Провадження 2/127/5004/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2014 року
м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької
області в складі:

головуючого судді Вохмінової О.С.

при секретарі Загурській Т.Ю.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідачки ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_5, ОСОБА_6 до
ОСОБА_3, третя особа - управління
Державної міграційної служби України у
Вінницькій області про встановлення
факту постійного проживання, визнання
права користування жилим приміщенням,
здійснення реєстрації місця
проживання, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, який діє в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_5 та ОСОБА_6 позов
мотивували тим, що вони постійно
проживають АДРЕСА_1. Даний будинок
належить на праві власності ОСОБА_3 -
матері ОСОБА_1, яка в будинку не
проживає з 1993 року. ОСОБА_1 зробив в
будинку прибудову з дозволу попередніх
власників - діда ОСОБА_7 та баби ОСОБА_8,
проте ОСОБА_3 чинить перешкоди в
користуванні будинком і безпідставно
не дозволяє зареєструвати дітей -
неповнолітнього ОСОБА_5, 2004 р.н. та
ОСОБА_1, 1993 р.н., в даному житлі, які
фактично проживають в будинку з
народження. На підставі ст.ст. 29, 310 ЦК
України, ст. 11 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» позивачі
просили встановити факт проживання
ОСОБА_1 та ОСОБА_5 в будинку АДРЕСА_1,
визнати за ними право користування
будинком, а також зобов`язати
управління Державної міграційної
служби України у Вінницькій області
зареєструвати їх місце проживання за
даною адресою.

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2
повністю підтримали позов відповідно
до викладених у ньому обставин. Позивач
додав, що він з дружиною - ОСОБА_9
зареєстровані та разом з дітьми -
неповнолітнім ОСОБА_5 та ОСОБА_1
постійно проживають в будинку ОСОБА_3,
проте безпідставно ОСОБА_3 не дозволяє
дітям зареєструватись в будинку.

Відповідачка ОСОБА_3 не визнала
позов, суду пояснила, що вона не
дозволить зареєструватись онукам
ОСОБА_5 і ОСОБА_1 в будинку, доки не
оформить самочинні побудови і не
поділить хату між синами. Разом з тим,
підтвердила, що в будинку постійно
проживають і зареєстровані син ОСОБА_10
з невісткою ОСОБА_9 та онуки.

Представник відповідачки ОСОБА_3 -
ОСОБА_4 не визнав позов, пояснив, що в
будинку позивачам ніхто не заважає
жити, проте після прийняття до
експлуатації самочинних прибудов цей
будинок буде поділений між двома
синами ОСОБА_3 і тоді вони зможуть
розпорядитись своєю власністю та
прописати дітей.

Представник управління Державної
міграційної служби України у
Вінницькій області ОСОБА_11 з приводу
встановлення факту проживання ОСОБА_6
та ОСОБА_5 в будинку та визнання за ними
право користування будинком
покладався на думку суду, проте просив
відмовити в позові стосовно
зобов`язання УДМС здійснити реєстрацію
даних осіб, оскільки управління не є
відповідачем у справі, крім того, в разі
ухвалення судом рішення про
задоволення позовних вимог це буде
підставою для його виконання.

Вислухавши пояснення осіб, що брали
участь в справі, дослідивши матеріали
справи та оцінивши докази в їх
сукупності, суд прийшов до висновку, що
позов ОСОБА_1, ОСОБА_6 підлягає
частковому задоволенню.

Судом встановлено, що відповідно до
договору довічного утримання від 11.06.2003
року ОСОБА_3 є власником житлового
будинку з господарськими будівлями
АДРЕСА_1. Право власності зареєстроване
в державному реєстрі.

В даному будинку зареєстровані ОСОБА_1
з 15.02.2000 року та ОСОБА_9 з 15.06.1994 року, що
підтверджується відміткою в паспортах,
які були оглянуті в оригіналі в
судовому засіданні та довідкою
квартального комітету Ясний» від 05.06.2014
року (а.с. 11).

Сторони визнали, що в будинку
проживають сини ОСОБА_1 та ОСОБА_9 -
ОСОБА_6, 07.03.1994 року та неповнолітній
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4

Відповідно до ст. 61 ЦПК України дані
обставини, що визнані сторонами,
доказуванню не підлягають.

Таким чином, між сторонами виникли
житлові правовідносини з приводу
користування жилим приміщенням в
будинку приватного житлового фонду,
тому суд застосовує норми глави 6 ЖК
України та відповідні норми глави 28 ЦК
України, що регулюють право власності
на житло.

Відповідно до ст. 150 ЖК України
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатись цією власністю на свій
розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Частиною 1 ст. 29 ЦК України визначено, що
місцем проживання фізичної особи є
житло, в якому вона проживає постійно
або тимчасово.

Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України
місцем проживання фізичної особи у
віці від десяти до чотирнадцяти років є
місце проживання її батьків
(усиновлювачів) або одного з них, з ким
вона проживає.

Статтями 156, 161 ЖК України визначено, що
на вселення до батьків їх
неповнолітніх дітей згоди власника не
потрібно.

Оскільки сторони визнали, що
неповнолітній ОСОБА_5, 2004 р.н. постійно
проживає з дня народження в будинку
АДРЕСА_1, який належить на праві
власності ОСОБА_3, разом із батьками,
суд вважає можливим встановити даний
юридичний факт і визнати за ним право
користування даним будинком.

Також сторони визнали, що ОСОБА_6
проживає в будинку з народження, проте
в судовому засіданні був оглянутий
оригінал паспорту позивача ОСОБА_6 і
було встановлено, що з 17.03.2012 року до
27.11.2012 року його місце проживання було
зареєстроване за адресою АДРЕСА_2, а з
23.08.2013 року до 26.02.2014 року - АДРЕСА_3.

Таким чином, суд вважає можливим
встановити юридичний факт його
проживання в будинку АДРЕСА_1 з 27.02.2014
року.

Разом з тим, ОСОБА_6 не є членом сім`ї
власника будинку - ОСОБА_3 в розумінні ч.
2 ст. 64, ч. 4 ст. 150 ЖК України, тому
відносини власника будинку і
повнолітньої особи, яка бажає
користуватись даним будинком, повинні
бути врегульовані шляхом укладення
договору найму жилого приміщення
відповідно до ст. 158 ЖК України.

Оскільки відповідно до ст. 6 ЦК сторони
є вільними в укладенні договору,
зобов`язати сторін укласти договір
найму чи визнати право користування
будинком, що належить на праві
власності особі, без укладення
договору найму, суд не має підстав.

Також не підлягає задоволенню позов в
частині зобов`язання УДМС України у
Вінницькій області зареєструвати
місце проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_5,
оскільки дані вимоги є безпідставними.
Реєстрація осіб за місцем проживання
визначена Законом України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» і для її
проведення необхідно дотримання вимог,
визначених ст. 6 вказаного закону та
подання ряду документів. Слід
зазначити, що рішення суду про визнання
за ОСОБА_5 права користування будинком
є підставою для його виконання.

Керуючись Законом України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», ст.ст. 6, 29 ЦК
України, ст.ст. 64, 150, 156, 161 ЦК України,
ст.ст. 5, 8, 10, 11, 57, 60, 88, 212, 214, 215, 218 ЦПК
України, суд,

в и р і ш и в:

Позов задоволити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_6, 1993
року в будинку АДРЕСА_1 з 27.02.2014 року.

Встановити факт постійного
проживання неповнолітнього ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_7 в будинку АДРЕСА_1 з
моменту народження.

Визнати за ОСОБА_5, 2004 р.н., право
користування будинком АДРЕСА_1, який
належить на праві власності ОСОБА_3

В решті позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до Апеляційного суду
Вінницької області через Вінницький
міський суд Вінницької області
протягом десяти днів з моменту
проголошення рішення.

Суддя: