Справа № 379/1779/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.07.2014 року
Таращанський районний суд Київської
області в складі:

головуючого: Бойка М.Г.

при секретарі: Бакал О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тараща

справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання особи такою, що втратила право
на користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з
вищеназваним позовом і просить визнати
ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування житловим приміщенням в
АДРЕСА_1, де він
зареєстрований, оскільки відповідач
вже понад рік в даному будинку не
проживає, а проживає в АДРЕСА_2. Кошти за
житлово-комунальні послуги сплачує
виключно вона, відповідач ніякої
участі по утриманні житлового будинку
не бере. В неї скрутне матеріальне
становище, на її утриманні знаходяться
малолітні діти, тому вона як може
намагається зберегти та заощадити
грошові кошти, а наявність реєстрації
відповідача в даному будинку змушує її
нести додаткові витрати, в той час, коли
він не користується даним будинком та
не проживає в ньому вже понад року.
Судові витрати по сплаті судового
збору просить стягнути з відповідача
на її користь.

Позивачка в судове засідання не
з'явилася, про час, день та місце
розгляду справи належно повідомлена,
але подала до суду заяву, в якій позовні
вимоги підтримує в повному обсязі та
просить розглянути справу у її
відсутність у зв'язку з великим
навантаженням на роботі та без
фіксування судового процесу
технічними засобами.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи належно повідомлений, але подав
до суду заяву, в якій позов визнає в
повному обсязі, та просить розглянути
справу у його відсутність у зв'язку з
великим навантаженням на роботі та без
фіксування судового процесу
технічними засобами.

Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі
визнання відповідачем позову суд за
наявності до того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову.

На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Судом встановлено, що позивачка є
власником будинку, розташованого в
АДРЕСА_1. Вказаний будинок був
подарований їй у 2004 році, що
підтверджується копією договору
дарування житлового будинку від 21.09.2004
року, серії ВВМ № 421697,
посвідченого державним нотаріусом
Таращанської районної державної
нотаріальної контори Київської
області та зареєстровано в реєстрі за
№ 3573, а також, витягом про державну
реєстрацію права власності на нерухоме
майно Комунального підприємства
Київської обласної ради
«Білоцерківське міжміське бюро
технічної інвентаризації» від
15.10.2004 року, серії СВН № 260891. Рішенням
Таращанського районного суду
Київської області від 04.07.2014 року шлюб
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 22.07.2005
року у відділі реєстрації актів
цивільного стану Таращанського
районного управління юстиції
Київської області було розірвано і
вказане рішення набрало законної сили
з 15 липня 2014 року.

Відповідно до довідки Таращанської
міської ради Київської області № 2886
від 22.07.2014 року на реєстраційному
обліку у вказаному житловому будинку
зареєстровані позивачка - ОСОБА_1, її
сини: ОСОБА_3 та ОСОБА_4, її колишній
чоловік - відповідач ОСОБА_2.

До червня 2013 року в будинку позивачки
проживав відповідач - її колишній
чоловік ОСОБА_2, який в червні 2013 року
забрав свої речі та виїхав з даного
будинку і на даний час він проживає в
АДРЕСА_2, що підтверджується актом
обстеження, складеним 17 червня 2014 року
депутатом Таращанської міської ради, в
присутності свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6.
Кошти за житлово-комунальні послуги
сплачує виключно позивачка, відповідач
ніякої участі по утриманні житлового
будинку з 2013 року не бере. В даний час в
позивачки скрутне матеріальне
становище, на її утриманні знаходяться
малолітні діти, тому вона намагається
зберегти та заощадити грошові кошти, а
наявність реєстрації відповідача в
даному будинку змушує її нести
додаткові витрати, в той час, коли він
не користується даним будинком та не
проживає в ньому вже понад року.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. Ч. 7 ст.
319 вказує, що діяльність власника може
бути обмежена чи припинена або
власника може бути зобов'язано
допустити до користування його майном
інших осіб лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени
сім'ї власника житла, які проживають
разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону, причому дана стаття ЦК України
розміщена у Главі 32 Кодексу, яка
називається «Право користування чужим
майном» (в ст. 401 ЦК України вказане
право називається сервітутом).

Після розірвання шлюбу колишній
чоловік позивачки втратив статус члена
сім'ї, оскільки до членів сім'ї наймача
(власника) належать дружина наймача
(власника), їх діти і батьки. Членами
сім'ї наймача (власника) може бути
визнано й інших осіб, якщо вони
постійно проживають разом з наймачем і
ведуть з ним спільне господарство, що
також підтверджується ч. 2 ст. 3
Сімейного кодексу України. В даному
випадку шлюб між сторонами був
розірваний і наміру у позивачки, як
власника будинку, проживати із
колишнім чоловіком немає, тому вести
мову про нього як члена сім'ї вже не
можна.

Також відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 406 ЦК
України, де обставиною встановлення
особистого сервітуту є посилання на
укладення шлюбу, який в подальшому був
розірваний, а отже і обставина була
припинена.

Указані обставини встановлено з
матеріалів справи, вивчених в судовому
засіданні.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
Також ст. 391 ЦК України надає власнику
майна право вимагати усунення перешкод
у здійсненні ним права користування та
розпорядженя своїм майном, де
перешкодою є постійне проживання в
будинку особи, яка не має будь-яких на
те прав.

Враховуючи дані обставини, суд вважає
за можливе позов задовольнити,
оскільки ст. 71 ЖК України
передбачено, що при тимчасовій
відсутності наймача або членів його
сім'ї за ними зберігається жиле
приміщення протягом шести місяців, а в
судовому засіданні знайшла
підтвердження та обставина, що
відповідач не проживає у вищевказаному
жилому приміщенні більше шести
місяців, його утриманням не займається,
не сплачує комунальні послуги, і тому
він втратив право на користування ним.

На підставі задоволення позову з
відповідача на користь позивачки
підлягають стягненню, сплачені нею
судові витрати по сплаті судового
збору в розмірі 243,60 грн..

Керуючись ст.ст. 2, 10, 15, 60, 130, 174, 208, 209,
212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 71, 72, 107 ЖК
України, ст. 319, 321, 391, 405 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування житловим будинком в
АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 243,60
грн., понесених нею судових витрат по
сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Київської області через
Таращанський районний суд шляхом
подачі в десятиденний строк з дня
проголошення рішення, а особою, що не
була присутня у судовому засіданні з
дня отримання копії цього рішення,
апеляційної скарги до Апеляційного
суду Київської області.

Головуючий:
Бойко М. Г.