Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/6050/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2014 року Київський районний суд
м. Полтави в складі:

головуючого судді Шаповал Т.В.

при секретарі Лавріненко О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Полтава цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ПрАТ «Акціонерна страхова
компанія «Інго Україна» про стягнення
страхового відшкодування,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до
Київського районного суду м. Полтави з
позовом до ПрАТ «Акціонерна страхова
компанія «Інго Україна» про стягнення
страхового відшкодування вказуючи в
позові, що 02 листопада 2012 року між нею
та ПрАТ «Акціонерна страхова компанія
«Інго Україна» було укладено договір
добровільного страхування майна
№680112295, а саме застраховано будівлі
житлового будинку по АДРЕСА_1,
внутрішнє і зовнішнє оздоблення та
комінукації житлового будинку, вміст
житлового будинку. 16 травня 2013 року
сталося підтоплення підвального
приміщення будинку, в зв'язку з
сильними зливами. Згідно висновку
про оцінку матеріальних збитків станом
на 22 травня 2013 рік, їх вартість склала 26
774 грн. На її рахунок від страхової
компанії надійшли кошти в сумі 6 800 грн.,
тобто залишилася не виплаченою сума в
розмірі 19 774 грн. На її звернення до
страхової компанії щодо виплати
коштів, остання відповіла відмовою,
оскільки вважає, що кошти виплачені.

Просила суд стягнути з ПрАТ
«Акціонерна страхова компанія «Інго
Україна» на її користь страхову
виплату в сумі 19 774 грн., пеню за
несвоєчасне виконання грошових
зобов»язань та судові витрати.

Позивач та її представник в
судовому засіданні позов підтримали,
просили його задовольнити, надавши
пояснення, аналогічні викладеним в
позовній заяві.

Представник відповідача в
судовому засіданні позов не визнав та
просив відмовити в його задоволенні.

Третя особа судом повідомлялася
належним чином, однак в судове
засідання представника не направила.

Дослідивши матеріали
справи, судом були встановлені
обставини по справі.

Як вбачається із матеріалів справи
та встановлено в судовому засіданні, 02
листопада 2012 року ОСОБА_1та ПрАТ
«Акціонерна страхова компанія «Інго
Україна» було укладено договір
добровільного страхування майна
№680112295.

Відповідно п.2 даного договру,
предметом договору страхування є
майнові інтереси Страхувальника, які
не суперечать закону, пов»язані з
володінням, користуванням,
розпорядженням майном, а саме будівлі
житлового будинку вартістю 2 080 000 грн.,
внутрішнє та зовнішнє оздоблення та
комунікації житлового будинку
вартістю 416 000 грн., вміст житлового
будинку вартістю 320 000 грн.

В додадку №1 до договору мається
перелік майна заявленого на
страхування, а саме меблів та предметів
інтер»єру, побутової техніки,
електронної та комп»ютерної техніки,
санітарно-технічного обладнання.

Відповідно звіту про оцінку
матеріальних збитків, завданих майну
ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 вартість
матеріального збитку внаслідок
стихійного лиха, станом на 22 травня 2013
року склала 26 774 грн.

Експертом ОСОБА_2 був проведений
альтернативний розрахунок вартості
ремонту та визначено вартість
матеріального збитку в розмірі 7 850, 76
грн.

Також в судовому засіданні
встановлено, що ПрАТ «Акціонерна
страхова компанія «Інго Україна»
перерахувала на рахунок ОСОБА_1 6 850 грн.
76 коп. страхового відшкодування за
вирахуванням встановлено договором
франшизи.

Відповідно до ст.16 Закону
України «Про страхування» договір
страхування - це письмова угода між
страхувальником і страховиком, згідно
з якою страховик бере на себе
зобов'язання у разі настання
страхового випадку здійснити страхову
виплату страхувальнику або іншій
особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу, виконати
послугу тощо), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору.

Частиною 4 Закону визначено, що
предметом страхування можуть бути
майнові інтереси, що не суперечать
законодавству України, пов'язані у тому
числі і з володінням, користуванням і
розпорядженням майном.

Відповідно до ст. 8 Закону України
«Про страхування» (далі Закон),
страхова компанія при настанні
страхового випадку сплачує
страхувальнику страхове
відшкодування.

Стаття 9 Закону передбачає, що
страхове відшкодування - страхова
виплата, яка здійснюється страховиком
у межах страхової суми за договорами
майнового страхування і страхування
відповідальності при настанні
страхового випадку.

Страхове відшкодування не може
перевищувати розміру прямого збитку,
якого зазнав страхувальник. Непрямі
збитки вважаються застрахованими, якщо
це передбачено договором страхування.
У разі коли страхова сума становить
певну частку вартості застрахованого
об'єкта, страхове відшкодування
виплачується у такій же частці від
визначених по страховій події збитків,
якщо інше не передбачено умовами
страхування.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 988 ЦК України та ч. 1
ст. 16 Закону України "Про страхування"
страховик зобов'язаний у разі настання
страхового випадку здійснити страхову
виплату у строк, встановлений
договором.

Згідно з абз. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України
та ч. 17 ст. 9 Закону України "Про
страхування" страхова виплата за
договором майнового страхування
(страхове відшкодування) не може
перевищувати розміру реальних збитків
(прямого збитку), якого зазнав
страхувальник.

Реальними збитками є витрати, яких
особа зазнала у зв'язку із знищенням
або пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права
(ст. 22 ЦК України).

Тобто, виходячи зі змісту цих норм,
можна зробити висновок, що коли виникає
страховий випадок, страховик
зобов'язаний виплатити страхове
відшкодування .

Згідно ч.1, 3 ст. 10 ЦПК України,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Частиною, 1,2 ст. 11 ЦПК України,
визначено, що суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізчиних чи юридичних осіб, поданим
відповіднодо цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Представник відповідача як на
підставу своїх заперечень вказує та
посилається на те, що при оцінці
матеріальної шкоди оцінювачем ОСОБА_3 в
вартість відновленого майна не було
включено знос пошкодженого майна та
було включено роботи по облаштуванню
гідроізоляції, які не підлягають
відшкодуванню згідно п.14.1.4 умов
Договору страхування, відповідно яких
витрати на відновлення майна не
передбачають: додаткові витрати,
пов»язані із змінами або поліпшенням
застархованого майна, витрати,
зумовлені тимчасовим або допоміжним
ремонтом, витрати на переробку,
профілактичний ремонт та
обслуговування, так само як і інші
витрати, які були б необхідні
незалежно від факту настання
страхового випадку, інші, здійснені
понад необхідні витрати.

Однак, дані твердження судом до
уваги не приймаються оскільки в
судовому засіданні представником не
підтверджено свої заперечення
доказами та судом не встановлено, що
ОСОБА_1 понесла витрати на відновлення
майна, які не передбачають витрати,
визначені в п.14.1.4 умов Договору.

Також не заслуговують на увагу
твердження представника відповідача,
що в переліку майна заявленого на
страхування, який містится в додатку до
договору №1 відсутнє найменування як
гідроізоляція, тому кошти витрачені на
її облаштування відшкодуванню не
підлягають, оскільки п.2.2. Договору
визначено, що предметом договору
стахування є внутрішнє та зовнішнє
оздоблення та комунікації житлового
будинку. Тобто, відповідно до даного
пункту договору, гідроізоляція входить
до предмету договору стахування, який
укладено між сторонами.

Крім того, як вбачається з висновку
№312 судової будівельно-технічної
експертизи від 31.07.2014 року, а саме
дослідницької частини, в ній вказано,
що на дослідження надано робочий
проект на житловий будинок по АДРЕСА_1,
розроблений ТОВ «ЕКФА», відповідно
якого при будівництві житлового
будинку була передбачена
гідроізоляція зовнішніх стін
фундаментів.

Згідно висновку №312 судової
будівельно-технічної експертизи від
31.07.2014 року, з урахуванням даних
наведених в звіті про оцінку
матеріальних збитків від 22.05.2013 року,
вартість відновлювального ремонту
підвального приміщення пошкодженого
будинку, який знаходиться за адресою
АДРЕСА_1 станом на день настання
страхового випадку 16.05.2013 року складає
22 942 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку про стягнення з
відповідача на користь позивача
страхового відшкодувнання. Однак при
розрахунку приймає до уваги, що ОСОБА_1
страховою компанією відшкодовано 6 800
грн. та відповідно договору розмір
франшизи, тобто частина збитків, яка не
відшкодовується страховиком складає
1000 грн.

Приймаючи до уваги
вищевикладені обставини, суд приходить
до висновку про часткове задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення з
відповідача 15 142 грн.страхового
відшкодування.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1
про стягнення з відповідача пені за
невсоєчасне виконання грошових
зобов»язань, суд виходить з наступного.

ОСОБА_1, посилаючись на норми ст. 992
ЦК України, згідно якої у разі несплати
страховиком страхувальникові
страхової виплати, страховик
зобов»язаний сплатити неустойку у
розмірі, встановленому договором чи
законом, просить суд стягнути з
відповідача пеню за несвоєчасне
виконання грошових зобов»язань.

Пунктом 18.2 Договору страхування
сторони передбачили, що за несвоєчасне
виконання грошових зобов»язань за цим
Договором винна сторона виплачує
потерпілій стороні пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ на дату
прострочення, від простроченої до
сплати суми за кожен день прострочення.

Як вбачається із матеріалів справи
та не заперечувалося позивачем,
відповідачем було проведено з
дотриманням встановлених строків
виплату страхового відшкодування в
розмірі 6 800 грн., вважаючи, що належним
чином виконав умови договору та
вважаючи такий його розмір вірним, тому
суд приходить до висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог про
стягнення пені за несвоєчасне
виконання грошових зобов»язань.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 88
ЦПК України, з відповідача на користь
позивача підлягають стягненню
пропорційно до задоволених позовних
вимог судові витрати в сумі 6 141 грн.35
коп.

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1
задовольнити частково.

Стягнути з ПрАТ «Акціонерна
страхова компанія «Інго Україна» на
користь ОСОБА_1 15 142 грн.страхового
відшкодування.

В задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

Стягнути з ПрАТ «Акціонерна страхова
компанія «Інго Україна» на користь
ОСОБА_1 6 141 грн. 35 коп. понесених
судових витрат.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Полтавської області
через Київський районний суд м. Полтави
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Головуючий
Т.В.
Шаповал