Справа № 395/715/14-ц
Провадження № 2/395/187/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2014 року
м. Новомиргород

Новомиргородський районний суд
Кіровоградської області в складі:

головуючого - судді
Забуранного Р.А.

при секретарі
Слюсару І.В.

за участю представника
позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Новомиргороді
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИВ:

До суду з позовом звернувся
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу
вказавши, що за вироком
Новомиргородського районного суду
Кіровоградської області ОСОБА_4, ОСОБА_5
та ОСОБА_2 суд визнав винним за ст.ст. 121
ч. 2, 296 ч. 2 КК України.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повністю
відшкодували позивачеві завдану
майнову та моральну шкоду, а ОСОБА_2
надав боргову розписку у відповідності
до якої зобов'язувався сплатити ОСОБА_3
протягом 12 місяців, тобто до 31 травня
2012 року, суму у розмірі 18000 гривень.

У визначений розпискою строк, ні
пізніше боржник свого зобов'язання не
виконав. Тому посилаючись на норми
чинного законодавства просить суд
стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму
основного боргу у 18000 гривень,
компенсацію з урахуванням індексу
інфляції у сумі 1674 гривні, три проценти
річних за час прострочення у сумі 1575
гривень. Стягнути з ОСОБА_2 на його
користь суму завданої моральної шкоди
у розмірі 10000 гривень та судові витрати
по справі.

Позивач та представник позивача в
судовому засіданні просили суд
задовольнити позов.

Відповідач в судовому засіданні
заперечував проти задоволення позову.

Заслухавши вищевказані пояснення та
вивчивши письмові матеріли справи, суд
прийшов до висновку, що позовну заяву
необхідно задовольнити частково за
такими обставинами.

В судовому засіданні беззаперечно
встановлено, що вироком
Новомиргородського районного суду
Кіровоградської області від 03.08.2011 року
по кримінальній справі № 1-49/11 ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було визнано винними у
скоєнні кримінальних правопорушень,
передбачених ст. 121 ч. 2, ст. 296 ч. 2 КК
України.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повністю відшкодували
ОСОБА_3 завдану матеріальну та моральну
шкоду.

ОСОБА_2 на час відшкодування завданої
майнової та моральної шкоди грошей не
мав та у якості гарантування такого
відшкодування надав ОСОБА_3 боргову
розписку від 31 травня 2011 року, і
відповідності до якої ОСОБА_2 повинен
був сплатити ОСОБА_3 протягом 12 місяців
з дати її написання, тобто до 31 травня
2012 року, суму у розмірі 18000 гривень, що
підтверджується копією даної розписки
на що відповідач у ході судового
розгляду у справі не заперечував.

Але у визначений розпискою строк, та в
подальшому ОСОБА_2 свого зобов'язання
не виконав.

Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України якщо
боржник видав кредиторові борговий
документ, кредитор, приймаючи
виконання зобов'язання, повинен
повернути його боржникові. Наявність
боргового документу у боржника
підтверджує виконання ним свого
обов'язку.

Тобто, наявність у ОСОБА_3 боргової
розписки ОСОБА_2 від 31.05.2011 року
підтверджує факт невиконання останнім
свого зобов'язання та відповідно суд
критично ставиться до пояснень
відповідача, що ним у повному обсязі
повернуто борг позивачеві, оскільки
крім його пояснень вказаний факт не
знайшов підтвердження у ході судового
розгляду у справі. Крім того, позивач в
судовому засіданні категорично
заперечував, що від відповідача після
написання ним розписки у 2011 році
зустрічався та відповідно отримував
будь-які кошти.

Так у ході судового розгляду у справі
під час допиту у в якості свідка ОСОБА_6,
останній пояснив, що возив власним
автомобілем до м. Миколаєва ОСОБА_2,
який перед цим позичав у нього гроші.
ОСОБА_2 зустрічався у м. Миколаєві з
якимось чоловіком про що вони
розмовляли та чи передавав ОСОБА_2
гроші він не бачив так в момент їх
розмови був відсутній, відходив від них
у магазин купити води.

Оскільки відповідач у ході судового
розгляду у справі не довів факту
відшкодування позивачеві суми боргу за
його розпискою від 31.05.2011 року, суд
вважає за необхідне задовольнити позов
у частині стягнення матеріальної
шкоди.

У відповідності до ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом. Боржник, який прострочив
виконання зобов'язання, відповідає
перед кредитором за завдані
простроченням збитки і за неможливість
виконання, що випадково настала після
прострочення.

Крім того, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК
України).

За таких обставин, суд прийшов до
безсумнівного висновку про
необхідність задоволення позову у
частині стягнення компенсації з
урахуванням індексу інфляції у сумі 1674
гривні та в частині стягнення трьох
процентів річних за час прострочення у
сумі 1575 гривень.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦПК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема:
відшкодування збитків та моральної
шкоди.

У результаті невиконання зобов'язання
відповідачем позивачеві спричинена
моральна шкода, оскільки ОСОБА_3,
вимушений був нести моральні
страждання у результаті неналежного
виконання відповідачем своїх
зобов'язань, відповідач увів його в
оману щодо щирого розкаяння у скоєному
відносно нього злочині (спричиненні
йому тяжкого тілесного ушкодження у
вигляді втрати ока) та не зробив
жодного кроку на відшкодування
завданої шкоди. Повіривши йому позивач
відмовився від цивільного позову у
кримінальній справі, де суми стягнень з
ОСОБА_2 на його користь мали бути втричі
або, якнайменше, вдвічі більшими, та
просив суд не застосовувати до нього
покарання, пов'язане з реальним
позбавленням волі. Більш того,
відповідач невиконанням свого
зобов'язання примусив позивача
захищати свої майнові права, що тягне
за собою додаткові витрати та моральні
страждання. Сподівання ОСОБА_3 на
своєчасне отримання суми боргу та
направлення її на лікування і
заздалегідь сплановані сімейні
витрати не виправдалися, що потягнуло
за собою розлад у сімейних відносинах з
близькими та оточуючими позивача
людьми.

За таких обставин, суд вважає за
необхідне частково задовольнити позов
у частині стягнення моральної шкоди та
вважає за необхідне стягнути з
відповідача на користь позивача 2000
гривень у рахунок відшкодування
моральної шкоди.

Такий розмір відшкодування моральної
шкоди відповідає фактичним обставинам
справи та тяжкості заподіяних
потерпілому моральних страждань.

У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею та документально
підтверджені судові витрати.

В ході судового розгляду у справі
представником позивача надано до суду
належні докази судових витрат,
пов'язаних з переїздами з м. Миколаєва
до м. Новомиргорода, а саме чеки № 1283
від 28.07.2014 року та за № 6668 від 16.06.2014 року
на загальну суму 999 гривень та
відповідно при подачі позову до суду
сплачено 343,60 гривень судового збору.

За таких обставин, суд вважає за
необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 1342,60 гривень у рахунок
відшкодування судових витрат.

З урахуванням того, що позивачем та
його представником в судовому
засіданні не надано належних та
допустимих доказів наявності судових
витрат, пов'язаних зі сплатою добових
та компенсації за відрив від звичайних
занять, суд не вбачає підстав для за
зволення позову у цій частині.

З урахуванням вищевикладеного,
керуючись ст. ст. 209, 213, 215 ЦПК України,
суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу - задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
суму основного боргу у 18000 гривень,
компенсацію з урахуванням індексу
інфляції у сумі 1674 гривень та три
відсотки річних за час прострочення у
сумі 1575 гривень, всього стягнути 21249 (
двадцять одну тисячу двісті сорок
дев'ять ) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 2 000
( дві тисячі) гривень у рахунок
відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
судові витрати по справі у розмірі 999 (
дев'ятсот дев'яносто дев'яти) гривень
та 343, 60 гривень сплаченої суми судового
збору, всього стягнути 1342 ( одну тисячу
триста сорок дві ) гривні 60 копійок.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення
суду подається протягом десяти днів з
дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя:
Р. А. Забуранний

копія

Справа № 395/715/14-ц

Провадження № 2/395/187/2014

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2014 року
м. Новомиргород

Новомиргородський районний суд
Кіровоградської області в складі:

головуючого - судді
Забуранного Р.А.

при секретарі
Слюсару І.В.

за участю представника
позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Новомиргороді
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИВ:

До суду з позовом звернувся
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу
вказавши, що за вироком
Новомиргородського районного суду
Кіровоградської області ОСОБА_4, ОСОБА_5
та ОСОБА_2 суд визнав винним за ст.ст. 121
ч. 2, 296 ч. 2 КК України.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повністю
відшкодували позивачеві завдану
майнову та моральну шкоду, а ОСОБА_2
надав боргову розписку у відповідності
до якої зобов'язувався сплатити ОСОБА_3
протягом 12 місяців, тобто до 31 травня
2012 року, суму у розмірі 18000 гривень.

У визначений розпискою строк, ні
пізніше боржник свого зобов'язання не
виконав. Тому посилаючись на норми
чинного законодавства просить суд
стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму
основного боргу у 18000 гривень,
компенсацію з урахуванням індексу
інфляції у сумі 1674 гривні, три проценти
річних за час прострочення у сумі 1575
гривень. Стягнути з ОСОБА_2 на його
користь суму завданої моральної шкоди
у розмірі 10000 гривень та судові витрати
по справі.

Позивач та представник позивача в
судовому засіданні просили суд
задовольнити позов.

Відповідач в судовому засіданні
заперечував проти задоволення позову.

Заслухавши вищевказані пояснення та
вивчивши письмові матеріли справи, суд
прийшов до висновку, що позовну заяву
необхідно задовольнити частково за
такими обставинами.

В судовому засіданні беззаперечно
встановлено, що вироком
Новомиргородського районного суду
Кіровоградської області від 03.08.2011 року
по кримінальній справі № 1-49/11 ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було визнано винними у
скоєнні кримінальних правопорушень,
передбачених ст. 121 ч. 2, ст. 296 ч. 2 КК
України.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повністю відшкодували
ОСОБА_3 завдану матеріальну та моральну
шкоду.

ОСОБА_2 на час відшкодування завданої
майнової та моральної шкоди грошей не
мав та у якості гарантування такого
відшкодування надав ОСОБА_3 боргову
розписку від 31 травня 2011 року, і
відповідності до якої ОСОБА_2 повинен
був сплатити ОСОБА_3 протягом 12 місяців
з дати її написання, тобто до 31 травня
2012 року, суму у розмірі 18000 гривень, що
підтверджується копією даної розписки
на що відповідач у ході судового
розгляду у справі не заперечував.

Але у визначений розпискою строк, та в
подальшому ОСОБА_2 свого зобов'язання
не виконав.

Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України якщо
боржник видав кредиторові борговий
документ, кредитор, приймаючи
виконання зобов'язання, повинен
повернути його боржникові. Наявність
боргового документу у боржника
підтверджує виконання ним свого
обов'язку.

Тобто, наявність у ОСОБА_3 боргової
розписки ОСОБА_2 від 31.05.2011 року
підтверджує факт невиконання останнім
свого зобов'язання та відповідно суд
критично ставиться до пояснень
відповідача, що ним у повному обсязі
повернуто борг позивачеві, оскільки
крім його пояснень вказаний факт не
знайшов підтвердження у ході судового
розгляду у справі. Крім того, позивач в
судовому засіданні категорично
заперечував, що від відповідача після
написання ним розписки у 2011 році
зустрічався та відповідно отримував
будь-які кошти.

Так у ході судового розгляду у справі
під час допиту у в якості свідка ОСОБА_6,
останній пояснив, що возив власним
автомобілем до м. Миколаєва ОСОБА_2,
який перед цим позичав у нього гроші.
ОСОБА_2 зустрічався у м. Миколаєві з
якимось чоловіком про що вони
розмовляли та чи передавав ОСОБА_2
гроші він не бачив так в момент їх
розмови був відсутній, відходив від них
у магазин купити води.

Оскільки відповідач у ході судового
розгляду у справі не довів факту
відшкодування позивачеві суми боргу за
його розпискою від 31.05.2011 року, суд
вважає за необхідне задовольнити позов
у частині стягнення матеріальної
шкоди.

У відповідності до ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом. Боржник, який прострочив
виконання зобов'язання, відповідає
перед кредитором за завдані
простроченням збитки і за неможливість
виконання, що випадково настала після
прострочення.

Крім того, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК
України).

За таких обставин, суд прийшов до
безсумнівного висновку про
необхідність задоволення позову у
частині стягнення компенсації з
урахуванням індексу інфляції у сумі 1674
гривні та в частині стягнення трьох
процентів річних за час прострочення у
сумі 1575 гривень.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦПК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема:
відшкодування збитків та моральної
шкоди.

У результаті невиконання зобов'язання
відповідачем позивачеві спричинена
моральна шкода, оскільки ОСОБА_3,
вимушений був нести моральні
страждання у результаті неналежного
виконання відповідачем своїх
зобов'язань, відповідач увів його в
оману щодо щирого розкаяння у скоєному
відносно нього злочині (спричиненні
йому тяжкого тілесного ушкодження у
вигляді втрати ока) та не зробив
жодного кроку на відшкодування
завданої шкоди. Повіривши йому позивач
відмовився від цивільного позову у
кримінальній справі, де суми стягнень з
ОСОБА_2 на його користь мали бути втричі
або, якнайменше, вдвічі більшими, та
просив суд не застосовувати до нього
покарання, пов'язане з реальним
позбавленням волі. Більш того,
відповідач невиконанням свого
зобов'язання примусив позивача
захищати свої майнові права, що тягне
за собою додаткові витрати та моральні
страждання. Сподівання ОСОБА_3 на
своєчасне отримання суми боргу та
направлення її на лікування і
заздалегідь сплановані сімейні
витрати не виправдалися, що потягнуло
за собою розлад у сімейних відносинах з
близькими та оточуючими позивача
людьми.

За таких обставин, суд вважає за
необхідне частково задовольнити позов
у частині стягнення моральної шкоди та
вважає за необхідне стягнути з
відповідача на користь позивача 2000
гривень у рахунок відшкодування
моральної шкоди.

Такий розмір відшкодування моральної
шкоди відповідає фактичним обставинам
справи та тяжкості заподіяних
потерпілому моральних страждань.

У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею та документально
підтверджені судові витрати.

В ході судового розгляду у справі
представником позивача надано до суду
належні докази судових витрат,
пов'язаних з переїздами з м. Миколаєва
до м. Новомиргорода, а саме чеки № 1283
від 28.07.2014 року та за № 6668 від 16.06.2014 року
на загальну суму 999 гривень та
відповідно при подачі позову до суду
сплачено 343,60 гривень судового збору.

За таких обставин, суд вважає за
необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 1342,60 гривень у рахунок
відшкодування судових витрат.

З урахуванням того, що позивачем та
його представником в судовому
засіданні не надано належних та
допустимих доказів наявності судових
витрат, пов'язаних зі сплатою добових
та компенсації за відрив від звичайних
занять, суд не вбачає підстав для за
зволення позову у цій частині.

З урахуванням вищевикладеного,
керуючись ст. ст. 209, 213, 215 ЦПК України,
суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу - задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
суму основного боргу у 18000 гривень,
компенсацію з урахуванням індексу
інфляції у сумі 1674 гривень та три
відсотки річних за час прострочення у
сумі 1575 гривень, всього стягнути 21249 (
двадцять одну тисячу двісті сорок
дев'ять ) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 2 000
( дві тисячі) гривень у рахунок
відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
судові витрати по справі у розмірі 999 (
дев'ятсот дев'яносто дев'яти) гривень
та 343, 60 гривень сплаченої суми судового
збору, всього стягнути 1342 ( одну тисячу
триста сорок дві ) гривні 60 копійок.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення
суду подається протягом десяти днів з
дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
підпис

з оригіналом згідно

Суддя:
Р. А. Забуранний