30.12.2014 Єдиний унікальний номер 2-1844/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2014 року м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мовчан Д.В. при секретарі Волкобоєвої А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" до ОСОБА_1, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Авіто Дніпро» про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (далі - Позивач) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Авіто Дніпро» про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного Кредитного договору про відкриття невідновлювальної кредитної лінії № 160/02-10 від 28.07.2010 року (далі - кредитний договір) Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" надало Товариству з обмеженою відповідальністю «Авіто Дніпро» (далі - позичальник, третя особа) кредит у розмірі 22 000 000 (двадцять два мільйони) грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту строком до 13.06.2013 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 22,00 % річних та сплатою комісії за управління та обслуговування кредитної лінії у розмірі 0,5 % річних.

В якості забезпечення зобов'язань позичальника за кредитним договором між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та ОСОБА_1 (далі - Відповідач) було укладено Договір поруки № 163/15-10 від 28.07.2010 року, відповідно до умов якого, останній прийняв на себе зобов'язання відповідати в повному обсязі за повне та своєчасне виконання позичальником всіх боргових зобов'язань перед позивачем за вказаним кредитним договором.

Таким чином, позивач свої зобов'язання по кредитному договору виконав в повному обсязі, кредит надав, однак третя особа свої зобов'язання не виконала, допустили прострочення виконання кредитних зобов'язань, внаслідок чого за таким господарським товариством, станом на 01.02.2011 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 22 839 582 грн. 50 коп. У зв'язку з виникненням заборгованості по оплаті передбачених кредитним договором платежів позивач неодноразово повідомляв позичальника та поручителя про факт виникнення заборгованості та її розмір, однак на даний час кредитна заборгованість відповідачем та позичальником не погашена. У зв'язку з тим, що відповідач добровільно здійснювати погашення заборгованості не бажає, позивач змушений звернутись до суду із даним позовом та просити суд стягнути з відповідача ОСОБА_1, як поручителя за кредитним договором, на свою користь суми заборгованості у розмірі 22 839 582 грн. 50 коп. та вирішити питання щодо розподілу судових витрат по справі.

Представник Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, в обґрунтування своїх вимог, посилався на обставини що викладені у позовній заяві. Після відновлення провадження по справі у судове засідання з приводу завершення розгляду справи та проведення судових дебатів не з'явився, надав суду заяву про завершення розгляду справи без його участі, де позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник у судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Оскільки суд, оцінюючи такі дії у їх сукупності із іншими випадками щодо зловживання стороною відповідача та його представником своїми процесуальними правами, що підтверджується окремою ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2014 року (т.3 а.с.166) у спосіб подання заяв про відкладення розгляду справи, багаторазове, а також систематичне звернення до апеляційного суду із безпідставними заявами щодо вирішення окремих процесуальних питань, вважає, що в даному випадку має місце продовження зловживання такими особами, що беруть участь у справі, своїми процесуальними правами, та яке за своїм змістом спрямоване виключно на штучне затягування розгляду справи по суті, що прямо суперечить вимогам ч.3 ст. 27 ЦПК України,

Окремо суд заважує, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 169 ЦПК України неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи. Згідно вимог ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд, враховуючи ту обставину, що судом надавалась можливість сторонам та їх представникам представити суду усі докази, на які вони матимуть посилатись в обґрунтування своїх вимог та заперечень, та роз'яснювалось значення принципу диспозитивності цивільного судочинства, обов'язок сторін подати суду відповідні докази, керуючись вимогами ч. 2, 4 ст. 169 ЦПК України, вважає за можливе вирішити справу по суті на підставі наявних доказів, та зауважити, що систематичне відкладення судового засідання фактично призводить до безпідставного затягування розгляду такої справи, що як наслідок, обумовлює перебування в проваджені суду не вирішеної по суті справи поза строками, що передбачені цивільним процесуальним законодавство для розгляду такої справи по суті.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіто Дніпро» у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, причини своєї неявки суду не повідомили, надали суду письмові заперечення в яких просять відмовити в задоволені позову у повному обсязі із посиланням на обставину припинення договору поруки внаслідок збільшення кредитором відсоткової ставки за кредитним договором без згоди поручителя.

