Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/2063/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Годованець І. А.
Доповідач Белінська І. М.
УХВАЛА

Іменем України

16.10.2014 колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області у складі:

Белінської І.М. - головуючої,

Карпенка О.Л.,

Потапенка В.І.,

при секретареві - Пітель Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про
позбавлення батьківських прав за
апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
Устинівського районного суду
Кіровоградської області від 19 червня
2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2014 року ОСОБА_5 звернулась
до суду з позовом в інтересах
неповнолітньої доньки ОСОБА_7 до
ОСОБА_6, третя особа - служба у справах
дітей виконавчого комітету
Устинівської районної державної
адміністрації, про позбавлення
батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог
зазначила, що з 9.01.2010 року перебувала з
відповідачем у шлюбі, який було
розірвано за рішенням суду 15.02.2012 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася
донька ОСОБА_7, щодо якої відповідач з
часу припинення шлюбу ухиляється від
виконання своїх батьківських
обов»язків по її вихованню та
утриманню, не спілкується з дитиною.

Рішенням Устинівського районного
суду від 19 червня 2014 року у задоволенні
позову відмовлено. Суд дійшов висновку
про недоведеність позивачкою факту
ухилення відповідача від виховання
малолітньої доньки, на який вона
посилається як на підставу для
задоволення позовних вимог.

В апеляційній скарзі позивачка
просить скасувати рішення через
невідповідність висновку суду першої
інстанції обставинам справи, порушення
норм матеріального та процесуального
права, що призвело до ухвалення
незаконного і необґрунтованого
рішення. Вказує на те, що висновок суду
про недоведеність факту ухилення
відповідача від виконання своїх
батьківських обов»язків по вихованню
та розвитку дитини суперечить
долученим до матеріалів справи
доказам. Передбачені ст.150 СК України
обов»язки батьків по вихованню та
розвитку дитини мають виконуватися в
активній формі поведінки батьків щодо
дітей. Суд, в порушення норм
процесуального права, не зажадав від
органу опіки і піклування
обґрунтованого висновку для вирішення
питання про позбавлення відповідача
батьківських прав.

Заслухавши пояснення позивачки
та її представника адвоката ОСОБА_8, які
просили задовольнити апеляційну
скаргу, дослідивши матеріали справи,
приймаючи до уваги висновок органу
опіки та піклування та думку прокурора,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
Устинівського районного суду від 19
червня 2014 року - залишенню без змін з
таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що позбавлення батьківських прав,
тобто прав на виховання дитини, захист
її інтересів, на відібрання дитини в
інших осіб, які її незаконно утримують,
та інших прав, що надані батькам до
досягнення дитиною повноліття і
ґрунтуються на факті спорідненості з
нею, є крайнім заходом впливу на осіб,
які не виконують батьківських
обов»язків. Позивачка ж не надала
належних доказів, які б свідчили про
свідоме нехтування відповідачем
своїми батьківськими обов»язками щодо
малолітньої доньки, про вжиття до нього
відповідних заходів реагування для
впливу на нього для зміни його
ставлення до виховання дитини.

Такий висновок відповідає
обставинам справи та ґрунтується на
правильному застосуванні судом першої
інстанції норм матеріального права.

У судовому засіданні
апеляційного суду позивачка пояснила,
що після народження доньки під час
перебування у шлюбі відповідач
належним чином виконував свої
батьківські обов»язки, проте, після
припинення шлюбних відносин не
спілкується з дитиною, не приймає
участі у її вихованні.

Відповідно до ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами, згідно із ст.57 ЦПК
України, є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
письмових доказів, речових доказів,
зокрема звуко- і відеозаписів,
висновків експертів.

На підтвердження факту ухилення
відповідача від виконання
батьківських обов»язків по вихованню
дитини позивачка надала довідку з
комунального закладу «Центр первинної
медико-санітарної допомоги №2
м.Кіровограда» від 9.12.2013 року, яка
свідчить про те, що з дня народження
дитина відвідує дільничого лікаря
закладу з мамою ОСОБА_5, а батько -
ОСОБА_6 цей лікувальний заклад не
відвідував; довідку- розрахунок
заборгованості відповідача по сплаті
аліментів на утримання доньки,
підписану старшим державним
виконавцем Черничко О. про те, що
заборгованість за період з листопада
2011 року по листопад 2013 року склала 11 504
грн.46 коп., та характеристику на дитину
із дошкільного навчального закладу №68
«Золота рибка», який вона відвідує з
1.09.2013 року, з якої видно, що відповідач
жодного разу не з»являвся у цьому
закладі.

Зазначеним письмовим доказам суд
першої інстанції дав вірну оцінку,
оскільки насправді відомості, які
містяться у довідках з лікарні та
ясел-садочку, не доводять факту
ухилення батька від виховання доньки.

Наявність заборгованості по сплаті
аліментів могла би свідчити про
ухилення відповідача від виконання
свого обов»язку по утриманню своєї
неповнолітньої дитини, проте, зважаючи
на те, що рішення Кіровського районного
суду м.Кіровограда від 19.03.2012 року про
стягнення із ОСОБА_6 аліментів було
ухвалене за відсутності відповідача,
який з вересня 2012 року знятий з
реєстрації у с.Мальчевське
Устинівського району та вибув у
м.Сімферополь АР Крим, - сам по собі факт
наявності заборгованості не може
свідчити про свідоме ухилення
відповідача від виконання своїх
батьківських обов»язків по вихованню
дитини. Клопотання про допит
державного виконавця, у провадженні
якого перебуває виконавче провадження,
про огляд цього провадження,
позивачкою у суді першої інстанції не
заявлялось. Також не заявлялось
клопотання про допит свідків, письмові
пояснення яких долучені судом першої
інстанції до матеріалів справи.

Згідно із ст.63 ЦПК України
показання свідка - це повідомлення про
відомі йому обставини, які мають
значення для справи. Не є доказом
показання свідка, який не може назвати
джерела своєї обізнаності щодо певної
обставини. Свідок зобов»язаний
з»явитися до суду у визначений час і
дати правдиві показання про відомі
йому обставини. За завідомо неправдиві
показання або за відмову від давання
показань з непередбачених законом
підстав свідок несе кримінальну
відповідальність, а за невиконання
інших обов»язків - відповідальність,
встановлену законом (ч.ч.2,5 ст.50 ЦПК
України). Отже, письмові пояснення
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, адресовані начальнику служби у
справах дітей Сисак І.О. не є
допустимими доказами в цій справі (ст.59
ЦПК).

З матеріалів, доданих до висновку
органу опіки та піклування, вбачається,
що відповідач за місцем свого
проживання на території Докучаєвської
сільської ради характеризувався
позитивно. Через відсутність
відомостей щодо фактичного місця
проживання відповідача на території
Устинівського району орган опіки та
піклування дійшов висновку про
недоцільність позбавлення його
батьківських прав, оскільки неможливо
встановити обставини, які мають
значення для вирішення цього питання
по суті. Позивачка мала можливість
вжити заходи щодо розшуку місця
проживання чи знаходження відповідача,
батьки якого проживають у
с.Мальчевське Устинівського району, та
надати ці відомості органу опіки та
піклування, проте не зробила цього.

Прокурор, як у суді першої
інстанції, так і в апеляційному суді,
вважав, що підстави для позбавлення
ОСОБА_6 батьківських прав на час
розгляду цієї справи відсутні.

В апеляційній скарзі не наведено
мотивів неправильності зазначеного
висновку, які мають суттєве значення.

Таким чином, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах,
визначених ст.303 ЦПК України, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
рішення ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
що відповідно до ч.1ст.308 ЦПК України є
підставою для відхилення апеляційної
скарги і залишення рішення без змін.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 303, 304, 307, ч.1ст.308, 313-315
ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5
відхилити, а рішення Устинівського
районного суду від 19 червня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ на протязі 20 днів з дня набрання
нею законної сили.

ГОЛОВУЮЧА:

СУДДІ: