Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 вересня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

головуючої : Готра Т.Ю.,

суддів : Джуги С.Д., Куштана Б.П.,

при секретарі : Чейпеш С.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в
особі представника ОСОБА_2 на рішення
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 24 квітня 2014
року в справі за позовом прокурора
м.Ужгород до Ужгородської міської ради,
ОСОБА_1 про визнання незаконним та
скасування рішення Ужгородської
міської ради,-

в с т а н о в и л а :

У березні 2013 року прокурор м.Ужгорода
звернувся до суду з даним позовом,
вимоги якого уточнив в заяві від 24.03.2014
року, в якій просив визнати незаконним
та скасувати п.1.20 рішення Ужгородської
міської ради №741 від 07.12.2012 року про
надання дозволу ОСОБА_1 на укладення
короткострокового договору
сервітутного користування земельної
ділянки площею 0,003 га. та земельної
ділянки площею 0,003 га. під тимчасовими
спорудами по Православній набережній,
б/н до 06 грудня 2013 року, посилаючись на
те, що вказане рішення прийнято з
порушенням вимог ст. 401 ЦК України,
ст.ст.98, 116, 123 ЗК України, а саме без
розробки проектів землеустрою, в
порушення порядку надання земельних
ділянок, з перевищенням наданих раді
повноважень, яка незаконно
розпорядилась земельними ділянками,
які належать територіальній громаді,
чим порушила права та інтереси
територіальної громади з приводу права
власності на землі м.Ужгорода.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду від 24 квітня 2014 року уточнену
позовну заяву задоволено.

Визнано незаконним та скасовано п.1.20
рішення Ужгородської міської ради №741
від 07.12.2012 року, яким ОСОБА_1 надано
дозвіл на укладення короткострокового
договору сервітутного користування
земельної ділянки площею 0,003 га. та
земельної ділянки площею 0,003 га. під
тимчасовими спорудами по Православній
набережній, б/н до 06 грудня 2013 року.

У апеляційній скарзі представник
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати
зазначене рішення, як незаконне та
необґрунтоване, і ухвалити нове
рішення про відмову прокурору в позові.

У судовому засіданні прокурор Пантьо
М.М. апеляційну скаргу не визнав,
просив таку відхилити, а рішення суду
залишити без змін.

Представник Ужгородської міської ради
та ОСОБА_1 у судове засідання не
з'явилися, хоча про час і місце розгляду
справи були повідомлені належним
чином, а тому їх неявка згідно ч.2 ст.305
ЦПК України не перешкоджає розглядові
справи.

Заслухавши доповідача, пояснення
прокурора, перевіривши доводи
апеляційної скарги та матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Так, задовольняючи позов прокурора, суд
першої інстанції виходив із того, що
оскаржуване рішення Ужгородською
міською радою прийнято з порушенням
вимог земельного законодавства, а тому
дійшов висновку про визнання його
незаконним та скасував.

Проте, колегія суддів із висновком суду
першої інстанції погодитись не може з
таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідно до п.1.20 рішення ХV сесії V1
скликання (1-е пленарне засідання)
Ужгородської міської ради №741 від
07.12.2012 року ОСОБА_1 надано дозвіл на
укладення короткострокового договору
сервітутного користування земельної
ділянки площею 0,003 га. та земельної
ділянки площею 0,003 га. під тимчасовими
спорудами по Православній набережній,
б/н до 06 грудня 2013 року.

Поняття, зміст та підстави
встановлення і припинення земельного
сервітуту визначено статтями 401-406 ЦК
України та статтями 98-102 ЗК України.

Відповідно до ст.98 ЗК України (в
редакції чинній на момент прийняття
спірного рішення) право земельного
сервітуту - це право власника або
землекористувача земельної ділянки на
обмежене платне або безоплатне
користування чужою земельною ділянкою
(ділянками). Земельні сервітути можуть
бути постійними і строковими.

Статтею 99 ЗК України передбачено види
земельних сервітутів, де в п. «з»
зазначено - інші земельні сервітути.
Таким чином, наведений у цій статті
перелік видів земельних сервітутів не
є вичерпним, а тому до такого
відноситься такий вид земельного
сервітуту, як встановлення
короткострокового сервітутного
користування земельною ділянкою або
частиною такої земельної ділянки.

Відповідно до ст.116 ЗК України
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом. Набуття права на землю
громадянами та юридичними особами
здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або
надання їх у користування.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Повноваження органів виконавчої влади
та органів місцевого самоврядування
щодо передачі земельних ділянок у
власність або у користування
передбачені ст.122 ЗК України,
відповідно до ч.1 якої (у редакції, яка
була чинною на час виникнення спірних
правовідносин) сільським, селищним,
міським радам надано право передавати
земельні ділянки у власність або у
користування із земель комунальної
власності відповідних територіальних
громад для всіх потреб.

Згідно з ч.1 ст.123 ЗК України надання
земельних ділянок державної або
комунальної власності у користування
здійснюється на підставі рішень
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування.

В Законі України «Про місцеве
самоврядування в Україні» (далі Закон,
в редакції чинній на момент прийняття
спірного рішення) зазначено, що
територіальна громада - це жителі,
об'єднані постійним проживанням у
межах села, селища, міста, що є
самостійними
адміністративно-територіальними
одиницями або добровільне об»єднання
жителів кількох сіл, що мають єдиний
адміністративний центр, а
представницьким органом місцевого
самоврядування - є виборний орган
(рада), який складається із депутатів і
відповідно до закону наділяється
правом представляти інтереси
територіальної громади, приймати від
її імені рішення (ст.1 Закону).

Згідно п.п.34 п.1 ст.26 Закону до виключної
компетенції сільських, селищних,
міських рад відноситься, зокрема,
вирішення виключно на пленарних
засіданнях сільської, селищної,
міської ради відповідно до закону
питань регулювання земельних відносин.

Отже, з наведеного слідує, що від імені
територіальної громади відповідні
ради на пленарних засіданнях приймають
рішення з питань регулювання земельних
відносин відповідно до чинного
законодавства, і мають право на
встановлення земельного сервітуту
щодо земельних ділянок або їх частин із
земель комунальної власності
відповідних територіальних громад.

Встановивши, що п.1.20 спірного рішення
№741 від 07.12.2012 року Ужгородською
міською радою прийнято на 1-му
пленарному засіданні ХV сесії V1
скликання, яким ОСОБА_1 надано дозвіл
на укладення короткострокового
договору сервітутного користування
земельної ділянки площею 0,003 га. та
земельної ділянки площею 0,003 га. під
тимчасовими спорудами по Православній
набережній, б/н до 06 грудня 2013 року, тому
колегія суддів вважає, що вказане
рішення Ужгородською міською радою
було прийнято у відповідності до вимог
чинного законодавства та наданих їй
повноважень.

Стосовно відсутності проектів
землеустрою на час прийняття радою
спірного рішення, то колегія суддів
констатує, що згідно ч.1 ст.123 ЗК України
рішення органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування про
надання земельних ділянок державної
або комунальної власності у
користування приймається на підставі
проектів землеустрою щодо відведення
земельних ділянок у разі - зміни
цільового призначення земельних
ділянок відповідно до закону; - надання
у користування земельних ділянок, межі
яких не встановлені в натурі (на
місцевості). Однак матеріали справи
доказів щодо необхідності
виготовлення проектів землеустрою у
випадках, передбачених законом, не
містять. А тому суд першої інстанції
дійшов помилкового висновку про
незаконність спірного рішення у
зв'язку з відсутністю проектів
землеустрою.

За наведених обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції у відповідності до ст.309 ЦПК
України слід скасувати, як
постановлене з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, з ухваленням по справі нового
рішення, яким позов прокурора слід
задовольнити.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі
представника ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 24
квітня 2014 року - скасувати.

Постановити нове рішення, яким у позові
прокурора м.Ужгород до Ужгородської
міської ради, ОСОБА_1 про визнання
незаконним та скасування рішення
Ужгородської міської ради - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак може
бути оскаржено в касаційному порядку
на протязі двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуюча :

Судді :