Справа №487/7939/13-ц 07.04.2014 07.04.2014 07.04.2014
Провадження №22-ц/784/659/14
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2014 року

м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючої: Кутової Т.З.,

суддів: Крамаренко Т.В., Буренкової К.О.,

при секретарі судового засідання:
Орельській Н.М.,

за участю: позивача ОСОБА_1, його
представника - ОСОБА_2, представника
відповідача Кофова М.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на заочне рішення Заводського
районного суду м. Миколаєва від 16
грудня 2013 року у справі за його
позовом до публічного акціонерного
товариства «Дитячий заклад
оздоровлення та відпочинку «Примор'я»
(далі - ПАТ «ДЗОВ «Примор`я») про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ПАТ «ДЗОВ «Примор`я»
про стягнення середнього заробітку за
час затримки розрахунку при
звільненні.

Позивач свої вимоги мотивував тим, що з
09 березня 1993 року по 22 лютого 2010 року
він працював у ПАТ «ДЗОВ «Примор'я» на
посаді директора та заступника
директора по виховній роботі. 22 лютого
2010 року його звільнено з роботи за
власним бажанням. З 23 лютого 2010 року по
22 липня 2010 року він працював у
відповідача на підставі договору
підряду.

23 липня 2010 року він знову прийнятий
відповідачем на посаду заступника
голови правління ПАТ «ДЗОВ «Примор'я»
на умовах трудового договору. 12
листопада 2010 року його звільнено з
роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП
України.

Позивач зазначав, що при звільненні з
ним не було проведено розрахунок по
заробітній платі в строки, передбачені
ст. 116 КЗпП України.

Посилаючись на наведені обставини та
положення ст. 117 КЗпП України, ОСОБА_1
просив стягнути на його користь із
відповідача 278 997 грн. 20 коп. середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні з роботи.

Ухвалою Заводського районного суду від
16 грудня 2013 року провадження у справі в
частині позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ
«ДЗОВ «Примор'я» про стягнення
заборгованості по заробітній платі
(нарахованої, але не виплаченої, а також
за затримку розрахунку при звільненні)
за вересень, жовтень, листопад 2009 року
та серпень, листопад 2010 року закрито.

Заочним рішенням цього ж районного
суду від 16 грудня 2013 року в позові
ОСОБА_1 відмовлено у зв'язку із
пропуском, передбаченого ст.
233 КЗпП України, строку звернення до
суду із даними вимогами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду скасувати та постановити
нове рішення, яким його позов
задовольнити. Позивач посилається на
те, що висновки суду суперечать
обставинам справи та положенням ст. ст.
117, 233 КЗпП України.

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні, суд першої інстанції
виходив з того, що позивачем пропущено,
передбачений ст. 233 КЗпП України
тримісячний строк звернення до суду з
цими вимогами.

Проте з таким висновком суду не можна
погодитись, оскільки він не відповідає
фактичним обставинам справи та
положенням ст. 233 КЗпП України.

Із матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 з 09 березня 1993 року працював
директором міжгосподарського
оздоровчого табору «Примор'я»,
правонаступником якого є ПАТ «ДЗОВ
«Примор'я». З 9 лютого 2010 року він був
переведений на посаду заступника
директора по виховній роботі та
організації літнього відпочинку
вказаного підприємства і звільнений з
22 лютого 2010 року за власним бажанням. З
23 лютого 2010 року по 22 липня 2010 року
позивач на підставі договору підряду
виконував наступні види робіт:
організація підготовка до літнього
відпочинку та ведення господарської
діяльності. З 23 липня 2010 року він знову
був прийнятий на посаду заступника
голови правління ПАТ «ДЗОВ «Примор'я»
на умовах трудового договору і
звільнений із вказаної посади з 12
листопада 2010 року на підставі п.1 ст. 36
КЗпП.

Із матеріалів справи видно, що на час
звільнення ОСОБА_1 з роботи існувала
заборгованість по нарахованій, але
невиплаченій заробітній платі, і, крім
цього, між сторонами мав місце спір з
приводу не нарахованої відповідачем
заробітної плати.

У зв'язку з чим рішенням Березанського
районного суду Миколаївської області
від 29 серпня 2012 року на користь ОСОБА_1
із ПАТ «ДЗОВ «Примор'я» було стягнуто
35760 грн. 96 коп. в рахунок заборгованості
по заробітній платі.

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 26 грудня 2012
року, залишеним без змін ухвалою Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23 травня 2013 року, вказане
рішення Березанського районного суду
від 29 серпня 2012 року змінено шляхом
зменшення розміру заборгованості по
заробітній платі, стягнутої на користь
позивача із відповідача, із 35760 грн. 96
коп. до 13766 грн. 67 коп.

Згідно ст. 116 КЗпП України, під час
звільнення працівника з роботи виплата
всіх сум, що належать йому від
підприємства, установи, організації,
провадиться в день звільнення. Якщо
працівник у день звільнення не
працював, то зазначені суми мають бути
виплачені не пізніше наступного дня
після пред'явлення звільненим
працівником вимоги про розрахунок. Про
нараховані суми, належні працівникові
під час звільнення, власник або
уповноважений ним орган повинен
письмово повідомити працівника перед
виплатою зазначених сум. У разі спору
про розмір сум, належних працівникові
під час звільнення, власник або
уповноважений ним орган в усякому
випадку повинен у зазначений у цій
статті строк виплатити не оспорювань
ним суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст. 116 цього Кодексу, за
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Із змісту вказаного рішення
апеляційного суду Миколаївської
області видно, що заборгованість по
заробітній платі на користь позивача
стягнута за вересень, жовтень,
листопад 2009 року та за серпень і
листопад 2010 року, а в стягненні
заборгованості за інші місяці 2009 - 2010
років відмовлено. Із змісту вказаного
рішення апеляційного суду та копії
трудової книжки ОСОБА_1 видно, що він з
09 березня 1993 року по 09 лютого 2010 року
виконував обов'язки директора
оздоровчого табору «Примор'я», з 09
лютого 2010 року переведений на посаду
заступника директора цього
підприємства.

Аналізуючи вказані обставини колегія
суддів приходить до висновку про
відсутність підстав для задоволення
вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при його звільненні з роботи з 12
листопада 2010 року по 26 грудня 2012 року,
тобто по день набрання законної сили
вказаним рішенням апеляційного суду
Миколаївської області, оскільки
визначена апеляційним судом
заборгованість по заробітній платі
виникла в період коли позивач займав
посаду керівника та заступника цього
підприємства. А тому ОСОБА_1 як посадова
особа цього підприємства зобов'язаний
був вжити всіх необхідних заходів щодо
своєчасної виплати заробітної плати
всім працівникам підприємства, у тому
числі і собі.

Разом з тим, із матеріалів справи
вбачається, що згадане рішення
апеляційного суду Миколаївської
області щодо стягнення на користь
позивача із відповідача
заборгованості по заробітній платі
виконано в порядку примусового
виконання 05 червня 2013 року, що
підтверджується платіжним дорученням
№ 783 від 05 червня 2013 року відділу ДВС
Березанського районного управління
юстиції, на підставі якого на рахунок
позивача у ПАТ «Ощадний Банк України»
перераховано 13766 грн. 67 коп.

Статтею 117 КЗпП України встановлено
обов'язок власника або уповноваженого
ним органу виплатити працівникові у
разі затримки по день фактичного
розрахунку.

Конституційний суд України в рішенні
від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012
роз'яснив, що за ст. 47 КЗпП роботодавець
зобов'язаний виплатити працівникові
при звільненні всі суми, що належать
йому від підприємства, установи,
організації, у строки, зазначені в ст. 116
цього Кодексу, а саме - в день
звільнення або не пізніше наступного
дня після пред'явлення звільненим
працівником вимоги про розрахунок.
Непроведення з вини
власника або уповноваженого ним органу
розрахунку з працівником у зазначені
строки є підставою для
відповідальності, передбаченої ст. 117
Кодексу, тобто виплати працівникові
його середнього заробітку за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Тобто, наведені норми права дають
підстави вважати, що аналогічна
відповідальність роботодавця
передбачена і за несвоєчасне
виконання судового рішення про
стягнення заборгованості по
заробітній платі. Доказів на
підтвердження обставин про
відсутність вини ПАТ «ДЗОВ «Примор'я» у
несвоєчасному виконанні згаданого
рішення апеляційного суду
Миколаївської області останнім не
надано.

Із врахуванням наведеного колегія
приходить до висновку, що на ПАТ «ДЗОВ
«Примор'я» слід покласти
відповідальність за несвоєчасний
розрахунок з позивачем по заробітній
платі за період із 26 грудня 2012 року по 05
червня 2013 року.

Відповідно до положень п.8 постанови
Кабінету Міністрів України від 08
лютого 1995 року №100 «Про затвердження
Порядку обчислення середньої
заробітної плати», середньоденний
заробіток ОСОБА_1 складає 64 грн.82 коп.,
виходячи із середньої заробітної плати
за два останні повні місяці роботи на
умовах трудового договору (листопад 2009
року - 1152 грн. 45 коп., серпень 2010 року - 1569
грн. 84 коп.; 1152 грн. 45 коп. + 1569 грн. 84 коп. =
2722 грн.29 коп. : 2 = 1361 грн. 14 коп. : 21 раб. дн.
= 64 грн. 82 коп. ) Період затримки
розрахунку по заробітній платі з 26
грудня 2012 року по 05 червня 2013 року
складає 109 днів.

Тому на користь ОСОБА_1 із відповідача
підлягає стягненню середній заробіток
за час затримки розрахунку при
звільненні в розмірі 7065 грн. 11 коп. (64
грн. 82 коп. х 109 дн. = 7065 грн. 11 коп.)

Відповідно до ст. 88 ЦПК України на
користь держави із відповідача слід
стягнути 351 грн. 20 коп. судового збору.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції в порушення вимог ст. ст. 214, 215
ЦПК України не встановив фактичні
обставини справи, помилково витлумачив
положення ст. 233 КЗпП України, що є
підставою для скасування
оскаржуваного рішення і ухвалення
нового рішення у справі, яким слід
стягнути на користь позивача із
відповідача 7065 грн. 11 коп. середнього
заробітку за час затримки розрахунку
по заробітній платі за період з 26
грудня 2012 року по 05 червня 2013 року, а на
користь держави - 351 грн. 20 коп. судового
збору.

Керуючись ст.ст.303, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Заочне рішення Заводського районного
суду м. Миколаєва від 16 грудня 2013 року
скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного
товариства «Дитячий заклад
оздоровлення та відпочинку «Примор'я»
на користь ОСОБА_1 7065 (сім тисяч
шістдесят п'ять) грн. 11 коп. середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні.

Стягнути з публічного акціонерного
товариства «Дитячий заклад
оздоровлення та відпочинку «Примор'я»
на користь держави 351 (триста п'ятдесят
одну) грн. 20 коп. судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, але з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуюча:

Судді: