РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2014 року м. Мукачево
Справа №303/5100/14

2/303/2770/14

Номер рядка стат. звіту - 38

Мукачівський міськрайонний суд
Закарпатської області

в складі: головуючого -
судді Кость В.В.

при секретарі
Цульба О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Мукачево цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до відповідача (1) Новодавидківської
сільської ради Мукачівського району

до відповідача (2) ОСОБА_2

до відповідача (3) ОСОБА_3

до відповідача (4) ОСОБА_4

треті особи без самостійних вимог:

(1) Мукачівська районна державна
нотаріальна контора

(2) Відділ державної реєстраційної
служби Мукачівського міськрайонного
управління юстиції Закарпатської
області

про визнання права власності в порядку
спадкування,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_5
звернувся до суду з позовом до
Новодавидківської сільської ради
Мукачівського району до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про визнання права власності на
житловий будинок (далі - Домоволодіння)
разом з надвірними будівлями та
спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1
(надалі - Домоволодіння), в порядку
спадкування.

Третіми особами зазначено Мукачівську
районну державну нотаріальну контору
та Відділ державної реєстраційної
служби Мукачівського міськрайонного
управління юстиції Закарпатської
області.

Позовні вимоги обґрунтовуються
обставинами щодо наявності у позивача
всіх правових підстав для визнання за
ним права власності на Домоволодіння
за ОСОБА_3, який був його власником, та
за умови, що інші спадкоємці не
висловили бажання бути успадкувати
вказане майно.

Необхідність вирішення такого питання
у судовому порядку, пов'язана з тим, що
ні дід, ні батько позивача за час свого
життя, та за умови фактичного
користування Домоволодінням, не
оформили право власності на нього, в
зв'язку з чим позивачу було відмолено у
видачі Свідоцтва про право власності
на спадкове майно.

В судове засідання позивач та його
представник не з'явилися, оскільки на
підставі поданих письмових заяв
просили розглянути справу без їх
участі. Позовні вимоги підтримали та
просили їх задоволити.

Відповідачі та представники третіх
осіб у судове засідання також не
з'явилися, натомість подали до суду
письмові заяви про розгляд справи без
їх участі. Позовні вимоги визнали у
повному обсязі та не висловили
заперечень щодо їх задоволення.

Дослідивши подані по справі доказові
матеріали, суд констатує наступне.

Згідно з даними копії свідоцтва про
народження серії НОМЕР_2 від 31.01.1985 року
батьками батька позивача є ОСОБА_3 та
ОСОБА_7 (а.с. 13), які померли відповідно
ІНФОРМАЦІЯ_7 та ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с. 11, 12).

В свою чергу, батьками позивача є
ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.с. 20).

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_9, про що в
Книзі реєстрації смертей зроблено
актовий запис за №55 (а.с. 18).

Домоволодіння знаходилось у
фактичному володінні та користуванні
діда позивача - ОСОБА_3, про що свідчить
наявна у матеріалах справи ксерокопія
технічного паспорту від 21.09.1988 року (а.с.
25-27).

На підставі Витягів з погосподарської
книги за 1958-1960 року №7 та за 2006-2010 роки
№10 Новодавидківської сільської ради
судом встановлено, що забудовником
Домогосподарства був саме ОСОБА_3.
Разом з забудовником у
дворогосподарстві проживали ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 29, 30, 31), а згодом і
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 31).

Також у зазначених вище Витягах з
погосподарських книг роком забудови
домогосподарства вказаний 1954 рік.

Як свідчать наявні у справі доказові
матеріали (а.с. 23-24) позивач намагався
вирішити питання щодо оформлення права
власності на спадкове майно в
нотаріальному порядку, однак отримав
відмову через відсутність у нього
правовстановлюючих документів на
Домоволодіння (а.с. 24).

На момент судового розгляду справи
ринкова вартість Домоволодіння
складає суму 106 610 грн. (висновок, а.с. 28).

З урахуванням вищевказаних
фактичних обставин справи, суд приймає
до уваги також наступне.

Згідно зі ст. 1 Цивільного
процесуального кодексу України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Частиною першою ст. 15 Цивільного
кодексу України передбачено, що кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Під способом захисту суб'єктивних
цивільних прав розуміють закріплені
законом матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на правопорушника. Загальний перелік
таких способів захисту цивільних прав
та інтересів дається у ст. 16 Цивільного
кодексу України.

Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу
України право на захист особа здійснює
на свій розсуд.

З урахуванням п. 1 частини другої ст. 16
Цивільного кодексу України, одним із
способів захисту порушеного права є
його визнання.

Поряд з цим, відповідно до ч. 3 ст. 3
Закону України від 1 липня 2004 року "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" права на
нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації відповідно до
цього Закону, виникають з моменту такої
реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного
Закону права на нерухоме майно, що
виникли до набрання чинності цим
Законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за таких
умов: якщо реєстрація прав була
проведена відповідно до законодавства,
що діяло на момент їх виникнення, або
якщо на момент виникнення прав діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на
житлові будинки, споруди регулювалася
підзаконними нормативними актами,
зокрема, такими як Інструкція про
порядок реєстрації будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР,
затверджена заступником Міністра
комунального господарства Української
РСР 31 січня 1966 року і яка втратила
чинність на підставі наказу
Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995
року № 56, Тимчасове положення про
порядок реєстрації прав власності на
нерухоме майно, затверджене наказом
Міністерства юстиції України від 7
лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в
Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з
подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали
державну реєстрацію будівель, споруд,
державну реєстрацію права власності на
нерухоме майно, проте виникнення права
власності на будинки, споруди не
залежало від державної реєстрації до
часу набрання чинності ЦК та Законом
України від 1 липня 2004 року "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень".

Отже, у разі відсутності державної
реєстрації права власності на нерухоме
майно, створене та оформлене в
передбаченому законом порядку до
набрання чинності Законом України від 1
липня 2004 року "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень", спадкоємці, які прийняли
спадщину, мають право на оформлення
спадкових прав шляхом звернення до
нотаріальної контори за видачею
свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу
України спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Статтями 1218, 1222 ЦК України передбачено,
що до складу спадщини входять усі права
та обов'язки, що належали спадкодавцеві
на момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.
Спадкоємцями за заповітом і за законом
можуть бути фізичні особи, які є живими
на час відкриття спадщини, а також
особи, які були зачаті за життя
спадкодавця і народжені живими після
відкриття спадщини.

Згідно з абзацами другим та третім п. 23
постанови пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику у справах
про спадкування» від 30.05.2008 №7
свідоцтво про право на спадщину
видається за письмовою заявою
спадкоємців, які прийняли спадщину в
порядку, установленому цивільним
законодавством. За наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в
оформленні права на спадщину особа
може звернутися до суду за правилами
позовного провадження.

Оцінюючи фактичні обставини по справі
на предмет їх відповідності
вищевказаним нормам цивільного
законодавства суд приходить до
висновку про необхідність задоволення
позовних вимог з огляду на наступне.

Як свідчать матеріали справи, позивач в
однозначній мірі є спадкоємцем
майнових активів як за своїм батьком,
так і дідом, який був фактичним
забудовником на володільцем
Домогосподарства. Інші можливі
спадкоємці, які зазначені
відповідачами за позовом, не висловили
бажання успадкувати зазначене вище
майно, про що свідчать їх письмові
заяви. В свою чергу, роком забудови
дворогосподарства є 1954 рік, тому воно
не підлягало обов'язковій державній
реєстрації. Вказана обставина пояснює
фактичну відсутність
правовстановлюючих документів на
Домоволодіння. Також позивач, у повній
мірі дотримався і законодавчо
визначеного порядку оформлення
власності на спадкове майно, а саме
звернувся з відповідною заявою до
державного нотаріуса, однак отримав
відмову, тому його звернення щодо
визнання за ним права власності на
спадкове майно підлягає судовому
захисту.

З урахуванням вищенаведених
фактичних обставин по справі та
приписів законодавства, чинного у
періоді виникнення та цивільно -
правової реалізації відносин із
спадкування Домоволодіння, а також
оформлення права власності на нього,
суд приходить до висновку про
підставність позовних вимог та
необхідність їх задовлення.

Керуючись ст.ст. 8, 124, 129 Конституції
України, ст.ст. 10, 14, 60, 209, 212-215, 223, 224-228, 294
Цивільного процесуального кодексу
України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_6,
АДРЕСА_2, і.к. НОМЕР_1), в порядку
спадкування, право власності на
житловий будинок та надвірні будівлі
та споруди, що знаходяться в АДРЕСА_1.

3. Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя /підпис/ В.В.
Кость

Згідно з оригіналом.

Оригінал рішення знаходиться в
цивільній справі №2/303/2770/14, яка
зберігається в приміщенні
Мукачівського міськрайонного суду
Закарпатської області.

Суддя
В.В. Кость