Суд, з'ясувавши обставини справи, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню по наступних підставах.

Так, судом встановлені наступні обставини справи та визначені виниклі відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що 28.07.2010 року між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авіто Дніпро» був укладений Кредитний договір про відкриття невідновлювальної кредитної лінії № 160/02-10, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 22 000 000 (двадцять два мільйони) грн. 00 коп., із розрахунку 22,00 % річних та сплатою комісії за управління та обслуговування кредитної лінії у розмірі 0,5 % річних строком до 13.06.2013 року (а.с.10-21).

Судом також встановлено, що в забезпечення виконання зобов'язань позичальника за вказаним Кредитним договором між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та ОСОБА_1 було укладено Договір поруки № 163/15-10 від 28.07.2010 року (а.с.28-32). Відповідно до умов якого Відповідач взяв на себе на добровільних засадах зобов'язання відповідати перед Банком по зобов'язаннях Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіто Дніпро» в повному обсязі цих зобов'язань, які виникають з умов Кредитного договору.

Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Цивільного кодексу України та умовами укладених між сторонами цивільних договорів.

В силу п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Матеріалами справи підтверджено, а сторонами не спростовувалась та обставина, що позивач свої зобов'язання за означеним Кредитним договором про відкриття невідновлювальної кредитної лінії № 160/02-10, від 28.07.2010 року виконав належним чином, надавши позичальнику ТОВ «Авіто Дніпро» суму грошових кредитних коштів, в порядку, та на умовах, визначених таким договором.

В силу норм диспозиції ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обов'язки повинні виконуватись у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Також у відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються.

При цьому відповідно до вимог ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до приписів ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором. Згідно умов вказаного кредитного договору, укладеного між сторонами, позичальник зобов'язаний: сплачувати заборгованість перед банком; сплачувати банку проценти за користування кредитом; сплачувати відповідну комісійну винагороду, та у випадку порушення зобов'язання, сплачувати відповідні штрафні санкції.

Із матеріалів даної цивільної справи вбачається, що в порушення умов договору, позичальник свої зобов'язання належним чином не виконує, допустив прострочення повернення тіла кредиту і сплати процентів, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість на загальну суму, яка була обрахована позивачем станом на 01.02.2011 року в загальному розмірі 22 839 582 грн. 50 коп.

З матеріалів справи вбачається, що 02.02.2011 року за вихідними №№ № 39/(1) - 8/1724, 39/(1) - 8/1725 (т.1., а.с. 22-27) на адреси ТОВ «Авіто Дніпро» та ОСОБА_1 з боку ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було направлено вимоги про усунення порушення договірних зобов'язань. Судом також встановлено, що після отримання вказаної вимоги позичальник та означений поручитель на неї не відреагували належним чином, порушення договору не усунули.

Оскільки позичальник не виконує добровільно свої зобов'язання за кредитним договором, при цьому допустив прострочення повернення суми кредиту, сплати відсотків та комісійної винагороди, на відповідні вимоги банку, як сторони договірних відносин, не реагує, то в суду є всі підстави вважати права кредитора порушеними, та такими, що підлягають захисту в судовому порядку.

Відповідно до норм ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника, боржник і поручитель відповідають перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Зазначені вимоги матеріального закону кореспондуються з п. 1.3. вищевказаного договору поруки від 28.07.2010 року, укладеного між сторонами по даній цивільній справі, відповідно до змісту якого, у випадку невиконання боржником обов'язків за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники в повному обсязі зобов'язань боржника.

З наведених норм матеріального закону вбачається, що поручитель хоча й пов'язаний із боржником певними зобов'язальними відносинами, він є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором, і матеріальним законом передбачено право кредитора пред'явити позов за своїм вибором лише до боржника або лише до поручителя або одночасно до них обох.

Отже, за законом у цьому випадку немає так званої обов'язкової процесуальної співучасті, тобто законом передбачено право позивача звернутися до суду до кожного з боржників окремо. Крім того, предметом даного спору є різні самостійні договірні відносини: між кредитором і боржником - за кредитним договором; між кредитором і поручителем - за договором поруки, або ж ці відносини можуть врегульовуватись одним кредитним договором, що не змінює суті окремих договірних відносин, відтак позивач правомірно поставив питання про стягнення кредитної заборгованості із відповідача, як поручителя, у судовому порядку.

Суд не може погодитись із доводами третьої особи, щодо того що означений договір поруки є припиненим через начебто збільшення з 01.01.2011 року позивачем відсоткової ставки за користування кредитними коштами без згоди поручителя з 22% до 23%.

Так, судом було встановлено, що відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 22 000 000 (двадцять два мільйони) грн. 00 коп., із розрахунку 22,00 % річних та сплатою комісії за управління та обслуговування кредитної лінії у розмірі 0,5 % річних строком до 13.06.2013 року. Посилання третьої особи на фотокопію довідки, що була надана представником такої особи, про начебто збільшення з 01.01.2011 року позивачем відсоткової ставки за користування кредитними коштами без згоди поручителя з 22% до 23% суд не бере до уваги, оскільки фотокопія документу не є належним та допустимим доказом по справі, стороною позивача означена обставина не визнавалась, оригінал довідки суду не надано. Факт наявності таких змін істотних умов договору може підтверджуватися тільки оригіналом документу, який є відповідним письмовим доказом.

Суд зауважує, що матеріалами даної цивільної справи підтверджено, що розмір такої відсоткової ставки за кредитним договором не змінювався, при цьому розрахунок заборгованості за кредитним договором робився позивачем, виходячи із відсоткової ставки 22,00 % річних ( т.1. а.с. 9).

Також судом першої інстанції перевірялася фактична сума боргових зобов'язань в межах яких діяли договір поруки, зокрема з метою з'ясування обставин правильного розрахунку заборгованості за означеним кредитним договором судом було призначено судово-економічну та додаткову судово-економічну експертизи. При цьому розмір заборгованості, виходячи з наданих позивачем до експертної установи первинних документів, обчислювався судовим експертом під час проведення експертних дій саме з розрахунку 22,00 % річних (т.3. а.с. 110).

Відтак в суду відсутні підстави вважати, що третьою особою доведено збільшення відсоткової ставки за кредитним договором без згоди поручителя, і те, що таке збільшення привело до збільшення обсягу відповідальності поручителя, і доказів які б свідчили про збільшення обсягу відповідальності поручителя за борговими зобов'язаннями судом не здобуто.

Разом з цим, відповідно до висновків судової експертизи від 04.09.2012 року та додаткової судової експертизи від 26.06.2014 року в результаті проведеного експертного досліджнення по кредитному договору від 28.07.2010 року станом на 01.02.2011 року документально підтверджується заборгованість на суму 22 839 574 грн. 82 коп., при цьому розбіжність між даними експертизи та даними розрахунку банку складають лише 03 грн. 70 коп. в сумі нарахованої плати за надання послуг з управління кредитної лінією, 03 грн. 73 коп. в простроченій сумі плати за надання послуг з управління кредитною лінією, 00 грн. 05 коп. в сумі пені за несвоєчасне погашення комісії за управління кредитною лінією, і 00 грн. 20 коп. в якості арифметичної помилки між даними позовної заяви та розрахунку банку (т.3., а.с. 108).

Відповідно до ст. 57 ч. 2 ЦПК України, висновок експерта є одним із засобів доказування в ході судового процесу. Стаття 66 ч. 1 ЦПК України визначає, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом. Оцінюючи висновки означених судових експертиз від 04.09.2012 року та додаткової судової експертизи від 26.06.2014 року, проведеної Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз від 22 травня 2013 року з позиції обґрунтованості, порядку призначення та проведення експертизи, кваліфікації та компетенції судового експерта, дотримання експертом норм діючого законодавства при проведені експертизи, достатності вихідних даних, наданих на експертизу, вибору методики дослідження, в сукупності з іншими доказами, суд, з урахуванням вимог ст. 59 ЦПК України, приймає до уваги як належний та допустимий доказ по справі.

Суд зазначає, що позивачем по справі не було подано суду будь-яких доказів, що спростовували б висновки експерта із означеного приводу. Згідно положень ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, аналізуючи здобуті у справі докази та беручи до уваги вищевказані вимоги матеріального закону, суд приходить до висновку про те, що з відповідача ОСОБА_1, підлягає стягненню за Кредитним договором про відкриття невідновлювальної кредитної лінії № 160/02-10 від 28.07.2010 року загальна заборгованість у розмірі - 22 839 574 грн. 82 коп., яка станом на 01.02.2011 року складається із суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі - 21 991 300 грн. 00 коп., заборгованості по процентам у розмірі - 410 905 грн. 93 коп., заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом із врахуванням індексу інфляції та 3% річних у розмірі - 413 887 грн. 25 коп., заборгованості за нарахованою комісією за управління кредитною лінією у розмірі - 9 338 грн. 77 коп., заборгованості по простроченій комісії із врахуванням індексу інфляції та 3% річних у розмірі - 9 339 грн. 35 коп., суми пені за прострочення сплати нарахованих відсотків - 4 697 грн. 52 коп., сума пені за несплачену плату за надання послуг з управління кредитною лінією у розмірі - 106 грн.00 коп., а в задоволені решти позовних вимог слід відмовити з огляду на їх безпідставність та необґрунтованість.

При цьому правомірність нарахування інфляційних витрат та 3% річних узгоджується із роз'ясненням, що містяться у п. 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» відповідно до яких за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

Оскільки арифметичний розрахунок означених сум судовим експертом визначив відповідність розміру такої заявленої майнової вимоги проведеному розрахунку, у зв'язку з чим стягнення такої суми відбувається з огляду на межі заявленого позову. Суд зауважує, що положення, яке закріплено у диспозиції ч. 2 ст. 625 ЦК України, про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми є по своїй суті компенсаційним, а не штрафним механізмом. Тому одночасне застосування неустойки (пені) та відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України законом не заборонено, а відтак позов в цій частині ґрунтується на законі.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає про наступне.

Частиною 1 статті 88 ЦПК України передбачено, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Тому на підставі ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_1 слід стягнути на користь позивача судові витрати, що були ним понесені, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог понесені та документально підтверджені судові витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі 1 700 (одна тисяча сімсот) грн. 00 коп.

Судові витрати у вигляді витрат на проведення судової експертизи віднести на рахунок відповідача відповідно до вимог означеної ч.1 ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 526, 527,530, 615, 625, 1052, 1054 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" до ОСОБА_1, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Авіто Дніпро» про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, і.п.н. НОМЕР_1 (зареєстрований за адресою: 49128, АДРЕСА_1) на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (01001, м. Київ, пров. Шевченко, 12, код за ) заборгованість за Кредитним договором про відкриття невідновлювальної кредитної лінії № 160/02-10 від 28.07.2010 року у загальному розмірі - 22 839 574 грн. 82 коп., яка станом на 01.02.2011 року складається із суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі - 21 991 300 грн. 00 коп., заборгованості по процентам у розмірі - 410 905 грн. 93 коп., заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом із врахуванням індексу інфляції та 3% річних у розмірі - 413 887 грн. 25 коп., заборгованості за нарахованою комісією за управління кредитною лінією у розмірі - 9 338 грн. 77 коп., заборгованості по простроченій комісії із врахуванням індексу інфляції та 3% річних у розмірі - 9 339 грн. 35 коп., суми пені за прострочення сплати нарахованих відсотків - 4 697 грн. 52 коп., сума пені за несплачену плату за надання послуг з управління кредитною лінією у розмірі - 106 грн.00 коп.

3. В задоволені решти позовних вимог, - відмовити.

4. Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, і.п.н. НОМЕР_1 (зареєстрований за адресою: 49128, АДРЕСА_1) на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (01001, м. Київ, пров. Шевченко, 12, код за ) пропорційно до розміру задоволених позовних вимог понесені та документально підтверджені судові витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі - 1 700 (одна тисяча сімсот) грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд міста Дніпропетровська, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Д.В. Мовчан