РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2014 року

Рівненський міський суд

Рівненської області в особі судді -
Кучиної Н.Г.

при секретарі -
Цимбалюк А.І.

з участю позивача - відповідача -
ОСОБА_1

представника позивача - відповідача -
ОСОБА_2

представника відповідача - позивача -
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Рівне цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4
про поділ спільного майна подружжя
та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та
поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач-відповідач звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ
спільного майна подружжя.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач-відповідач, ОСОБА_1,
посилається на те, що 28 серпня 1993 року
між нею та відповідачем-позивачем,
ОСОБА_4, був укладений шлюб,
зареєстрований Горбаківською
сільською радою Гощанського району
Рівненської області, запис в книзі
реєстрації актів про укладення шлюбу №
20.

Вказує, що за час перебування у шлюбі із
ОСОБА_4 ними було набуто у спільну
сумісну власність подружжя наступне
майно:

1. житловий будинок з надвірними
будівлями АДРЕСА_1 (Договір
купівлі-продажу від 10.09.2003 р.
посвідчений приватним нотаріусом
Рівненського міського нотаріального
округу ОСОБА_5), вартістю 82 240,00 грн.;

2. земельну ділянку площею 0,0534 га в
АДРЕСА_1 для будівництва і
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель (Договір
купівлі-продажу від 10.09.2003 р.
посвідчений приватним нотаріусом
Рівненського міського нотаріального
округу ОСОБА_5), вартістю 67 000,00 грн.;

3. автомобіль марки SKODA OCTAVIA TOUR,
реєстраційний НОМЕР_1, 2006 року випуску,
чорного кольору, вартістю 75 000,00 грн.;

4. автомобіль марки TOYOTA CAMRY V6,
реєстраційний НОМЕР_2, 2008 року випуску,
чорного кольору, вартістю 270 000,00 грн.;

5. будівлю магазину та кафе в
АДРЕСА_2, вартістю 126 694,00 грн.;

6. земельну ділянку
несільськогосподарського призначення,
площею 1380 кв.м, в АДРЕСА_2 для
будівництва та обслуговування
існуючого майнового комплексу,
вартістю 63 305,00 грн.;

7. будівлю млина з надвірним
будівлями в АДРЕСА_3, вартістю 345 000,00
грн.;

8. будинок тваринника в АДРЕСА_4,
вартістю 40 100,00 грн., яке і підлягає
поділу.

19 грудня 2012 ОСОБА_1 було подано до суду
заяву про збільшення позовних вимог (
а.с. 100-101 т.1), а в подальшому, 12 червня 2014
року заяву про уточнення позовних
вимог( а.с. 26-28 т.3), в яких
позивач-відповідач, просила, що в
зв'язку із тим, що на її утриманні
перебуває повнолітня дочка, яка
навчається за кордоном, у купівлю та
ремонт житлового будинку АДРЕСА_1 нею
було вкладено більше коштів, а тому на
підставі положення ст. 70 Сімейного
кодексу України у неї є всі підстави
просити суд про відступлення від
засади рівності часток подружжя у
спільному майні та виділу їй 2/3 частини
житлового будинку з надвірними
будівлями та 2/3 частини земельної
ділянки для її обслуговування. Що ж
стосується іншого майна, то просила
виділити та визнати за нею право
власності на ? частину будівлі
магазину-кафе в АДРЕСА_2, ? земельної
ділянки несільськогосподарського
призначення площею 1380 кв.м. для
будівництва та обслуговування
виробничо-торгового центру та
обслуговування існуючого майнового
комплексу в АДРЕСА_2, автомобіль марки
SKODA OCTAVIA TOUR, реєстраційний НОМЕР_1, 2006
року випуску, чорного кольору, будинок
тваринника в АДРЕСА_4, а всього майна на
загальну суму - 309 052,84 грн.

Відповідач-позивач, ОСОБА_4, звернувся
до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1
про розірвання шлюбу та поділ
спільного майна подружжя.

Ухвалою суду від 03 грудня 2012 року до
спільного розгляду з первісним
позовом було прийнято зустрічний
позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про
розірвання шлюбу та поділ спільного
майна подружжя ( а.с. 98 т.1 ).

В обґрунтування своїх позовних вимог
відповідач-позивач, ОСОБА_4,
посилається на те, що 28 серпня 1993 року
між ним та ОСОБА_1, був укладений шлюб,
зареєстрований Горбаківською
сільською радою Гощанського району
Рівненської області, запис в книзі
реєстрації актів про укладення шлюбу №
20. Від шлюбу подружжя має дочку, ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка вже повнолітня.

Зазначає, що приблизно із червня 2012
року між ними як між подружжям на
грунті особистих неприязних відносин,
несумісності характерів та поглядів на
сімейне життя, було припинено фактичні
шлюбні стосунки, спільного
господарства не ведеться, на момент
розгляду справи в суді вони вже
проживають окремо, за різними адресами,
а тому збереження сім»ї є неможливим,
примирення він не бажає, в зв'язку із
чим шлюб необхідно розірвати.

Що ж стосується спільного сумісного
майна подружжя, то ними саме як
подружжям було набуто у спільну
власність

- житловий будинок з надвірними
будівлями АДРЕСА_1 (Договір
купівлі-продажу від 10.09.2003 р.
посвідчений приватним нотаріусом
Рівненського міського нотаріального
округу ОСОБА_5), вартістю 82 240,00 грн.;

- земельну ділянку площею 0,0534 га в
АДРЕСА_1 для будівництва і
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель (Договір
купівлі-продажу від 10.09.2003 р.
посвідчений приватним нотаріусом
Рівненського міського нотаріального
округу ОСОБА_5), вартістю 67 000,00 грн.;

- автомобіль марки SKODA OCTAVIA TOUR,
реєстраційний НОМЕР_1, 2006 року випуску,
чорного кольору, вартістю 75 000,00 грн.;

- автомобіль марки TOYOTA CAMRY V6,
реєстраційний НОМЕР_2, 2008 року випуску,
чорного кольору, вартістю 180 000,00 грн.,
яке і підлягає поділу між ними.

Просив виділити йому у власність ?
частину житлового будинку з надвірними
будівлями АДРЕСА_1 та автомобіль марки
TOYOTA CAMRY V6, реєстраційний НОМЕР_2, 2008 року
випуску, чорного кольору на загальну
суму 221 120,00 грн. У власність ОСОБА_1
просив виділити ? частину житлового
будинку з надвірними будівлями
АДРЕСА_1, земельну ділянку площею 0,0534 га
в АДРЕСА_1 для будівництва і
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель та автомобіль
марки SKODA OCTAVIA TOUR, реєстраційний НОМЕР_1,
2006 року випуску, чорного кольору на
загальну суму 183 120,00 грн.

Що ж стосується іншого майна, а саме -
будівлі магазину та кафе в АДРЕСА_2,
земельної ділянки площею 1380 кв.м. для
будівництва та обслуговування
виробничо-торгового центру та
обслуговування існуючого майнового
комплексу в АДРЕСА_2, будинку
тваринника площею 70,0 кв.м. в АДРЕСА_4 та
будівлі млина з надвірними будівлями в
АДРЕСА_3 - то дане майно придбавалося
ним як суб'єктом господарювання,
фізичною особою-підприємцем, за
рахунок власних коштів, що не належать
до спільних сумісних та мають інше
джерело походження, а тому воно не є
об'єктом спільної сумісної власності
подружжя та поділу як спільна сумісна
власність подружжя не підлягає.

Позивач-відповідач, ОСОБА_1, свої
уточнені позовні вимоги в судовому
засіданні підтримала в повному обсязі,
позовні вимоги ОСОБА_4 до неї визнала
частково, а саме в частині розірвання
шлюбу, оскільки теж вважає, що
збереження сім'ї є неможливим та в
частині розподілу між ними
автомобілів, якими вони фактично
користуються, інші зустрічні позовні
вимоги не визнала.

Додатково суду пояснила, що впродовж
2003-2006 років нею було позичено значний
розмір коштів на придбання житлового
будинку з надвірними будівлями та
земельної ділянки по АДРЕСА_1,
придбання цілісного майнового
комплексу та подальшу його
реконструкцію у будівлю магазину та
кафе в АДРЕСА_2 та земельної ділянки для
його обслуговування, що переконливо
доводиться наданими суду договорами
позики та розписками.

Вона, ОСОБА_1, із 01.08.2006 року також
зареєстрована як фізична
особа-підприємець, вид діяльності -
роздрібно-торгівельна діяльність з
реалізації продовольчих і
непродовольчих товарів (крім
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів), громадське харчування (без
реалізації алкогольних напоїв і
тютюнових виробів), перукарські
послуги, технічний огляд, розбирання та
ремонт транспортних засобів, готельні
послуги. Місце здійснення
підприємницької діяльності - АДРЕСА_2
«ІНФОРМАЦІЯ_2». Її підприємницька
діяльність здійснювалась саме у
будівлі магазину та кафе в АДРЕСА_2, що
доводиться наданими суду дозволами та
торгівлю, договорами оренди приміщення
із ОСОБА_4, меню, податковими звітами,
квитанціями про сплату податків та
внесків до Пенсійного фонду України,
наказами про прийняття на роботу
працівників та трудовими договорами із
ними, що переконливо свідчить про те, що
діяльність ними здійснювалась спільно,
кошти у майно також вкладались спільно,
а тому все зазначене нею у позові майно
підлягає поділу як спільна сумісна
власність подружжя.

Також позивач-відповідач зазначила, що
ОСОБА_4 із їхньою дочкою не спілкується,
матеріально її не забезпечує, від
будь-якої участі у її житті
відмовляється. Дитина навчається у
вищому навчальному закладі за кордоном
та потребує значної фінансової
підтримки, яку від батька не отримує.

Представник позивач-відповідача,
адвокат ОСОБА_2,. в судовому засіданні
первісні позовні вимоги підтримав в
повному обсязі та частково підтримав
зустрічні позовні вимоги (в частині
розірвання шлюбу та розподілу
автомобілів), повністю підтримав
пояснення своєї довірительки, ОСОБА_1

Додатково суду пояснив, що, як
вбачається із долучених до матеріалів
справи договорів позики та розписок,
впродовж 2003-2006 років ОСОБА_1 у різних
осіб було позичено значний розмір
коштів на придбання житлового будинку
з надвірними будівлями та земельної
ділянки по АДРЕСА_1, також кошти
позичалися з метою придбання цілісного
майнового комплексу та подальшу його
реконструкцію у будівлю магазину та
кафе в АДРЕСА_2 та земельної ділянки для
його обслуговування. У даних договорах
та розписках чітко зазначено, з якою
метою отримуються кошти, що в свою
чергу свідчить про те, що вони були
спрямовані саме на придбання об'єктів
нерухомості, які є спільним майном
подружжя.

Представник позивача-відповідача
неодноразово у своїх поясненнях
вказував на те, що в КП «Рівненське
міське бюро технічної інвентаризації»
та КП «Рівненське обласне бюро
технічної інвентаризації» всі об'єкти
нерухомості зареєстровано за фізичною
особою ОСОБА_4, а тому походження майна
та підстави для його реєстрації -
договори купівлі-продажу та рішення
господарського суду Рівненської
області, не є підставою для
розмежування майна фізичної особи та
фізичної особи-підприємця.

Адвокат ОСОБА_2 наголосив, що виділ та
визнання права власності за ОСОБА_1 на
2/3 частини житлового будинку з
надвірними будівлями та 2/3 частини
земельної ділянки для її
обслуговування, ? частину будівлі
магазину-кафе в АДРЕСА_2, ? земельної
ділянки несільськогосподарського
призначення площею 1380 кв.м. для
будівництва та обслуговування
виробничо-торгового центру та
обслуговування існуючого майнового
комплексу в АДРЕСА_2, автомобіль марки
SKODA OCTAVIA TOUR, реєстраційний НОМЕР_1, 2006
року випуску, чорного кольору, будинок
тваринника в АДРЕСА_4 буде
справедливим.

Представник відповідача-позивача,
ОСОБА_4, адвокат ОСОБА_3, в судовому
засіданні первісні позовні вимоги від
імені свого довірителя визнала
частково - в частині розподілу між
сторонами автомобілів, якими вони
фактично користуються, зустрічний
позов ОСОБА_4 підтримала в повному
обсязі.

Додатково суду пояснила, що між
сторонами на даний час припинено
фактичні шлюбні стосунки, вони
проживають за різними адресами, між
собою майже не спілкуються, не ведуть
спільного господарства, а тому вважає
доцільним та таким, що відповідатиме
інтересам кожного із подружжя шлюб між
ними розірвати.

Дійсно за час перебування сторін у
справі у шлюбі ними було набуто у
спільну сумісну власність подружжя
житловий будинок з надвірними
будівлями АДРЕСА_1 (Договір
купівлі-продажу від 10.09.2003 р.
посвідчений приватним нотаріусом
Рівненського міського нотаріального
округу ОСОБА_5), вартістю 82 240,00 грн.;
земельну ділянку площею 0,0534 га в
АДРЕСА_1 для будівництва і
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель (Договір
купівлі-продажу від 10.09.2003 р.
посвідчений приватним нотаріусом
Рівненського міського нотаріального
округу ОСОБА_5), вартістю 67 000,00 грн.;
автомобіль марки SKODA OCTAVIA TOUR,
реєстраційний НОМЕР_1, 2006 року випуску,
чорного кольору, вартістю 75 000,00 грн.;
автомобіль марки TOYOTA CAMRY V6,
реєстраційний НОМЕР_2, 2008 року випуску,
чорного кольору, вартістю 180 000,00 грн.,
яке ОСОБА_4 згідний розділити, згідно
запропонованого ним у зустрічному
позові варіанту.

ОСОБА_4 із 17.04.1995 року зареєстрований як
фізична особа-підприємець та вже
протягом двадцяти років на власний
ризик здійснює підприємницьку
діяльність. 26.11.2003 року ним як суб'єктом
господарювання, фізичною
особою-підприємцем, було укладено
Договір купівлі-продажу цілісного
майнового комплексу в АДРЕСА_2; 13.12.2004
року також як суб'єктом господарювання,
фізичною особою-підприємцем, було
укладено два договори купівлі-продажу
із Олександрійським споживчим
товариством, згідно яких він придбав у
власність підприємця будинок
тваринника, площею 70,0 кв.м. в АДРЕСА_4 та
будівлю млина, площею 601,9 кв.м. в АДРЕСА_3
- дані об'єкти нерухомості було
придбано за кошти фізичної
особи-підприємця ще до реєстрації
ОСОБА_1 як ФОП. Протягом 2005-2007 років
ОСОБА_4 частково за кошти підприємця, а
частково за позичені кошти (договір
позики долучено до матеріалів справи)
було здійснено реконструкцію
цілісного майнового комплексу в
АДРЕСА_2 у будівлю магазину та кафе в
АДРЕСА_2. В зв'язку із тим, що
реконструкція була проведена за
відсутності кількох дозвільних
документів право власності на будівлю
магазину та кафе було визнано за
фізичною особо-підприємцем ОСОБА_4
рішення господарського суду
Рівненської області від 03.06.2008 року у
справі № 10/65, згідно даного рішення
право власності на даний об'єкт
нерухомості 29.07.2008 р. зареєстровано в КП
«Рівненське міське бюро технічної
інвентаризації», про що свідчить
відповідна відмітка на рішенні
господарського суду Рівненської
області, що долучено до матеріалів
справи. 11.09.2007 року між Управлінням
комунальної власністю виконавчого
комітету Рівненської міської ради та
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4
було укладено договір купівлі-продажу
земельної ділянки
несільськогосподарського призначення
площею 1380 кв.м. для будівництва та
обслуговування виробничо-торгового
центру та обслуговування існуючого
майнового комплексу. Неодноразово
наголосила, що всі об'єкти придбані
суб'єктом господарювання та не
відносять ся до спільного сумісного
майна подружжя. Додатковим доказом
того, що мано не відноситься до
спільного сумісного майна подружжя
вказує на договір іпотеки від 03.10.2008
року укладений між ФОП ОСОБА_4 та ВАТ
«Піреус Банк МКБ», коли згода дружини
на укладення даного Договору не
вимагалася.

На заперечення вказаних позовних
вимог відповідач - позивач ОСОБА_4
фактично посилається на те, що вказані
об'єкти майна, які позивач - відповідач
просить суд поділити між сторонами, не
відноситься до об'єктів права спільної
сумісної власності подружжя, а тому не
може бути і поділений між сторонами.

Не заперечила, що позивач-відповідач,
ОСОБА_1, зареєстрована як фізична
особа-підприємець та здійснювала свою
підприємницьку діяльність в будівлі
магазину та кафе в АДРЕСА_2, проте
зазначила, що діяльність вона
здійснювала на підставі договорів
оренди, на власний ризик, самостійно,
окремо від відповідача-позивача ОСОБА_4

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові докази по справі,
суд прийшов до висновку, що первісний
позов та зустрічний позов підлягають
задоволенню частково.

Судом встановлено, що сторони з 28
серпня 1993 року перебувають у шлюбі,
який зареєстрований виконкомом
Горбаківської сільської ради
Гощанського району, про що зроблено
актовий запис № 20, дана обставина
підтверджена оглянутим в судовому
засіданні свідоцтвом про шлюб
серії НОМЕР_3 ( а.с. 36 т.3).

На протязі тривалого часу сторони не
підтримують подружніх стосунків, не
ведуть спільного господарства.
Встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу
суперечить їх інтересам, а тому є
підстави для розірвання шлюбу.

Судом також встановлено, що за час
шлюбу сторонами було набуто у
власність жилий будинок по АДРЕСА_1,
що підтверджується договором
купівлі- продажу від 10.09.2003 року,
посвідченим приватним нотаріусом
ОСОБА_5 та зареєстровано в реєстрі №
6262 та земельну ділянку площею 0,0534 га,
що знаходяться в АДРЕСА_1 вартістю 67000
гривень, що підтверджується договором
купівлі-продажу земельної ділянки від
10 вересня 2003 року, укладеним ОСОБА_4 як
покупцем( а.с. 10-11 т.1)

В судовому засіданні також
встановлено, і дана обставина визнана
сторонами, що ними під час шлюбу
також придбано автомобіль марки SKODA
OCTAVIA TOUR, державний номер НОМЕР_1, 2006 року
випуску, чорного кольору, шасі НОМЕР_4
та автомобіль марки TOYOTA CAMRY V6, державний
номер НОМЕР_2, 2008 року , чорного кольору,
шасі НОМЕР_5.

Відповідно до ст.ст.22 КпШС України (
який був чинним на час придбання
спірного майна), майно нажите
подружжям за час шлюбу , є його
спільною сумісною власністю, а отже
вищевказане майно набуте ОСОБА_1 та
ОСОБА_4, відноситься до майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Згідно ч.1 ст.372 ЦК України майно, що є у
спільній сумісній власності, може бути
поділене між співвласниками за
домовленістю між ними. Дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу (ч.1 ст.69 СК України).

Згідно ст.28 КпШС України( який був
чинним на час придбання спірного
майна) в разі поділу майна, яке є
спільною сумісною власністю подружжя
частки визнаються рівними.

В судовому засіданні не встановлено
обставин, що мають істотне значення
для відступлення від принципу
рівності часток при поділі даних
об'єктів, та виділу ОСОБА_1 2/3 їх частини
на підставі положень ст. 70 Сімейного
кодексу України, оскільки спільна
дочка сторін на даних час вже
повнолітня (майже 20 років), не має
жодних фізичних чи психічних
відхилень, в судовому засіданні
ОСОБА_1 не доведено та судом не
здобуто жодних доказів, що ОСОБА_4
вчиняв дії, які б свідчили про те, що
він не дбає про матеріальне
забезпечення сім»ї, приховував,
знищував чи пошкоджував спільне
майно, що унеможливлює застосування в
даному випадку положень ст. 70 Сімейного
кодексу України, на яку посилалась
ОСОБА_1 , обґрунтовуючи вимоги про
відступлення від рівності часток.

Згідно ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними або шлюбним договором.

Оскільки шлюбний договір між сторонами
не укладався і судом не встановлено
існування домовленості між сторонами
щодо визначення часток у спільній
сумісній власності, частки майна
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у житловому будинку
та земельній ділянці є рівними.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.71 СК України
майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, ділиться
між ними в натурі. Неподільні речі
присуджуються одному з подружжя, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними.

Частиною 5 ст.71 СК України встановлено,
що присудження одному з подружжя
грошової компенсації можливе за умови
попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду.

Як роз'яснено у п.25 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 (далі
- постанова Пленуму Верховного Суду
України від 21 грудня 2007 року № 11),
вирішуючи питання про поділ майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, зокрема
неподільної речі, суди мають
застосовувати положення ч.4,ч.5 ст.71 СК
України щодо обов'язкової згоди одного
з подружжя на отримання грошової
компенсації та попереднього внесення
другим із подружжя відповідної
грошової суми на депозитний рахунок
суду.

За відсутності такої згоди присудження
грошової компенсації може мати місце з
підстав, передбачених ст.365 ЦК України,
за умови звернення подружжя (одного з
них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК
України) та попереднього внесення на
депозитний рахунок суду відповідної
грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив
таких дій, а неподільні речі не можуть
бути реально поділені між ними
відповідно до їх часток, суд визнає
ідеальні частки подружжя в цьому майні
без його реального поділу і залишає
майно у їх спільній частковій
власності.

Судом призначалась судово-
будівельна експертиза, однак
повідомленням № 8691-8694 від 11 квітня
2014 року було надано відповідь про
неможливість дачі висновку, оскільки
експерту сторонами не були надані
матеріали необхідні для проведення
призначеної експертизи( технічні
паспорти, топографо- геодезичні
зйомки)( а.с. 3-4 том.2) а в силу ст.10, 60
ЦПК України кожна сторонам повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх
вимог або заперечнь, крім випадків
встановлених цим Кодексом.

Сторонами не надано суду жодних
доказів щодо можливості поділу
житлового будинку з надвірними
будівлями і спорудами та земельної
ділянки площею 0,0534 га, що знаходяться в
АДРЕСА_1, а тому вказане майно суд
визнає неподільним. Згідно вимог ч.2
ст.183 ЦК України неподільною річчю є і
автомобілі.

Таким чином, при поділі вказаного
майна, незалежно від його варіантів,
виникає необхідність присудження
одному з подружжя грошової
компенсації. Жодна із сторін не
висловила згоди на присудження їй
грошової компенсації замість частки у
праві спільної сумісної власності на
згадане майно і попередньо не внесла
відповідну грошову суму на депозитний
рахунок суду. На думку суду, про
відсутність таких намірів, крім іншого,
свідчать як саме обґрунтування
позовних вимог позивачем, так і
обґрунтування заперечень, наведені
відповідачем.

Враховуючи встановлені по справі
обставини та позицію сторін щодо
предмету спору, а також неможливість
реального поділу між сторонами
неподільних речей відповідно до їх
часток, суд вважає необхідним
визначити ідеальні частки подружжя в
цьому майні без його реального поділу і
залишити майно у їх спільній частковій
власності.

Що стосується поділу автомобілів, то
сторони в судовому засіданні
погодились на поділ запропонований
позивачем- відповідачем ОСОБА_1, за
таких підстав, суд приходить до
висновку виділити ОСОБА_1 у власність
автомобіль марки « SKODA, модель OCTAVIA TOUR,
реєстраційний НОМЕР_1, рік випуску 2006,
колір чорний, шасі НОМЕР_4, тип ТЗ
легковий - В комбі, двигун об»ємом 1595
куб см., а ОСОБА_4 виділити у власність
автомобіль марки TOYOTA, модель CAMRY V6
реєстраційний номер НОМЕР_2, рік
випуску 2008, колір - чорний, шасі НОМЕР_5,
тип ТЗ легковий - В седан, двигун
об»ємом 3456 куб.см. та визнати за ОСОБА_1
право власності на автомобіль марки
« SKODA, модель OCTAVIA TOUR, реєстраційний
НОМЕР_1, рік випуску 2006, колір чорний,
шасі НОМЕР_4, тип ТЗ легковий - В комбі,
двигун об»ємом 1595 куб см., а за ОСОБА_4
визнати право власності на
автомобіль марки TOYOTA, модель CAMRY V6
реєстраційний номер НОМЕР_2, рік
випуску 2008, колір - чорний, шасі НОМЕР_5,
тип ТЗ легковий - В седан, двигун
об»ємом 3456 куб.см.

Стосовно іншого майна, про поділ якого
просить позивач - відповідач ОСОБА_1,
судом встановлено, що це майно не
відноситься до об'єктів права спільної
сумісної власності подружжя і,
відповідно, поділу між подружжям не
підлягає. Належних та достатніх
доказів на підтвердження позовних
вимог в цій частині позивачем не
надано.

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_4 згідно запису 0003729 від 17
квітня 1995 року зареєстрований як
фізична особа - підприємець.( а.с. 75 т.1)

Під господарською діяльністю
розуміється діяльність суб»єктів
господарювання у сфері суспільного
виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію
продукції, виконання робіт чи надання
послуг вартісного характеру, що
мають цінову визначеність( ч.1 ст. 3 ГК
України)

Відповідно до ст.55 ГК України
суб»єктами господарювання є юридичні
особи, створені відповідно до
Цивільного кодексу України та
фізичні особи- громадяни, які
здійснюють господарську діяльність
та зареєстровані як підприємці

Так, судом встановлено, що відповідно
до договору купівлі- продажу від 26
листопада 2003 року суб»єкт
підприємницької діяльності - фізична
особа ОСОБА_4 придбав цілісний
майновий комплекс по АДРЕСА_2( а.с.76
т.1)

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України
обставини встановлені, судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністравтивній справі, що
набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи, або особа, щодо якої
встановлено ці обставини.

Судовим рішенням Господарського суду
Рівненської області від 03 червня 2008
року, що набрало законної сили, за
суб»єктом підприємницької діяльності
- фізичною особою ОСОБА_4 визнано
право власності на об»єкт нерухомого
майна - нежитлову будівлю магазину та
кафе загальною площею, 632,7 кв.м., що
самочинно збудована і знаходиться по
АДРЕСА_2.( а.с.78-79 т.1)

З оглянутого в судовому засіданні
витягу про реєстрацію права
власності вбачається, що за ОСОБА_4
зареєстровано право власності на
нежитлову будівлю магазину та кафе,
що знаходиться по АДРЕСА_2 на
підставі рішення господарського суду
Рівненської області від 03.06.2008 року (
а.с. 77 т.1)

За таких підстав, в судовому
засіданні належними та допустимими
доказами підтверджено ту обставину,
що об»єкт нерухомого майна - нежитлова
будівля магазину та кафе по АДРЕСА_2
було придбано ОСОБА_4 як фізичною-
особою підприємцем.

Судом встановлено, що згідно
договору купівлі- продажу земельної
ділянки несільськогосподарського
призначення від 11 вересня 2007 року
фізична особа- підприємець ОСОБА_4
придбав в управлінні комунальною
власністю виконавчого комітету
Рівненської міської ради земельну
ділянку несільськогосподарського
призначення загальною площею 1380 кв. м
по АДРЕСА_2 ( а.с. 27 т.1)

В судовому засіданні також
встановлено, що право власності на
земельну ділянку по АДРЕСА_2
зареєстровано на підприємця ОСОБА_4,
про що видано державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯЕ № 235222 від 08 січня 2008 року(
а.с.80 т.1).

Згідно вказаного вище державного
акту, земельна ділянка площею 1380 м.кв.
на вулиці Курчатова, 29 в місті Рівне,
належить на праві власності підприємцю
ОСОБА_4 Вказаним державним актом
визначено цільове призначення
(використання) земельної ділянки - для
будівництва та обслуговування
виробничо- торгового центру та
обслуговування існуючого майнового
комплексу підприємцю ОСОБА_4 Вказане
свідчить про те, що право власності на
земельну ділянку, на якій розташований
майновий комплекс по АДРЕСА_2
належить підприємцю ОСОБА_4

Не заслуговують на увагу суду
доводи позивача- відповідача ОСОБА_1
про те, що вказані об»єкти були
придбані за спільні кошти, на
підтвердження чого було надано
договори позики ( безвідсоткові) від 01
листопада 2003 року,08 листопада 2003 року
та 25 серпня 2007 року ( а.с. 29, 31, 34 т.2), та
розписки про отримання ОСОБА_1 коштів
на купівлю та реконструкцію
будівлі по АДРЕСА_2 та земельної
ділянки за вказаною адресою, оскільки
вказані документи не спростовують
ту обставину, що приміщення по
АДРЕСА_2 та земельна ділянка за
вказаною адресою були придбані
приватним підприємцем ОСОБА_4, жодних
доказів, що отримані ОСОБА_1 кошти
згідно вказаних розписок було
витрачено саме на придбання
вказаних об»єктів в судовому
засіданні не здобуто.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 теж була
зареєстрована, як фізична особа
підприємець 01.08.2006 року № 0011020 (
а.с.41-42 т.2) , а відтак при отриманні
коштів для купівлі земельної
ділянки по АДРЕСА_2( як зазначено у
розписці від 25 серпня 2007 року) у
разі придбання вказаної земельної
ділянки мала можливість оформити
вказане нерухоме майно на себе,
натомість з матеріалів справи слідує,
що земельну ділянку по АДРЕСА_2 було
придбано фізичною- особою підприємцем
ОСОБА_4

З матеріалів справи також слідує, що
підприємницьку діяльність по АДРЕСА_2
здійснював саме ОСОБА_4, а ОСОБА_1
згідно дозволів № 352 від 17.04 2007 та № 135
від 26.02.2009 року здійснювала торгівлю,
ресторанне господарство в
орендованому у ОСОБА_4 приміщенні по
АДРЕСА_2, що стверджується оглянутими
договорами оренди від 01 лютого 2007
року та договором на безоплатне
користування від 01 лютого 2007 року (
а.с.31,32 том 3- зворот).

За таких підстав в судовому
засіданні належними та допустимими
доказами підтверджено ту обставину,
що позивач ОСОБА_1 орендувала у
фізичної особи підприємця ОСОБА_4
приміщення по АДРЕСА_2.

Подані позивачем-відповідачем ОСОБА_1
до суду документи на підтвердження
здійснення нею підприємницькою, жодним
чином не підтверджують спільне ведення
підприємницької діяльності та
внесення коштів у придбання
вищевказаного майна, а лише доводять
протилежне - ФОП ОСОБА_1 здійснювала
підприємницьку діяльність самостійно,
на власний розсуд та ризик в
орендованих нею приміщеннях. Крім того,
основна маса нерухомого майна придбана
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 ще
до реєстрації як суб'єкта
господарювання та початку здійснення
такої діяльності.

Крім того, в судовому засіданні,
встановлено, що між ВАТ « Піреус банк»
та ОСОБА_4 було укладено договір
іпотеки у забезпечення кредитного
договору № К08-42 від 03 жовтня 2008 року,
у відповідності до якого ОСОБА_4
передав в іпотеку будівлю магазину
та кафе, загальною площею 632,7 кв.м.,
розташована АДРЕСА_2. В п.2.1.2 зазначено,
що предмет іпотеки належить
іпотекодавцю на праві приватної
власності. При цьому жодної згоди
дружини ОСОБА_1 про передачу в
іпотеку вказаного майна банком не
отримувалось, оскільки було
встановлено, що вказане майно
належить ОСОБА_4 як приватному
підприємцю ( а.с. 92-97 том 1).

Будівлю млина, загальною площею 601,9 кв.
м. з надвірними будівлями, свердловину
та огорожу, що знаходяться в АДРЕСА_3
та будинок тваринника, загальною
площею 70, 0 кв.м., що знаходиться в
АДРЕСА_4, про які зазначає у своїй
позовній заяві ОСОБА_1, суд також не
визнає майном, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Як слідує з пояснень ОСОБА_4 та його
представника, а також з наданих ними та
досліджених судом документів, а саме,
договорів купівлі- продажу від 13.12.2004
року, витягів з реєстру прав
власності, висновків про незалежну
оцінку та технічних паспортів на
виробничий будинок та інвентарної
справи, вбачається, що вказане майно
було придбано ОСОБА_4 як фізичною
особою підприємцем.( а.с. 28-42 т.1)

Не заслуговують на увагу суду доводи
позивача- відповідача ОСОБА_1 та її
представника, що у витязі з реєстру
прав власності не зазначено, що
ОСОБА_4 є власником , вказаного майна
як фізична особа підприємець, а отже
майно належить йому як фізичній
особі, з огляду на наступне.

Виходячи зі змісту Тимчасового
положення про порядок державної
реєстрації права власності та інших
речових прав на нерухоме майно,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України від 07 лютого 2002 року №
7/5 (у редакції наказу Міністерства
юстиції України від 28 липня 2010 року №
1692/5), зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 18 лютого 2002 року за №
157/6445, для проведення державної
реєстрації виникнення, переходу або
припинення права власності на
нерухоме майно власник подає заяву
про державну реєстрацію та відповідну
правову підставу. При цьому реєстрація
відбувається або за юридичною
особою, або за фізичною особою, тобто
законодавець не передбачав
реєстрації за фізичною особою-
підприємцем, а отже реєстрація
нерухомого майна була проведена у
відповідності до вимог чинного на
час набуття майна законодавства.

Крім того, як слідує з роз'яснень,
наведених у п.29 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
року № 11, відповідно до положень
ст.ст.57,61 СК України, ст.52 ЦК України
майно приватного підприємства чи
фізичної особи-підприємця не є об'єктом
спільної сумісної власності подружжя.
Інший із подружжя має право тільки на
частку одержаних доходів від цієї
діяльності.

Згідно з правовою позицією, викладеною
Верховним Судом України, в силу ст.360-7
ЦПК України обов'язковою для всіх судів
України, які зобов'язані привести свою
судову практику у відповідність з
таким рішенням Верховного Суду
України, висловленої Верховним судом
України у постанові від 02 жовтня 2013
року у справі № 6-79 цс 13 за позовом
про визнання недійсним договорів та
визнання права власності зазначено,
що « майно фізичної особи -
підприємця, яке придбане та
використовується в його
підприємницькій діяльності з метою
одержання прибутку, слід розглядати
як його особисту приватну
власність, відповідно до ст.57 СК
України, а не як об»єкт сумісної
власності подружжя, який підпадає
під регулювання ст.ст.60,61 СК України»

Судом встановлено, що будівля магазину
та кафе по АДРЕСА_2 в м.Рівне,
земельна ділянка по АДРЕСА_2 , площею 1380
м.кв., будівля млина, з надвірними
будівлями, свердловина та огорожа,
будинок тваринника що знаходяться в
АДРЕСА_4, АДРЕСА_3 використовується
відповідачем- позивачем ОСОБА_4 як
фізичною особою-підприємцем для
здійснення підприємницької діяльності

Посилання позивача - відповідача
ОСОБА_1 на рішення Конституційного
суду України від 19 вересня 2012 року у
справі № 1-82012 за конституційним
зверненням приватного підприємства
«ІКІО» щодо офіційного тлумачення
положення ч.1 ст. 61 СК України при
вирішенні питання відносно
правового режиму майна фізичної
особи- підприємця не спростовує
зазначених висновків, оскільки в
цьому рішенні мова йде виключно про
статутний капітал та майно
приватного підприємства, сформовані
за рахунок спільної сумісної
власності подружжя.

