБА_10,
котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с. 72, 73
том 1) та відносно якого провадження у
справі було закрито (а.с. 119 том 1),
отримав свідоцтво про право власності
на 4/25 частки домоволодіння АДРЕСА_1 в
місті Одесі на підставі технічного
паспорту від 13.03.1999 року та
розпорядження управління
житлово-комунального господарства
Одеської міської ради від 09 квітня 1999
року про перерахунок ідеальних часток
у домоволодінні АДРЕСА_1 в місті Одесі
(а.с. 52, 53 67, 68 том 1)

Отже, ОСОБА_10 неправомірно отримав
свідоцтво про право власності на 4/25
частки (після перерахунку) спірного
домоволодіння, оскільки раніше
здійснив його відчуження і на момент
отримання свідоцтва власником
зазначеної частки був ОСОБА_9

Неправомірно отримані у власність 4/25
частки домоволодіння АДРЕСА_1 в місті
Одесі ОСОБА_10, від імені якого на
підставі довіреності (а.с. 71 том 1) діяв
ОСОБА_18, подарував 09.02.2004 року ОСОБА_5,
договір дарування №523, посвідчений
ОСОБА_7, приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу (а.с. 57,63
том 1).

19 грудня 2006 року ОСОБА_5,згідно договору
дарування №9233, посвідченого ОСОБА_12,
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу,
зазначені 4/25 частки подарував ОСОБА_6
(а.с 65 том 1)

Таким чином, на момент вчинення
правочину відчужувач ОСОБА_10 не був
власником на законних підставах і не
мав права розпорядження цим майном.

Правовідносини, що виникли між
сторонами, регулюються нормами ЦК
України в редакції 2003 року, оскільки
продовжували існувати під час дії
нового цивільного кодексу.

Дану обставину в судовому
засіданні підтвердили ОСОБА_2 та ОСОБА_9

Згідно ст. 658 ЦК України, право продажу
товару, крім випадків примусового
продажу та інших випадків,
встановлених законом, належить
власникові товару.

Згідно ч. З ст. 215 ЦК (у редакції 2003 року),
якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Згідно ч. І ст. 236 ЦК нікчемний правочин
або правочин, визнаний судом недійсним,
є недійсним з моменту його вчинення.

Згідно ст. 216 ЦК України, недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю. У разі недійсності
правочину кожна із сторін зобов'язана
повернути другій стороні в натурі все,
що вона одержала на виконання цього
правочину, а в разі неможливості такого
повернення, зокрема тоді, коли одержане
полягає у користуванні майном,
виконаній роботі, наданій послузі, -
відшкодувати вартість того, що
одержано, за цінами, які існують на
момент відшкодування. Суд може
застосувати наслідки недійсності
нікчемного правочину з власної
ініціативи.

За таких обставин ОСОБА_10 не мав права
власності на 4/25 частки домоволодіння
АДРЕСА_1 в місті Одесі, оскільки 4/25
частки домоволодіння АДРЕСА_1 в місті
Одесі вибуло з його права власності у
зв'язку з продажем і не мав правових
підстав для надання розпорядження
ОСОБА_5, у зв'язку з чим суд вважає, що
усі наступні договори щодо відчуження
4/25 частки домоволодіння є недійсними,
тому КП "ОМБТІ та РОН" слід скасувати
реєстрацію права власності, проведену
за ОСОБА_6.

Інші 16/25 частки домоволодіння АДРЕСА_1 в
місті Одесі належали ОСОБА_17 згідно
свідоцтва про право власності за
законом, виданого ОСОБА_20, державним
нотаріусом Восьмої Одеської державної
нотаріальної контори, зареєстрованого
в КП ОМБТІ та РОН 28.02.1997 року (а.с. 141 том 1)
та були отримані у власність ОСОБА_13 на
підставі договору купівлі-продажу від
27 квітня 1998 року.

Таким чином, єдиними власниками
домоволодіння були ОСОБА_13, котрому
належало до перерахунку 16/25 частки
домоволодіння, та ОСОБА_9 - 4/25 частки.
Враховуючи Розпорядження № 316 від 09
квітня 1999 року УЖКХ про перерахунок
ідеальних часток, ОСОБА_13 належали 21/25
частки домоволодіння, ОСОБА_9 за
фактичним користування належить 4/25
частки домоволодіння.

Перерахунок часток у спірному
домоволодінні ніким не оспорювався.

Згідно рішення Суворовського
районного суду міста Одеси від 01.02.2000
року за ОСОБА_2 було визнано право
власності на 1/2 частки у спільному
майні подружжя, у тому числі й належної
чоловікові частки домоволодіння
АДРЕСА_1 в місті Одесі (а.с. 55, 56), тобто 4/25
від 21/25 частки домоволодіння АДРЕСА_1 в
місті Одесі, що складатиме 21/50 частки,
які й були зареєстровані в КП ОМБТІ та
РОН за позивачкою.

ОСОБА_13 був визнаний померлим на
підставі рішення суду міста Керч АР
Крим від ІНФОРМАЦІЯ_1 року, 05 грудня 2003
року відділом РАГС Керченського
міського управління юстиції АР Крим
було свідоцтво про смерть ОСОБА_13, дата
смерті визначена як ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Після визнання ОСОБА_13 померлим
відкрилася спадщина на усе майно, що
належало йому на праві власності на
момент смерті.

Виходячи з наведеного вище
розрахунку, після поділу майна
подружжя, спадковим майном, крім
іншого, являється ? від 21/25 частки
домоволодіння АДРЕСА_1 в місті Одесі,
тобто 21/50 частки.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, діти та
дружина спадкодавця є спадкоємцями
першої черги за законом.

Згідно ч. З ст. 1268 ЦК України визнається,
що спадкоємець прийняв спадщину, якщо
він постійно проживав разом із
спадкодавцем на час відкриття спадщини
і не заявив,відповідно до ст. 1270 ЦК
України, впродовж шести місяців з часу
відкриття спадщини, г відмову від неї.

Спадкоємцями першої черги після
померлого були дружина - ОСОБА_2 та
дочка ОСОБА_3, опікуном якої є ОСОБА_2, а
також дочки ОСОБА_15 та ОСОБА_16, однак
ОСОБА_15 та ОСОБА_16 при розгляді
цивільної справи №2-131/06 відмовилися
від позовних вимог щодо визнання за
ними права власності у поряд
спадкування за законом на частки у
домоволодінні АДРЕСА_1 в місті Одесі,
відмова прийнята судом та з цього
питання постановлена ухвала суду (а.с.
142 том 1).

Спір щодо іншого спадкового майна між
зазначеними особами вирішено рішенням
Суворовського районного суду міста
Одеси по цивільній справі №2-379/08 від 21
жовтня 2008 року, яке не було оскаржене
та набрало чинності.

Таким чином спадкодавцеві належало 21/50
частки домоволодіння АДРЕСА_1 міста
Одесі, після його смерті на зазначені
частки заявили вимоги дві особи -
позивачка, котра діє своїх інтересах та
інтересах недієздатної дочки
спадкодавця - ОСОБА_3, тому за ними має
бути визнано право власності у порядку
спадкування за законом у рівних
частках, тобто по 21/100 частки
домоволодіння АДРЕСА_1 в місті Одесі.

Вимоги в частині визнання права
власності на домоволодіння під літ. Ж
задоволенню не підлягає, оскільки
виділ в натурі чи визначення порядку
користування домоволодінням
здійснювались, такі вимоги позивачкою
у даному позові не заявлялись.

Те, що стосується позовних вимог
ОСОБА_9, то в судовому засіданні
знайшло своє підтвердження, що 30 червня
1994 року за № 1-1622 був укладений договір
купівлі-продажу посвідчений державним
нотаріусом Восьмої одеської
нотаріальної контори, згідно якого
ОСОБА_10 продав ОСОБА_17 9/25 часток
домоволодіння по АДРЕСА_1

22.11.1994 року на Одеській товарній біржі
був укладений договір № 940451
купівлі-продажу 9/25 частки будинку за
адресою АДРЕСА_1 міста Одеса, між
ОСОБА_17 та ОСОБА_9 (Позивач). Відповідні
до листа КП «БТИ» ОМР № 422994.63.13 від
05.07.2013 року право власності на 9/25
частки домоволодіння за адресою
АДРЕСА_2 міста Одеса на цей час
зареєстровано з ОСОБА_9.

Враховуючи те, що ОСОБА_10 з ЗО червня 1994
року вже не був власником жодної частки
домоволодіння по АДРЕСА_2, міста Одеси,
але всупереч закону, 9 квітня 1999 року
(майже через 5 років) отримав свідоцтво
про право власності на 4/25 частки
домоволодіння АДРЕСА_2 у місті Одеса на
підставі технічного паспорт від 13.03.1999
року та розпорядження управління
житлово-комунального господарств:
Одеської міської ради від 09 квітня 1999
року про перерахунок ідеальних часток ;
домоволодінні АДРЕСА_1 в місті Одесі.

Дані обставини в судовому засіданні
також підтвердила позивач ОСОБА_2

Таким чином, суд дійшов до висновку про
те,що ОСОБА_10 неправомірно отримав
свідоцтво про право власності на 4/25
частки (після перерахунку) спірного
домоволодіння, оскільки раніше
здійснив його відчуження і на момент
отримання свідоцтва, власником
зазначеної частки вже був ОСОБА_9

Неправомірно отримані у власність 4/25
частки домоволодіння АДРЕСА_1 в місті
Одесі ОСОБА_10, від імені якого на
підставі довіреності діяв ОСОБА_18,
подарував 09.02.2004 року ОСОБА_5 на
підставі договору дарування № 523,
посвідчений ОСОБА_7, приватним
нотаріусом міського нотаріального
округу.

19 грудня 2006 року ОСОБА_5, згідно
договору дарування № 9233, посвідченого
ОСОБА_12, приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу, зазначені 4/25 частки подарував
ОСОБА_6.

Таким чином, на момент вчинення
правочину відчужувач ОСОБА_10 не був
власником на законних підставах і не
мав права розпоряджатися цим майном.

Договір купівлі-продажу № 940458 від
22.11.1994 року, який укладено між ОСОБА_9 та
ОСОБА_10 на 9/25 частки будинку за адресою
АДРЕСА_1 в місті Одеса, на цей час є
загубленим.

У зв'язку з тим, що Одеська універсально
товарна біржа «Джіп» знаходиться у
стані припинення своєї діяльності,
місцезнаходження юридичної особи не
відомо, як і не відомо місцезнаходження
архіву документів.

Підтвердженням права власності
на зазначене нерухоме майно є лист КП
«БТІ» ОМР № 422994.63.13 від 05.07.2013 року, в
якому зазначено, що за станом на 31.12.2012
рік за ОСОБА_9 по АДРЕСА_1 в місті Одеса
зареєстровано право власності на 9/25
частини домоволодіння на підставі
договору купівлі-продажу № 94/0458 від
22.11.94 року. Але копія зазначеного
договору у матеріалах архівної справи
також відсутня.

За ст. 392 ЦК України власник майна може
пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Правовідносини, що виникли між
сторонами, регулюються нормами ЦК
України в редакції 2003 року, оскільки
продовжували існувати під час нового
цивільного кодексу.

Згідно ч. І ст. 236 ЦК України нікчемний
правочин або правочин, визначний судом
недійсним, є недійсним з моменту його
вчинення.

Згідно ст.. 216 ЦК України Недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю. У разі недійсності
правочину кожна із сторін зобов'язана
повернути другій стороні у натурі все,
що вона одержала на виконання цього
правочину, а в разі неможливості такого
повернення, зокрема тоді, коли одержане
полягає у користуванні майном,
виконаній роботі, наданій послузі, -
відшкодувати вартість того, що
одержано, за цінами, які існують на
момент відшкодування.

Враховуючи те, що ОСОБА_10 не мав
правових підстав для розпорядження
ОСОБА_19 4/25 частки домоволодіння
АДРЕСА_2 в місті Одесі, суд вважає, що
всі наступні договори щодо відчуження
зазначеного майна повинні буті визнані
недійсними і реєстрація права
власності проведена за ОСОБА_6 також
повинна бути скасована.

Інші 16/25 частки домоволодіння АДРЕСА_2 в
місті Одесі належали ОСОБА_17 згідно
свідоцтва про право власності за
законом, виданого ОСОБА_20, державним
нотаріусом Восьмої Одеської державної
нотаріальної контори зареєстрованого
в КП ОМБТІ та РОН 28.02.1997 року та були
отримані у власність ОСОБА_13 на
підставі договору купівлі-продажу від
27 квітня 1998 року.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_13 був визнаний
померлим на підставі рішення суду
міста Керч АР Крим від ІНФОРМАЦІЯ_1
року, вважаю за необхідним залучити до
цієї справи його спадкоємців у якості
відповідачів.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник
має право витребувати своє майно від
особи, яка незаконно, без відповідної
правової підстави заволоділа ним.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. З ст. 388 ЦК України якщо
майно було набуте безвідплатно в особи,
яка не мала права його відчужувати,
власник має право витребувати його від
добросовісного набувача у всіх
випадках.

Про існування спірної ситуації по
домоволодінню АДРЕСА_2 у місті Одесі
ОСОБА_9 стало відомо лише у 2013 році,
після того як була отримана судова
повістка для участі у справі № 5099/12 у
якості 3 - ій особи за позовом ОСОБА_2,
яка діє у своїх інтересах і в інтересах
недієздатної ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, Управління
житлово-комунального господарства
Одеської міської ради, траті особи:
орган опіки і піклування Суворовської
районної адміністрації Одеської
міської ради, ОСОБА_9.

Суд дійшов до висновку про те, що
обставили яки потягли за собою пропуск
строку позовної давнини є поважними,
оскільки ОСОБА_9 не міг знати про продаж
належної йому частки майна, тому строк
позовної данини повинний бути
поновлений.

Суд вважає що за зазначених обставин
повинно бути визнано недійсним
Свідоцтво про право власності № 2-1678
від 9 квітня 1999 року, що видане
Управлінням житлово-комунального
господарства виконкому Одеської
міської ради про право власності
ОСОБА_10 на 4/25 частки домоволодіння
АДРЕСА_1 в місті Одесі.

Також повинно бути визнаний недійсним
договір дарування № 523 від 9 лютого 2004
року, укладений між ОСОБА_11, котрий діяв
від імені ОСОБА_10, з однієї сторони, та
ОСОБА_5, з другої сторони на 4/25 частки
домоволодіння АДРЕСА_1 в місті Одесі,
який посвідчений приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_1

Визнати недійсним договір дарування №
9233 від 12 грудня 2006 рок укладений між
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на 4/25 частки
домоволодіння АДРЕСА_1 міста Одесі,
посвідчений приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріальної
округу ОСОБА_12

Виходячи з вище викладеного , суд
дійшов до висновку про те, що спірне
майно вибуло з володіння ОСОБА_9 з
причин які від нього не залежать, то суд
вважає що за ОСОБА_9 повинно бути
визнане право власності на 4/25 частки
домоволодіння АДРЕСА_2 в місті Одесі за
договором купі в; продажу № 940458 від
22.11.1994 року, укладеного між ОСОБА_17 та
ОСОБА_9 н ОТБ «ДЖІП».

Оскільки судом визнано право
власності за ОСОБА_9 на 4/25 частки
домоволодіння АДРЕСА_1 в місті Одесі,
то повинно бути витребувано від ОСОБА_6
на користь ОСОБА_9 належні йому на праві
власності 4/25 частки домоволодіння
АДРЕСА_1 в місті Одесі.

Керуючись ст.ст. 10, 11,61,64, 158, 169, 209,
212-215, 218, 222 ЦПК України, ст. 216,236 ,387 ,ч. З
ст. 388 , 391 ,392,ЦК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2, діючої у своїх інтересах
та інтересах недієздатної ОСОБА_3, до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, управління
житлово-комунального господарства
Одеської міської ради, треті особи:
приватний нотаріус Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_7, орган
опіки та піклування Суворовської
районної адміністрації Одеської
міської ради, ОСОБА_8, про визнання
договорів недійсними та визнання права
власності у порядку спадкування за
законом - задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_2, діючої у своїх
інтересах та інтересах недієздатної
ОСОБА_3, строк на звернення до суду.

Визнати недійсним Свідоцтво про право
власності №2-1678 від 9 квітня 1999 року,
видане Управлінням
житлово-комунального господарства
виконкому Одеської міської ради і
право власності ОСОБА_10 на 4/25 частки
домоволодіння АДРЕСА_1

Визнати недійсним договір дарування №
523 від 9 лютого 2004 року, укладений і
ОСОБА_11, котрий діяв від імені ОСОБА_10
однієї сторони, та ОСОБА_5, з другої
сторони, 4/25 час домоволодіння АДРЕСА_1 в
місті Одесі, посвідчений приватним
нотаріус Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_1

Визнати недійсним договір дарування №
9233 від 12 грудня 2006 року, укладений і
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 4/25 час домоволодіння
АДРЕСА_1 в місті Одесі, посвідчений
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_12

Визнати за ОСОБА_2 право власності на
21/100 час домоволодіння АДРЕСА_1 в місті
Одесі - у порядку спадкування за
законом пі смерті ОСОБА_13, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на
21/100 час домоволодіння АДРЕСА_1 в місті
Одесі - у порядку спадкування за
законом пі смерті ОСОБА_13, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Позов ОСОБА_9 до ОСОБА_6, ОСОБА_2, діючий
у власних інтересах та в інтересах
недієздатної ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
визнання договорів недійсними,
визнання права власності на нерухоме
майно та витребування майна з чужого
незаконного володіння задовольнити.

Поновити ОСОБА_9 строк на звернення до
суду, як пропущений з поважної причини.

Визнати недійсним Свідоцтво про право
власності № 2-1678 від 9 квітня 1999 року, що
видане Управлінням
житлово-комунального господарства
виконкому Одеської міської ради про
право власності ОСОБА_10 на 4/25 частки
домоволодіння АДРЕСА_1 в місті Одесі.

Визнати недійсним договір дарування №
523 від 9 лютого 2004 року, укладений між
ОСОБА_11, котрий діяв від імені ОСОБА_10, з
однієї сторони, та ОСОБА_5, з другої
сторони на 4/25 частки домоволодіння
АДРЕСА_1 в місті Одесі, який
посвідчений приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_1

Визнати недійсним договір дарування №
9233 від 12 грудня 2006 рок укладений між
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на 4/25 частки
домоволодіння АДРЕСА_1 міста Одесі,
посвідчений приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріальної
округу ОСОБА_12

Визнати за ОСОБА_9 право
власності на 4/25 частки домоволодіння
АДРЕСА_2 в місті Одесі за договором
купі в; продажу № 940458 від 22.11.1994 року,
укладеного між ОСОБА_17 та ОСОБА_9 н ОТБ
«ДЖІП».

Витребувати від ОСОБА_6 на
користь ОСОБА_9 належні йому на праві
власності 4/25 частки домоволодіння
АДРЕСА_1 в місті Одесі.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного суду через суд
Суворовського району міста Одеси
шляхом подачі в 10 денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги .

Суддя -