АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 216/7542/13-ц 22-ц/774/2041/К/14
Справа № 216/7542/13-ц
Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22-ц/774/2041/К/14
суддя Черкасенко Т.Г.
Суддя-доповідач - Чорнобук
РІШЕННЯ

Іменем України

01 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі :

головуючого судді: Чорнобук В.І.

суддів: Савіної Г.О.,
Турік В.П.

при секретарі: Бевзі М.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою позивача
ОСОБА_2 на рішення Центрально-Міського
районного суду м. Кривого Рогу від 18
серпня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до виконкому Криворізької
міської ради, ОСОБА_3 про скасування
рішення Криворізької міської ради та
скасування державного акту про право
власності на земельну ділянку.

Особи, які беруть участь у розгляді
справи:

позивач - ОСОБА_2

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до виконкому
Криворізької міської ради, ОСОБА_3 про
скасування рішення Криворізької
міської ради та скасування державного
акту про право власності на земельну
ділянку.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що він з відповідачем ОСОБА_3,
під час перебування у шлюбі, придбали
будинок АДРЕСА_1. ОСОБА_3 на підставі
рішення Криворізької міської ради №1515
від 24.12.2003 року отримала у власність
земельну ділянку на якій розташований
зазначений будинок, про що було
складено державний акт про право
власності на земельну ділянку від
06.07.2004 року на ім'я ОСОБА_3

Відповідно до рішення
Центрально-Міського районного суду м.
Кривого Рогу від 28 квітня 2011 року,
залишеним в цій частині без змін
рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 10.11.2011
року, за позивачем ОСОБА_2 було визнано
право власності на 1/2 частину будинку
АДРЕСА_1.

Посилаючись те, що у разі поділу
будинку, який є сумісною власністю
подружжя, до особи, яка не мала права
власності чи користування земельною
ділянкою, переходить це право у розмірі
частки права власності у спільному
майні, просив суд скасувати рішення
Криворізької міської ради №1515 від
24.12.2003 року про приватизацію земельної
ділянки розташованої по АДРЕСА_1 на ім'я
ОСОБА_3 та скасувати державний акт про
право власності на земельну ділянку
виданий 06.07.2014 року на ім'я ОСОБА_3

Рішенням Центрально-Міського
районного суду м. Кривого Рогу від 18
серпня 2014 року у задоволенні позову
ОСОБА_2 до виконкому Криворізької
міської ради, ОСОБА_3 про скасування
рішення Криворізької міської ради та
скасування державного акту про право
власності на земельну ділянку
відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2
ставить питання про скасування рішення
суду і ухвалення нового рішення про
задоволення в повному обсязі його
позовних вимог, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Зокрема, судом не враховано, що
відповідно до ст. 120 ЗК України та ст. 377
ЦК України, позивач як власник 1/2
частини домоволодіння по АДРЕСА_1, має
право на 1/2 частину земельної ділянки
за вказаною адресою. Суд у рішенні
посилається на ст. 120 ЗК України, але
ухвалив рішення всупереч приписам
даної статті.

В запереченнях на апеляційну скаргу
представник відповідача виконкому
Криворізької міської ради зазначає, що
висновки суду відповідають обставинам
справи, рішення прийняте у
відповідності до норм матеріального та
процесуального права, тому просить
апеляційну скаргу відхилити, а рішення
суду першої інстанції - залишити без
змін.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача
ОСОБА_2, який підтримав доводи
апеляційної скарги і просив її
задовольнити, перевіривши матеріали
справи, законність та обґрунтованість
рішення суду в межах заявлених вимог,
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що ухвалене
судом першої інстанції рішення
вищезазначеним вимогам не відповідає.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 та
відповідач ОСОБА_3 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 2 лютого 1973
року, що вбачається з копії свідоцтва
про укладення шлюбу (справа № 2-128/11,
а.с.12). Шлюб між ними було розірвано 25
травня 1998 року, що вбачається з копії
свідоцтва про розірвання шлюбу (справа
№ 2-128/11, а.с.13).

В період шлюбу з позивачем ОСОБА_2
відповідач ОСОБА_3 уклала договір
купівлі-продажу житлового будинку за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с.108-109).

В лютому 1999 року відповідач ОСОБА_3
звернулась до виконкому Криворізької
міської ради з заявою про передачу їй у
приватну власність земельної ділянки
617 кв.м за адресою: АДРЕСА_1.(а.с.117)

Рішенням Криворізької міської ради від
10.03.1999 року ОСОБА_3 була передана
безкоштовно у приватну власність
земельна ділянка по АДРЕСА_1 (а.с.116, 118).
Рішення Криворізької міської ради № 1515
від 24.12.2003 року було внесено зміни у
рішення Криворізької міської ради від
10.03.1999 року, затверджений остаточний
розмір площі земельної ділянки, що
передається у власність ОСОБА_3
(а.с.115,119)

На підставі зазначених рішень ОСОБА_3
було видано державний акт від 06.07.2004
року на право власності на земельну
ділянку, площею 0,059 га, для
обслуговування житлового будинку,
господарських споруд (а.с.39)

Також судом встановлено, що
рішенням Центрально-міського райсуду
м. Кривого Рогу від 28 квітня 2011 року,
залишеним в цій частині без змін
рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 10.11.2011
року, визнано за ОСОБА_2 право власності
на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 та
господарських споруд за вказаною
адресою, оскільки вище вказане
домоволодіння сторони придбали у
період шлюбу, у зв'язку з чим воно є
спільною сумісною власністю подружжя,
де їх частки є рівними.

Відповідно до копії витягу з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності від 19.05.2014 року позивач 06.05.2014
року зареєстрував своє право власності
на 1/2 частину домоволодіння за адресою:
АДРЕСА_1. (а.с.100)

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_2 про скасування рішення
Криворізької міської ради та
державного акту про право власності на
земельну ділянку, суд першої інстанції
виходив із того, що рішення
Криворізької міської ради №1515 від
24.12.2003 року та державний акт про право
власності на земельну ділянку видані
Криворізькою міською радою в межах
наданих повноважень, вимоги позивача є
необґрунтованими.

Із зазначеним висновком суду
колегія суддів не погоджується з
огляду на наступне.

Відповідно до ст. 120 ЗК України у
разі набуття права власності на жилий
будинок, будівлю або споруду кількома
особами право на земельну ділянку
визначається пропорційно до часток
осіб у праві власності житлового
будинку, будівлі споруди.

Згідно з ст. 377 ЦК України до особи, яка
набула право власності на житловий
будинок (крім багатоквартирного),
будівлю або споруду, переходить право
власності, право користування на
земельну ділянку, на якій вони
розміщені, без зміни її цільового
призначення в обсязі та на умовах,
встановлених для попереднього
землевласника (землекористувача).

Відповідно до роз'яснень викладених у
пункті 18-2 постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ» від 16 квітня 2004 року № 7 (зі
змінами, внесеними згідно з постановою
Пленуму Верховного Суду України від 19
березня 2010 року № 2) відповідно до
положень статей 81,116 ЗК окрема земельна
ділянка, одержана громадянином в
період шлюбу в приватну власність
шляхом приватизації, є його особистою
приватною власністю, а не спільною
сумісною власністю подружжя, оскільки
йдеться не про майно, нажите подружжям
у шлюбі, а про одержану громадянином
частку із земельного фонду.

Якщо на такій земельній ділянці
знаходиться будинок, будівля, споруда,
що є спільною сумісною власністю
подружжя, то у разі поділу будинку,
будівлі, споруди між подружжям та
виділу конкретної частини будинку,
будівлі, споруди до особи, яка не мала
права власності чи користування
земельною ділянкою, переходить це
право у розмірі частки права власності
у спільному майні будинку, будівлі,
споруди у відповідності до ст. ст. 120 ЗК
України, 377 ЦК України.

Згідно ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав
громадян та юридичних осіб на земельні
ділянки здійснюється шляхом: визнання
прав; відновлення стану земельної
ділянки, який існував до порушення
прав, і запобігання вчиненню дій, що
порушують права або створюють
небезпеку порушення прав; визнання
угоди недійсною; визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування;
відшкодування заподіяних збитків;
застосування інших, передбачених
законом, способів.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 16
квітня 2004 року «Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ», виходячи з положень статей 8,12
Конституції України, ст. ст. 26, 30,87-90, 97,
100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК
України, глав 27, 33, 34 ЦК України, ст. 15 ЦПК
України, ст. 12 ГПК України судам
підвідомчі (підсудні) справи за
заявами, зокрема, з приводу володіння,
користування, розпорядження
земельними ділянками, що перебувають у
власності громадян чи юридичних осіб, і
визнання недійсними державних актів
право власності та право постійного
користування земельними ділянками.

Отже, державні акти на право власності
на земельні ділянки є документами, що
посвідчують право власності й
видаються на підставі відповідних
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що скасування рішень органів
місцевого самоврядування та
скасування державних актів на право
власності вважається законним,
належним способом поновлення
порушених прав у судовому порядку.

Оскільки, на земельній ділянці, яка
була передана відповідачу ОСОБА_3 у
власність, знаходиться житловий
будинок, що був, на момент прийняття
рішень про передачу земельної ділянки,
спільною сумісною власністю подружжя,
а потім був поділений між подружжям, і
позивачу була виділена 1/2 частина
домоволодіння у будинку АДРЕСА_1 та він
зареєстрував своє право власності на
неї, колегія суддів приходить до
висновку, що рішення Криворізької
міської ради та державний акт право
власності на земельну ділянку
порушують права позивача ОСОБА_2 і тому
підлягають скасуванню.

Суд першої інстанції порушив вимоги
ст.ст. 212-214 ЦПК України, не застосував до
спірних правовідносин ст.120 ЗК України
та ст. 377 ЦК України та прийшов до
помилкового висновку про відмову
ОСОБА_2 в задоволенні позову про
скасування рішення Криворізької
міської ради та скасування державного
акту про право власності на землю.

Враховуючи вищевикладене, колегії
суддів приходить до висновку, що
доводи апеляційної скарги позивача
знаходять своє підтвердження, а тому
рішення суду підлягає скасуванню в
порядку п.п. 3,4, ч.1 ст. 309 ЦПК України з
ухваленням нового рішення про
задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та
скасування рішення Криворізької
міської ради №105 від 10 березня 1999 року в
частині передачі у приватну власність
ОСОБА_3 земельної ділянки по АДРЕСА_1,
скасування рішення Криворізької
міської ради №1515 від 24 грудня 2003 року в
частині затвердження остаточного
розміру земельної ділянки переданої
ОСОБА_3 по АДРЕСА_1, скасування
державного акту про право власності на
земельну ділянку по АДРЕСА_1, площею 0,059,
виданий 06 липня 2004 року на ім'я ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 303, 307, ч.3,4 ст. 309, п.4 ч.1
ст.309, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу позивача
ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Центрально-Міського
районного суду м.Кривого Рогу від 18
серпня 2014 року скасувати та ухвалити
нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до виконкому
Криворізької міської ради, ОСОБА_3 про
скасування рішення Криворізької
міської ради та скасування державного
акту про право власності на земельну
ділянку задовольнити.

Скасувати рішення Криворізької
міської ради №105 від 10 березня 1999 року в
частині передачі у приватну власність
ОСОБА_3 земельної ділянки по АДРЕСА_1.

Скасувати рішення Криворізької
міської ради №1515 від 24 грудня 2003 року в
частині затвердження остаточного
розміру земельної ділянки переданої
ОСОБА_3 по АДРЕСА_1.

Скасувати державний акт про право
власності на земельну ділянку по
АДРЕСА_1, площею 0,059 га, виданий 06 липня
2004 року на ім'я ОСОБА_3.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді:/підписи/