Враховуючи встановлені обставини, суд
не вбачає підстав для визнання будівлі
магазину та кафе по АДРЕСА_2, а також
земельної ділянки, на якій вона
розташована, будівлі млина, з
надвірними будівлями, свердловини та
огорожі, що знаходяться в АДРЕСА_3 та
будинку тваринника, що знаходиться в
АДРЕСА_4, об'єктами права спільної
сумісної власності подружжя та для їх
поділу між сторонами.

При цьому, посилання позивача на ті
обставини, що вона приймала фінансову
та іншу участь реконструкції будівлі
магазину та кафе по АДРЕСА_2, суд до
уваги при вирішення спору не приймає,
оскільки вони, враховуючи предмет
спору, на характер спірних
правовідносин сторін не впливають.

Відповідно до ч.1ст. 88 ЦПК України
якщо позов задоволено частково,
судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

З оглянутої в судовому засіданні
квитанції щодо сплати судового
збору, вбачається, що позивачем -
відповідачем ОСОБА_1 при подачі
позову до суду було сплачено
судовий збір в розмірі 3219 грн.( а.с. 1
т.1), оскільки позовні вимоги
задоволено частково, то суд
приходить до висновку про стягнення
з ОСОБА_4 на її користь пропорційно
задоволених вимог, понесені нею
судові витрати, ( позовні вимоги
позивача було задоволено на загальну
суму 149850 грн, тобто позивач має
сплатити 1498, 50 грн судового збору, нею
було сплачено 3219 грн, тому з ОСОБА_4
слід стягнути різницю 3219-1498, 50 = 1720, 50 )а
саме в розмірі 1720 ( одна тисяча
сімсот двадцять грн) 50 коп.

На підставі ст. ст. 60,61,70,71 СК України,
п.23, 29 постанови Пленуму Верховного
Суду України № 11 від 21.12.2007 року „
Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя, керуючись
ст.ст. 10,11,57-60,88, 212, 213-215,218,223, 294, 360- 7 ЦПК
України, суд, -

В И Р І
Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до
ОСОБА_4 про поділ спільного майна
подружжя задоволити частково.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до
ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та
поділ спільного майна подружжя -
задоволити частково.

Шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1,
зареєстрований 28 серпня 1993 року
виконкомом Горбаківської сільської
ради Гощанського району Рівненської
області , актовий запис № 20 -
розірвати.

Визнати ідеальні частки ОСОБА_1 та
ОСОБА_4 у житловому будинку з
надвірними будівлями і спорудами, що
знаходиться в АДРЕСА_1 по 1/2 частині за
кожним.

Визнати ідеальні частки ОСОБА_1 та
ОСОБА_4 у земельній ділянці, площею 0,0534
га, що розташована за адресою АДРЕСА_1,
призначена для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель по 1/2 частині
за кожним.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_4 право
спільної часткової власності житловий
будинок з надвірними будівлями і
спорудами та на земельну ділянку
площею 0,0534 га, що знаходяться в АДРЕСА_1
по 1/2 частині за кожним.

Виділити ОСОБА_1 у власність
автомобіль марки « SKODA, модель OCTAVIA TOUR,
реєстраційний НОМЕР_1, рік випуску 2006,
колір чорний, шасі НОМЕР_4, тип ТЗ
легковий - В комбі, двигун об»ємом 1595
куб см.

Виділити ОСОБА_4 у власність
автомобіль марки TOYOTA, модель CAMRY V6
реєстраційний номер НОМЕР_2, рік
випуску 2008, колір - чорний, шасі НОМЕР_5,
тип ТЗ легковий - В седан, двигун
об»ємом 3456 куб.см.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
автомобіль марки « SKODA, модель OCTAVIA TOUR,
реєстраційний НОМЕР_1, рік випуску 2006,
колір чорний, шасі НОМЕР_4, тип ТЗ
легковий - В комбі, двигун об»ємом 1595
куб см.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на
автомобіль марки TOYOTA, модель CAMRY V6
реєстраційний номер НОМЕР_2, рік
випуску 2008, колір - чорний, шасі НОМЕР_5,
тип ТЗ легковий - В седан, двигун
об»ємом 3456 куб.см.

В решті позовних вимог ОСОБА_1
відмовити за їх безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1
сплачений нею судовий збір в сумі 1720,
50 грн( одна тисяча сімсот двадцять
грн. 50 коп.)

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Рівненської області через суд
першої інстанції. Апеляційна скарга
на рішення суду подається протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо
його не скасовано набирає законної
сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Суддя
Н.Г.Кучина