Справа №587/1622/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Черних О. М.Номер
провадження 22-ц/788/1583/14 Суддя-доповідач -
Сибільова Л. О. Категорія - 47
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

01 жовтня 2014 року
м. Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Сибільової Л. О.,

суддів - Лузан Л. В. , Криворотенка В. І. ,

з участю секретаря судового засідання -
Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3

на рішення Сумського районного суду
Сумської області від 22 липня 2014 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до
Косівщинської сільської ради
Сумського району Сумської області,
ОСОБА_3, реєстраційної служби Сумського
районного управління юстиції, третя
особа: управління Держземагенства у
Сумському районі Сумської області, про
скасування рішення Косівщинської
сільської ради Сумського району
Сумської області від 20 вересня 2012 року
про затвердження технічної
документації про надання земельної
ділянки, визнання державного акту про
право власності на землю недійсним,

в с т а
н о в и л а:

Рішенням Сумського районного суду
Сумської області від 22 липня 2014 року
позов ОСОБА_4 задоволено.

Скасовано рішення Косівщинської
сільської ради від 20 вересня 2012 року
«Про затвердження технічної
документації про надання земельної
ділянки за адресою АДРЕСА_1.

Визнано державний акт на право
власності на земельну ділянку, площею
0,17 га, яка розташована по АДРЕСА_1,
виданий на ім'я ОСОБА_3, недійсним.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким відмовити позивачу у
задоволенні позовних вимог.

В скарзі зазначає, зокрема, що суд
першої інстанції не дав оцінку листу
завідуючої архівним відділом від 25
червня 2008 року на ім'я сільського
голови Косівщинської сільської ради
та відповіді начальника архівного
відділу Сумської районної державної
адміністрації Сумської області №48 від
04 грудня 2013 року на запит Сумського
районного суду від 25 листопада 2013 року,
у відповідності до яких в протоколі
засідання виконавчого комітету
Косівщинської сільської ради
Сумського району від 18 листопада 1992
року рішення №52 про виділення
земельної ділянки і дозвіл на
будівництво індивідуального житлового
будинку і господарських будівель
ОСОБА_4 відсутнє.

Суд не дав оцінки рукописним
виправленням в рішенні №52 від 18 лютого
1992 року, які стосуються площі земельної
ділянки та населеного пункту, в якому
виділяється земельна ділянка
(закреслено с. Солідарне та рукописно
написано с. Косівщина), виправлення не
завірене, і в рішенні №52 від 18 лютого
1992 року земельна ділянка надана в
довічне успадковуване володіння, з
виготовленням державного акту на право
приватної власності на землю. На
наданій позивачем копії Державного
акту на право приватної власності на
землю від 11 березня 1993 року відсутній
номер акту. В копії книги реєстрації
державних актів на право приватної
власності на землю на території
Косівщинської сільської ради під
номером 128 зареєстровано факт видачі
державного акту на землю іншій особі -
ОСОБА_6, мешканці с. М.Вільми Сумського
району.

Посилається також на те, що судом не
враховані обставини, встановлені
попередніми судовими рішеннями з
спірних питань.

Вислухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення ОСОБА_3 та її представника,
які підтримали скаргу з викладених в
них мотивів, позивача та його
представника, які заперечують проти
скарги та вважають рішення суду вірним,
представника третьої особи, який
покладається на розсуд суду, вивчивши
матеріали справи та перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

02 липня 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом до Косівщинської
сільської ради Сумського району,
мотивуючи вимоги тим, що рішенням № 52
від 18 листопада 1992 року виконком
Косівщинської сільської ради виділив
йому земельну ділянку площею 0,17 га для
індивідуального житлового
будівництва. В березні 1993 року
Косівщинська сільська рада видала йому
державний акт на землю, була
встановлена межа земельної ділянки,
про що був складений відповідний акт. З
метою розпорядитись своєю земельною
ділянкою в 2008 році він звернувся з
існуючими документами до нотаріальної
контори, але йому пояснили, що виданий
Косівщинською сільською радою
державний акт на право приватної
власності мав запис «Тимчасовий
документ, підлягає обміну до 15 березня
1994 року", а також необхідно було
присвоїти кадастровий номер його
земельній ділянці та отримати витяг
про нормативну грошову оцінку
земельної ділянки.

21 травня 2008 року він звернувся до ДП
"Сумський науково-дослідний інститут
землеустрою" з заявою про виготовлення
технічної документації із землеустрою
щодо складання документів, що
посвідчують право на спірну земельну
ділянку. Документація була розроблена,
але виконавець робіт йому пояснила, що
в погодженні розробленої документації
Косівщинською сільською радою їй було
відмовлено з тих мотивів, що
погодженням меж повинен займатись
особисто власник ділянки, без
посилання на положення законодавства.

10 червня 2008 року він звернувся до
голови Косівщинської сільської ради з
проханням погодити технічну
документацію із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право на земельну ділянку, але йому
відмовили, посилаючись на відсутність
в документації погодження власника
суміжної ділянки ОСОБА_7 та висновків
відділу містобудування, архітектури та
житлово-комунального господарства та
відділу земельних ресурсів в Сумському
районі.

Після отримання позитивних висновків 12
травня 2008 року фахівцями інституту
землеустрою була здана без зауважень
до бази даних Державного земельного
кадастру в електронному вигляді
інформація (обмінний файл), яка містить
відомості про місце розташування
земельної ділянки, її правовий статус
(приватна власність), кадастровий
номер, площу, адресу, інформацію про
власника.

При перевірці розробленої технічної
документації на його земельну ділянку
за адресою АДРЕСА_1 філією ДЗК і
відділом земельних ресурсів у
Сумському районі зауважень не
виявлено, тому технічна документація
на земельну ділянку прийнята до архіву
управління держземагенства України в
Сумському районі.

17 червня 2008 року він знову письмово
звернувся до Косівщинської сільської
ради за погодженням документації,
відповіді не отримав. В усній формі
голова сільської ради повідомила, що це
питання буде розглянуте на наступній
сесії сільської ради 10 липня 2008 року.

31 червня 2008 року він знову звернувся до
сільської ради з заявою про
затвердження технічної документації,
але йому було відмовлено у прийнятті
заяви. Секретар сільської ради
пояснила, що голова сільської ради
заборонила приймати від нього заяви в
зв'язку з тим, що рішення про надання
йому земельної ділянки не
зареєстроване в сільській раді.

4 липня 2008 року він поштою надіслав ще
одну заяву до Косівщинської сільської
ради, і отримав відповідь за № 414 від 14
липня 2008 року про відмову в
затвердженні технічної документації в
зв'язку з тим, що рішення виконкому
Косівщинської сільської ради № 52 від 18
листопада 1992 року містить належним
чином не завірені виправлення і в
архіві відсутні дані про виділення
йому земельної ділянки.

16 жовтня 2008 року на шістнадцятій сесії
п'ятого скликання Косівщинської
сільської ради було прийняте рішення
вважати недійсним рішення виконкому
сільської ради № 52 від 18 листопада 1992
року щодо виділення йому земельної
ділянки площею 0,17 га в с. Косівщина для
будівництва житлового будинку та
господарських споруд у довічне
успадковане володіння з посиланням на
те, що це рішення не приймалося, а було
сфальсифіковане.

За його адміністративним позовом
постановою Сумського районного суду
від 14 травня 2010 року рішення
шістнадцятої сесії п'ятого скликання
Косівщинської сільської ради від 16
жовтня 2008 року скасоване.

1 грудня 2010 року розроблену технічну
документацію з супровідною заявою він
подав до Косівщинської сільської ради
для розгляду та затвердження, проте
рішенням від 24 березня 2011 року сільська
рада відмовила в затвердженні
технічної документації із землеустрою
на спірну земельну ділянку площею 0,17 га
для будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд в зв'язку з тим, що
дозволу на розробку вищевказаної
документації сільська рада не
надавала, технічна документація
розроблена з порушенням земельного
законодавства, з помилковим
тлумаченням абзацу 1.8 пункту 1.16
Інструкції про порядок складання,
видачі, реєстрації і зберігання
державних актів на право власності на
земельні ділянки.

В грудні 2011 року він звернувся до суду з
позовом про визнання права власності
на земельну ділянку, але в задоволенні
позову було відмовлено.

7 серпня 2012 року ДП «Сумський
науково-дослідний та проектний
інститут землеустрою» передав
розроблену технічну документацію до
відділу Держкомзему у Сумському районі
для видачі Державного акту на право
власності на земельну ділянку, але до
кінця 2012 року Державний акт йому не
видали.

27 березня 2013 року в управлінні
Держземагенства в Сумському районі
він отримав витяг з державного
земельного кадастру про його земельну
ділянку № НВ -2013, з яким він
звернувся до державного реєстратора
для її реєстрації, але рішенням від 28
травня 2013 року в реєстрації спірної
земельної ділянки йому було відмовлено
в зв'язку з тим, що згідно листа
управління Держземагенства у
Сумському районі земельну ділянку
рішенням Косівщинської сільської ради
від 20 вересня 2012 року надано іншій
особі та виданий і зареєстрований
державний акт на землю.

В зв'язку з цим вважає, що Косівщинська
сільська рада самовільно
розпорядилась його приватною
власністю, передавши іншій особі його
земельну ділянку, чим порушила його
конституційні права.

Просив скасувати рішення
Косівщинської сільської ради від 20
вересня 2012 року про затвердження
технічної документації про надання
земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1,
визнати недійсним державний акт на
землю, виданий іншій особі на його
земельну ділянку, заборонити на період
розгляду зобов'язати державного
реєстратора провести реєстраційні дії
земельної ділянки на його ім'я згідно
витягу з державного земельного
кадастру (а.с.2-6, т.1).

За клопотанням позивача (а. с. 30, 93 т.1) до
участі в справі залучені
співвідповідачами реєстраційна служба
Сумського районного управління
юстиції та ОСОБА_3, на ім'я якої видано
державний акт на спірну земельну
ділянку.

Справа розглядалась судами
неодноразово (т.1, а. с.187-189, 220-222, 241 - 242).

Вирішуючи спір та задовольняючи позов,
суд першої інстанції виходив з того, що
Косівщинська сільська рада, не маючи
права на спірну земельну ділянку, яка
раніше була виділена позивачеві,
безпідставно прийняла рішення від 20
вересня 2012 року про затвердження
технічної документації із землеустрою
ОСОБА_3, якій був виданий державний акт,
чим порушені права позивача щодо
спірної земельної ділянки.

Такі висновки суду відповідають вірно
встановленим судом обставинам справи
та вимогам матеріального та
процесуального права.

Судом вірно встановлено та з
матеріалів справи вбачається, що
рішенням виконавчого комітету
Косівщинської сільської ради
Сумського району від 18 листопада 1992
року №52 ОСОБА_4 у довічне успадковуване
володіння виділена земельна ділянка
площею 0,17 га для будівництва,
обслуговування будинку та
господарських будівель в с. Косівщина
Сумського району. П. 2 цього рішення
зобов'язано ОСОБА_4 замовити
виготовлення державного акту на право
приватної власності на землю та акту
перенесення земельної ділянки на
місцевості (т.І, а.с.52).

11 березня 1993 року на підставі
вказаного рішення позивачу
Косівщинською сільською радою за
підписом голови сільської ради виданий
державний акт на земельну ділянку
площею 0,17 га, розташовану на території
Косівщинської сільської ради для
індивідуального житлового
будівництва. В державному акті
зазначено, що він зареєстрований в
книзі реєстрації Державних актів на
право приватної власності на землю за
№ 128. В акті міститься план зовнішніх
меж земельної ділянки, складений
інженером - землевпорядником сільської
ради, згідно якого межі ділянки
позивача межують по лінії від А до Б з
ділянкою ОСОБА_8, на державному акті
стоїть відмітка про те, що це
тимчасовий документ, підлягає обміну
до 15 березня 1994 року (т.І, а.с.11).

11 березня 1993 року за підписом позивача,
голови сільської ради Супруна В.Н. і
землевпорядника сільської ради
Цирулика Н.А. складено акт про
встановлення меж земельної ділянки
площею 0,17 га в натурі (а.с.163, т.1).

В травні 2008 року позивач замовив
виготовлення технічної документації
на земельну ділянку в ДП «Сумський
інститут землеустрою». При
виготовленні вказаної документації ДП
«Сумський інститут землеустрою» 13
червня 2008 року був складений в таких же
межах на підставі рішення 18-ї сесії 5-го
скликання Косівщинської сільської
ради №52 від 18 листопада 1992 року акт
про погодження в натурі меж земельної
ділянки, наданої у власність ОСОБА_4 для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд та ведення особистого
селянського господарства, що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1. При
виготовленні технічної документації
управлінням Держземагенства був
присвоєний кадастровий номер ділянці 59
: 005 : 0763 (т.1, а.с. 40, 58).

16 жовтня 2008 року Косівщинська сільська
рада на 16-й сесії п'ятого скликання,
розглянувши протест прокурора
Сумського району на рішення виконкому
сільської ради № 52 від 18 листопада 1992
року, вирішила: «Рішення виконкому
Косівщинської сільської ради № 52 від 18
листопада 1992 року щодо виділення
ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,17 га в
с. Косівщина для будівництва житлового
будинку та господарських будівель у
довічне успадковуване володіння не
приймалося, а було сфальшоване, дане
рішення вважати недійсним».

Постановою Сумського районного суду
Сумської області від 14 травня 2010 року в
адміністративній справі за позовом
ОСОБА_4 до Косівщинської сільської ради
скасоване вказане рішення
шістнадцятої сесії п'ятого скликання
Косівщинської сільської ради від 16
жовтня 2008 року.

З матеріалів вказаної
адміністративної справи № 2-а-4/10
вбачається, що прокурор Сумського
району протест за № 246 від 3 жовтня 2008
року до Косівщинської сільської ради
обгрунтовував тим, що рішення від 18
листопада 1992 року про виділення ОСОБА_4
земельної ділянки є незаконним з тих
підстав, що воно прийняте нелегітимним
суб'єктом (виконавчим комітетом), а не
сільською радою (а.с.22-23
адміністративної справи). З тих
підстав, що воно сфальшоване, протест
не заявлявся.

У вказаній справі судом встановлено, що
факт прийняття рішення про виділення
спірної ділянки позивачеві відповідач
належними доказами не спростував, у
ОСОБА_4 знаходяться два оригінали
вказаного рішення, тобто і той
примірник, який повинен був бути
переданий сільською радою до архіву.

При цьому суд послався на те, що
виконком не мав права сам скасовувати
чи визнавати недійсним своє рішення, а
при розгляді вказаної справи колишній
секретар виконкому ОСОБА_12 підтвердила
як свідок свій підпис на оригіналі
рішення виконкому, а свідок ОСОБА_13 -
колишній землевпорядник підтвердив,
що його почерком заповнено оригінал
рішення, який мається у позивача (т.І.,
а.с.14-15).

Рішенням Сумського районного суду
від 02 грудня 2010 року у справі № 2-13/2010
відмовлено ОСОБА_14 у задоволенні
позову до виконавчого комітету
Косівщинської сільської ради, ОСОБА_4
про визнання рішень виконкому
Косівщинської сільської ради №07 від 25
січня 2000 року та від 08 липня 2003 року
законними, усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою, про
зобов'язання Косівщинської сільської
ради видати державний акт та визнання
рішення виконкому Косівщинської
сільської ради №52 від 18 листопада 1992
року недійсним.

Вказаним рішенням встановлено, що
ОСОБА_14 претендував на ділянку по
АДРЕСА_1, і суд відмовив йому в позові,
зокрема, і з огляду на те, що ця ділянка
рішенням виконкому від 18 листопада 1992
року виділена ОСОБА_4 (т.1, а.с.114-116).

Рішенням 5-ї сесії шостого скликання
Косівщинської сільської ради від 24
березня 2011 року відмовлено ОСОБА_4 в
затвердженні технічної документації з
землеустрою на земельну ділянку площею
0,17 га для будівництва і обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд, яка знаходиться в АДРЕСА_1, з
посиланням на те, що сільська рада
дозволу на розробку технічної
документації не надавала, документація
розроблена з порушенням земельного
законодавства (Інструкції про порядок
складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів на право
власності на земельну ділянку, пункт
1.16, абзац 1.8) (т.І, а.с.79).

Постановою Сумського районного суду
від 30 червня 2011 року було відмовлено в
задоволенні адміністративного позову
ОСОБА_4 до Косівщинської сільської ради
про визнання незаконним та скасування
рішення сільської ради від 24 березня 2011
року за його необґрунтованістю.

19 грудня 2011 року ОСОБА_4 отримав витяг з
технічної документації про нормативну
грошову оцінку спірної земельної
ділянки (а.с.19, т.1).

Рішенням Сумського районного суду
Сумської області від 12 квітня 2012 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Сумської області від
17 травня 2012 року, відмовлено ОСОБА_4 у
задоволенні позову до Косівщинської
сільської ради Сумського району про
визнання права власності на земельну
ділянку площею 0,17 га, яка розташована в
АДРЕСА_1 (т.І, а.с.17-18, 72-74).

Згідно відповіді сільського голови
Косівщинської сільської ради №214
відмовлено ОСОБА_4 на його звернення
від 3 квітня 2012 року у підписанні акту
про погодження та закріплення в натурі
меж земельної ділянки в АДРЕСА_1 (т.І,
а.с.75).

Рішенням виконавчого комітету
Косівщинської сільської ради від 22
травня 2012 року № 33 сусідній з спірною
земельною ділянкою ділянці по АДРЕСА_1,
на якій розташоване нежитлове
приміщення КНС-18А КП
«Місьководнаканал» (а.с.100, т.1).

Рішенням сімнадцятої сесії шостого
скликання Косівщинської сільської
ради від 05 липня 2012 року надано дозвіл
ОСОБА_3 на виготовлення технічної
документації землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право власності на земельну ділянку
площею 0,17 га для будівництва,
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд в
АДРЕСА_1 (т.І, а.с.147).

Рішенням 18-ї сесії шостого скликання
від 20 вересня 2012 року затверджено
технічну документацію із землеустрою
ОСОБА_3 щодо складання документів, що
посвідчують право на земельну ділянку
для будівництва, обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд в АДРЕСА_1, затверджено площу
земельної ділянки, що перебуває у
власності ОСОБА_3, загальною площею 0,17
га, вирішено видати ОСОБА_3 державний
акт на право власності на земельну
ділянку площею 0,17 га за вказаною
адресою (т.І, а.с.78).

На підставі вказаного рішення 18-ї
сесії 6-го скликання Косівщинської
сільської ради від 20 вересня 2012 року
ОСОБА_3 28 грудня 2012 року виданий
державний акт на право власності на
земельну ділянку площею 0,17 га, яка
розташована в АДРЕСА_1, кадастровий
номер земельної ділянки - :05:005:0855.
21 листопада 2012 року вона звернулась з
заявою до відділу Держкомзему про
реєстрацію ділянки (т.І, а.с.174, 166).

27 березня 2013 року позивач звернувся до
управління Держземагенства в
Сумському районі з заявою про
реєстрацію земельної ділянки на
підставі документів, виготовлених в 2008
році ДП «Сумський науково-дослідний
інститут та проектний інститут
землеустрою» (а.с. 20, 37- 52, т.1).

Згідно витягу з Державного земельного
кадастру про земельну ділянку НВ
-013 від 27 березня 2013 року
управління Держземагенства в
Сумському районі земельна ділянка по
АДРЕСА_1, кадастровий номер :05:005:0763
з цільовим призначенням для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель та
споруд (присадибна ділянка) площею 0,17
га на праві приватної власності
зареєстрована за позивачем
управлінням Держземагенства у
Сумському районі 27 березня 2013 року на
підставі технічної документації із
землеустрою щодо складання документів,
що посвідчують право на земельну
ділянку від 7 серпня 2012 року, складеної
ДП «Сумський інститут землеустрою». До
витягу доданий кадастровий план
земельної ділянки, вона погоджена в 2008
році відділом містобудування,
архітектури та житлово-комунального
господарства Сумської
райдержадміністрації і відділом
земельних ресурсів в Сумському районі
(а.с.7-9, т.1).

Рішенням №2638017 державного реєстратора
реєстраційної служби Сумського
управління юстиції від 28 травня 2013 року
відмовлено ОСОБА_4 у державній
реєстрації права власності на земельну
ділянку, розташовану в АДРЕСА_1, з
посиланням на те, що згідно інформації,
наданої 23 травня 2013 року Косівщинською
сільською радою, рішенням сільської
ради від 24 березня 2011 року було
відмовлено ОСОБА_4 в затвердженні
технічної документації, а рішенням
від 20 вересня 2012 року затверджено
документацію на ім'я іншої особи.
Згідно відповіді управління
Держземагенства в Сумському районі
від 27 травня 2013 року № 2297/01-23-175,
земельну ділянку зареєстровано на
іншу особу (т.І, а.с.12-13, 68-71).

Згідно ст. 12 ЗК України, розпорядження
землями територіальної громади та
землями державної власності (в межах,
визначених ЗК України), в тому числі
передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб, належить
до повноважень сільських,селищних,
міських рад та здійснюється відповідно
до вимог ЗК України.

Відповідно до п. 2 Постанови Кабінету
Міністрів України №449 від 02 квітня 2002
року «Про затвердження форми
державного акту на право власності на
земельну ділянку та державного акта на
право постійного користування
земельною ділянкою» раніше видані
державні акти на право приватної
власності та державні акти на право
постійного користування землею
залишаються чинними і підлягають зміні
у разі добровільного звернення
громадян або юридичних осіб.

Згідно ч. 1 ст. 22 ЗК України, в редакції
від 13 березня 1992 року, право власності
на землю або право користування
наданою земельною ділянкою виникає
після встановлення землевпорядними
організаціями меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості), і одержання
документа, що посвідчує це право.

Відповідно до ст. 29 ЗК України, в
редакції від 13 березня 1992 року,
визначено порядок припинення права
власності на землю та права
користування земельною ділянкою.

Зокрема:

- припинення права власності на землю
або права користування земельною
ділянкою у разі добровільної відмови
власника землі або землекористувача
провадиться за його заявою на підставі
рішення відповідної Ради народних
депутатів.

- у разі виявлення випадків
використання землі не за цільовим
призначенням, нераціонального
використання або способами, що
призводять до зниження родючості
грунтів і забруднення, систематичного
невнесення платежів за землю органи
державного контролю за використанням і
охороною земель або фінансові органи
письмово попереджають власників землі
і землекористувачів про необхідність
усунення цих порушень у місячний строк.
Якщо порушення за цей час не будуть
усунуті, на винних накладається
адміністративне стягнення у
встановленому порядку і надається
додатково місячний строк для усунення
порушень. Якщо порушення і в цей строк
не будуть усунуті, вказані органи
передають відповідній місцевій Раді
народних депутатів або власнику землі ,
який надав земельну ділянку в
користування, акт і свій висновок про
необхідність припинення права на
земельну ділянку. Місцеві Ради
народних депутатів на підставі
одержаних матеріалів через
уповноважені ними органи звертаються з
позовом до суду, арбітражного суду про
припинення права власності на земельну
ділянку.

Суд прийшов до вірного висновку про те,
що відповідачі, не спростувавши
належними доказами факт виділення
позивачеві в 1992 році спірної земельної
ділянки, не довели припинення його
права щодо неї.

Статтею 14 Конституції України та ст. 1
ЗК України встановлено, що земля є
основним національним багатством, що
перебуває під особливою охороною
держави. Право власності на землю
гарантується. Це право набувається і
реалізується громадянами, юридичними
особами та державою виключно
відповідно до закону.

Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК
України громадяни та юридичні особи
набувають права власності та права
користування земельними ділянками із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень,
визначених цим Кодексом або за
результатами аукціону.

У відповідності з ст. ст. 116 ч. 2, 118
Земельного кодексу України набуття
права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування. У разі приватизації
земельних ділянок, які перебувають у
користуванні громадян, провадиться
безоплатна передача земельних ділянок
у власність громадян. Право на
приватизацію земельної ділянки
належить особам, у користуванні яких
знаходиться ця земельна ділянка.

Частина перша статті 15 Цивільного
кодексу України закріплює право
кожної особи на захист свого права у
разі його порушення, невизнання або
оспорювання. Положення цієї статті
базуються на нормах Конституції
України, які закріплюють обов'язок
держави забезпечувати захист прав усіх
суб'єктів права власності і
господарювання (стаття 13), захист прав і
свобод людини і громадянина судом
(частина перша статті 55).

Згідно ст. 152 ЗК України:

1. Держава забезпечує громадянам та
юридичним особам рівні умови захисту
прав власності на землю.

2. Власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

3. Захист прав громадян та юридичних
осіб на земельні ділянки здійснюється
шляхом:

а) визнання прав;

б) відновлення стану земельної ділянки,
який існував до порушення прав, і
запобігання вчиненню дій, що порушують
права або створюють небезпеку
порушення прав;

в) визнання угоди недійсною;

г) визнання недійсними рішень органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування;

д) застосування інших, передбачених
законом, способів.

Відповідно до ч. 1 ст.155 ЗК України у
разі видання органом виконавчої влади
або органом місцевого самоврядування
акта, яким порушуються права особи щодо
володіння, користування чи
розпорядження належною їй земельною
ділянкою, такий акт визнається
недійсним.

Згідно ст. 158 ЗК України земельні спори
вирішуються судами, органами місцевого
самоврядування та органами виконавчої
влади з питань земельних ресурсів.
Виключно судом вирішуються земельні
спори з приводу володіння,
користування земельними ділянками, що
перебувають у власності громадян і
юридичних осіб, а також спори щодо
розмежування територій сіл, селищ,
міст, районів та областей.

Порядок припинення права на землю
регулюється і главою 22 нині діючого ЗК
України.

Виключний перелік підстав припинення
права власності та права користування
на земельну ділянку передбачені ст. ст.
140, 141 ЗК України. Підстави примусового
припинення права на земельну ділянку
наведені в ст. 143 ЗК України.

Згідно п. 34 ч. 1 ст. 2б Закону України «Про
місцеве самоврядування» виключно на
пленарних засіданнях сільської,
селищної, міської ради вирішуються
питання регулювання земельних
відносин.

Згідно ст. ст. 25, 30 Закону України «Про
землеустрій» до документації із
землеустрою належить технічна
документація із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право на земельну ділянку.

Погодження і затвердження
документації із землеустрою
проводиться в порядку, встановленому
Земельним кодексом України, цим
Законом та іншими законами України.

Згідно п.1.16 Наказу Держкомзему України
№43 від 04 травня 1999 року «Про
затвердження Інструкції про порядок
складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів на право
приватної власності на землю, право
колективної власності на землю, право
власності на землю і право постійного
користування землею договорів на право
тимчасового користування землею (в
тому числі на умовах оренди) та
договорів оренди землі» технічна
документація зі складання державного
акта на право власності на земельну
ділянку або на право постійного
користування земельною ділянкою
включає технічне завдання на розробку
технічної документації і складання
державного акта.

Згідно п. 1.17. вказаної Інструкції, до
технічної документації зі складання
державного акта на право власності на
земельну ділянку або на право
постійного користування земельною
ділянкою обов'язково додається копія
справи щодо підготовки рішення про
передачу земельної ділянки у приватну
власність чи надання у постійне
користування, або копія справи щодо
підготовки рішення про продаж
земельної ділянки.

З огляду на вказані положення закону та
підзаконних нормативних актів суд
прийшов до вірного висновку про те, що
виділення спірної земельної ділянки
ОСОБА_3 відбулось незаконно, оскільки
ділянка не була вільною, і це порушило
права позивача.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішення виконкому Косівщинської
сільської ради від 18 листопада 1992 року
про виділення спірної ділянки
позивачеві та виданий на підставі
нього сільською радою державний акт
про право власності на земельну
ділянку не визнані недійсними чи
незаконними.

З огляду на зазначене, суб'єктивне
право позивача на земельну ділянку
виникло і реалізоване на підставах і в
порядку, визначених ЗК України та
законами і іншими нормативними актами,
що регулюють земельні відносини.

Оскільки відповідачі не спростували,
що на підставі дій сільської ради по
видачі позивачеві вказаних рішення і
Державного акту на право власності на
землю, встановлення меж ділянки на
місцевості виникли правовідносини,
пов'язані з реалізацією позивачем
суб'єктивних прав та охоронюваних
законом інтересів щодо цієї ділянки,
суд прийшов до вірного висновку про те,
що Косівщинська сільська рада
безпідставно розпорядилась спірною
земельною ділянкою, передавши її у
власність ОСОБА_3, вийшовши за межі
повноважень, визначених Законом
України «Про місцеве самоврядування»,
чим порушила ч. 2 ст. 19 Конституції
України, відповідно до якої органи
державної влади та місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та Законами
України.

Доводи скарги ОСОБА_3 про те, що
оригінал рішення, яке не оскаржене та
не скасоване, містить в машинописному
тексті виправлення с. Солідарне на с.
Косівщина, не спростовують висновків
суду. Надані суду копії оригіналів
рішень, які додані до протоколу
засідання виконкому від 18 листопада 1992
року, також містять подібні
виправлення. Доказом того, що спірна
ділянка надавалась позивачеві саме за
спірною адресою, є наявність у нього
Державного акту з зазначенням в ньому
плану точного місця розташування
ділянки. Не спростовані відповідачами
і доводи позивача про те, що на підставі
вказаних рішень (№ 52 від 18 листопада 1992
року) іншим особам видані Державні акти
(а.с.75-93, т.2).

Є безпідставними і доводи скарги про
те, що не відповідає дійсності №128
реєстрації Державного акта позивача з
посиланням на те, що в Книзі реєстрації
державних актів вказана під цим
номером інша особа. В справі
встановлено, що вказана Книга велась з
вересня 1993 року, а державний акт
позивачеві з зазначенням
реєстраційного номера - №128, виданий в
березні 1993 року (а.с.182-183, т.1).

Відсутність оригіналу вказаного
рішення серед рішень, прикладених до
протоколу засідання виконкому
сільської ради від 18 листопада 1992 року,
на що посилаються відповідачі, також є
безпідставними, оскільки ця обставина
не свідчить про неприйняття вказаного
рішення відносно позивача, якому
сільська рада видала на руки оригінал
рішення з печаткою виконкому,
підписами голови та секретаря
виконкому, які не спростовані, відвела
вказану ділянку та видала Державний
акт. Крім того, в протоколі засідання
виконкому за вказану дату взагалі не
вказані прізвища осіб, заяви яких
розглядались під номером питання №52.
Оригінал вказаного рішення позивач
надав для огляду суду. Колишній
секретар виконкому підтвердила свій
підпис на цьому рішенні, а
землевпорядник як свідок підтвердив
заповнення ним цього рішення та факт
відведення спірної ділянки позивачеві
(а.с.77, т.1).

Посилання відповідачки на те, що в
липні 2008 року позивач звертався до суду
з позовом про встановлення меж
земельної ділянки, а тому це, на її
думку, свідчить про те, у нього
Державного акту в 2008 році не було,
спростовуються доказами в справі.

Доводи відповідачки про те, що
позивачеві не виділась вказана
земельна ділянка, спростовуються і
тією обставиною, що в державному акті
позивача на плані земельної ділянки
сусідньою земельною ділянкою
зазначена саме ділянка ОСОБА_8, у якого
її потім купив ОСОБА_7 за адресою
АДРЕСА_1 (а.с. 103-112, т.2, а.с.181, т.1).

Посилання відповідачки та її
представника на те, що позивачеві
виділялась інша земельна ділянка, яка
пізніше у нього вилучена та передана
іншій особі, також є безпідставними,
оскільки про виділення позивачеві
іншої земельної ділянки по АДРЕСА_2
докази в справі відсутні, і та
обставина, що це різні земельні
ділянки, встановлена постановою суду
від 14 травня 2010 року.

Доводи відповідачки та її
представника, що технічна документація
була виготовлена позивачеві пізніше -
лише в 2013 році після того, як
відповідачка отримала Державний акт
про право власності на спірну
земельну ділянку, також є
безпідставними і спростовуються
доказами в справі, зокрема, про
присвоєння спірній ділянці на ім'я
позивача в 2008 році кадастрового номера,
її погодженням відповідними
державними органами та передачею після
цього відомостей про земельну ділянку
до бази даних відділу Державного
земельного кадастру земельних
ресурсів в 2008 році (а.с. 64, 65, 67, т.1).

Посилання відповідачки на те, що
рішенням від 18 листопада 1992 року спірна
земельна ділянка передана позивачеві у
довічне успадковуване володіння, а
позивачеві незаконно був виданий
Державний акт про право власності на
земельну ділянку, також не
спростовують висновків суду про
відсутність правових підстав у
сільської ради виділяти цю ділянку
іншій особі, оскільки його право на
ділянку не припинялось з підстав та в
порядку, визначених як ЗК України в
редакції від 13 березня 1992 року, так і
передбачених нині діючим ЗК України.

Рішення суду узгоджується з Постановою
Верховної Ради України від 13 березня
1992 року № 2200-Х11 «Про прискорення
земельної реформи та приватизацію
землі», п. 8 якої встановлено, що
громадяни, підприємства, установи,
організації, яким було надано у
встановленому порядку земельні
ділянки у довічне успадковуване або
постійне володіння, зберігають свої
права на використання цих земельних
ділянок до оформлення права власності
або землекористування відповідно до
Земельного кодексу України.

Не спростовують висновків суду і
доводи апеляційної скарги про те, що
оригінали правовстановлюючих
документів позивачем суду не
надавались, ділянка на момент передачі
її відповідачці була вільною, і суд не
визначився з характером спірних
правовідносин, оскільки вони
спростовуються доказами в справі.
Доказів фальсифікації вказаних
документів, на що посилаються
відповідачі, вони не надали.

Таким чином, відповідно до ст. ст. 10, 60
ЦПК України, згідно яких кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом,
відповідачі не довели тих обставин, на
які вони посилаються, оскаржуючи
рішення суду.

Апеляційна скарга не містить посилань
на факти чи обставини, які б могли були
підставою для скасування рішення суду,
її доводи не спростовують висновків
суду, не дають підстав для висновку про
невірність застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до невірного вирішення
справи.

Рішення суду є законним і
обґрунтованим, відповідає вимогам ст.
213 ЦПК України і підстав для його
скасування не вбачається.

У відповідності до п. 1 ч.1 ст.307 ЦПК
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право постановити ухвалу про
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення без змін;

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 307 ч. 1 п.1, 308, 313, 314 ч.1
п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и
л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Сумського районного суду
Сумської області від 22 липня 2014 року в
даній справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
в касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -