АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н
И [1]

12 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Рейнарт І.М.,
Панченка М.М.

при секретарі: Шалапуді Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1

на рішення Солом'янського районного
суду м. Києва від 02 вересня 2014 року

у цивільній справі за позовом
Комунального підприємства «Дирекція з
управління та обслуговування
житлового фонду» Солом'янської
районної у м. Києві державної
адміністрації до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Солом'янського районного
суду м. Києва від 02.09.2014року позов
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на
користь КП «Дирекція з управління та
обслуговування житлового фонду»
Солом'янської районної в м. Києві
державної адміністрації
заборгованість за надані послуги у
розмірі 14 773 гривень 75 копійок, штрафні
санкції в розмірі 476,94 гривень
інфляційних втрат та 1 161,84 гривень 3%
річних, а також 229 гривень 40 копійок
судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову у задовленні
позовних вимог у повному обсязі.
Вважає, рішення суду незаконним та
необгрунтованим, ухвалене з порушення
норм матеріального та процесуального
права; висновки суду не відповідають
фактичним матеріалам та обставинам
справи. Апелянт посилається на те, що
судом невірно визначено статус
позивача як виконавця послуг, оскільки
позивач є тільки балансоутримувачем
будинку; зроблено помилковий висновок
про наявність договірних відносин за
відсутністю укладеного між сторонами
письмового договору. Зазначає, що
позивачем по справі не обґрунтовано та
не надано доказів на підтвердження
наявності боргу у відповідача.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1
апеляційну скаргу підтримав з підстав
наведених в ній.

Представник позивача у судове
засідання не з'явився, належним чином
повідомлений, про що свідчить зворотне
поштове повідомлення долучене до
справи. Виходячи з положень ч.2 ст.305 ЦПК
України колегія суддів вважає за
можливе розглянути справу за його
відсутності..

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
постановленого рішення в цих межах,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Як убачається з матеріалів справи та
встановлено судом, відповідач є
власником квартири АДРЕСА_1 на підставі
договору дарування АВМ № 869037 від 04.08.2000
року та постійно проживає в цій
квартирі.

Комунальне підприємство «Дирекція з
управління та обслуговування
житлового фонду» Солом'янської
районної у м. Києві державної
адміністрації є балансоутримувачем
будинку АДРЕСА_1, який відповідно до
Розпорядження Солом'янської районної в
м. Києві державної адміністрації № 20
від 24.01.2011р. закріплений за ним на праві
господарського відання і забезпечує
обслуговування та експлуатацію
внутрішньобудинкових систем тепло-,
енерго- і водопостачання, тобто
мешканцям будинку надаються послуги з
тепло, газо-, енерго-, водопостачання та
водовідведення.

Рішенням Київської міської ради від
23.06.2011 р. № 291/5678 КП «Дирекція з
утримання та обслуговування житлового
фонду» Солом'янської районної в м.
Києві державної адміністрації
наділено функціями замовника житлово-
комунальних послуг.

Згідно договору на утримання житлових
будинків і прибудинкових територій
виконавцем житлово- комунальних послуг
визначено Комунальне підприємство
«Індустріальне» Солом'янської
районної у м. Києві ради (на сьогодні -
адміністрації).

Основні засади організаційних,
господарських відносин, що виникають у
сфері надання та споживання
житлово-комунальних послуг між їхніми
виробниками, виконавцями і
споживачами, а також їхні права та
обов'язки, регулюються Законом України
"Про житлово-комунальні послуги".

Суб'єктами ЗУ «Про житлово-комунальні
послуги» є органи виконавчої влади,
місцевого cамоврядування, виробники,
виконавці та споживачі
житлово-комунальних послуг, а також
власники приміщень або будинків та
балансоутримувачі, які залежно від
цивільно-правових угод можуть бути
споживачем, виконавцем або виробником
послуг (стаття 1, частина друга статті 3,
стаття 19 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги").

Відповідно до частини першої статті 1
Закону України "Про житлово-комунальні
послуги" балансоутримувач будинку,
споруди, житлового комплексу або
комплексу будинків і споруд (далі -
балансоутримувач) - власник або
юридична особа, яка за договором з
власником утримує на балансі
відповідне майно, а також веде
бухгалтерську, статистичну та іншу
передбачену законодавством звітність,
здійснює розрахунки коштів, необхідних
для своєчасного проведення
капітального і поточного ремонтів та
утримання, а також забезпечує
управління цим майном і несе
відповідальність за його експлуатацію
згідно з законом.

Отже, позивач у цій справі є належним
балансоутримувачем, а тому він має
права, передбачені частиною першою
статті 24 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги".

Відповідно до статті 322 ЦК України
власник зобов'язаний утримувати майно,
що йому належить, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно ст. 179 Житлового кодексу
Української РСР користування
будинками (квартирами) державного і
громадського житлового фонду, фонду
житлово-будівельних кооперативів, а
також приватного житлового фонду та
їх утримання здійснюється з
обов'язковим додержанням Правил
користування приміщеннями житлових
будинків і прибудинковими
територіями, які затверджуються
Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 2 п. 7 Правил користування
приміщеннями житлових будинків,
затверджених Постановою Кабінету
Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992
р. «Про механізм впровадження Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду» зі змінами, внесеними
Постановою Кабінету Міністрів України
від 24 січня 2006 року № 45 власники
квартир багатоквартирних будинків
зобов'язані вносити на відповідний
рахунок власника будинку плату за
обслуговування і ремонт будинку. Ці
платежі і платежі за комунальні
послуги власниками, наймачами і
орендаторами вносяться щомісяця.

Власники квартири зобов'язані
оплачувати надані житлово-комунальні
послуги у строки, встановлені
договором або законом.

Пунктом 1 частини першої статті 20
Закону України "Про житлово-комунальні
послуги" передбачене право споживача
одержувати вчасно та відповідної
якості житлово-комунальні послуги
згідно із законодавством та умовами
договору на надання
житлово-комунальних послуг, при цьому
такому праву прямо відповідає
визначений пунктом 5 частини третьої
статті 20 цього Закону обов'язок
споживача оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Згідно Закону України "Про захист прав
споживачів" під терміном "договір"
розуміється усна чи письмова угода між
споживачем і виконавцем послуг. При
цьому Закон передбачає оформлення
письмової угоди через посередництво
квитанцій та інших розрахункових
документів.

Таким чином, згідно із зазначеними
нормами закону споживачі зобов'язані
оплатити житлово-комунальні послуги,
якщо вони фактично користувалися ними.
Відсутність договору на надання
житлово-комунальних послуг сама по
собі не може бути підставою для
звільнення споживача від оплати послуг
у повному обсязі.

Враховуючи викладене, доводи
відповідача щодо відсутності
укладеного між ним та КП «Дирекція з
утримання та обслуговування житлового
фонду» Солом'янської районної в м.
Києві державної адміністрації
письмового договору про надання послуг
не можуть бути підставою для відмови у
задоволенні позовних вимог, оскільки в
даному випадку, відповідачу ці послуги
надавалися, він їх споживав, проте не
оплачував.

Надання позивачем послуг та їх
споживання відповідачем є діями осіб, з
якими закон, зокрема ст.11 ЦК України,
пов'язує підстави виникнення цивільних
прав та обов'язків.

Відповідач, як споживач
житлово-комунальних послуг, від
отримання таких послуг в установленому
законом порядку не відмовлявся, а тому
зобов'язаний був своєчасно оплачувати
отримані послуги у строки, встановлені
договором або законом.

Згідно із ч. 3 ст. 31 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" органи
місцевого самоврядування затверджують
ціни (тарифи) на житлово-комунальні
послуги в розмірі економічно
обґрунтованих витрат на їх
виробництво.

Відповідно до положень статті 32 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» плата за житлово-комунальні
послуги нараховується щомісячно
відповідно до умов договору в порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України.

Розмір плати за комунальні послуги
розраховується виходячи з розміру
затверджених цін/тарифів та показань
засобів обліку або за нормами,
затвердженими в установленому порядку.
Розмір плати за утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій
встановлюється залежно від
капітальності, рівня облаштування та
благоустрою.

Розпорядженням Київської міської
державної адміністрації від 26.05.2011р. №
830 були затверджені тарифи на послуги з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій для мешканців
квартир житлового будинку АДРЕСА_1 на
рівні 3,23 грн / кв.м.

Квартира АДРЕСА_1 є придатною для
проживання, підключена до системи
централізованого опалення, газо-,
водопостачання та водовідведення,
будь-яких скарг щодо надання
відповідних послуг або якості наданих
послуг відповідачем не подавалось.

Аналіз долучених до справи доказів
свідчить про те, що позивач правомірно
нараховував платежі відповідно до
розпоряджень виконавчого органу
Київської міської ради (Київська
міська державна адміністрація) і
доводи апеляційної скарги в цій
частині є безпідставними.

Відповідачнеодноразово та
безпосередньо через квитанції, в яких
зазначалась сума боргу, повідомлялася
про заборгованість та необхідність її
сплати у добровільному порядку.

Заборгованість ОСОБА_1 за
житлово-комунальні послуги період з 01
квітня 2011 року по 31 жовтня 2013 року
згідно розрахунку, долученого до
справи, (а.с. 9) становить 14773,75 грн. Судом
правомірно на підставі с. 2 ст. 625 ЦК
України задоволено суму штрафних
санкцій у вигляді 3% річних - 1161,84 грн. та
втрат від інфляції -476,94 грн.

Правомірність проведення
позивачемрозрахунку заборгованості
ОСОБА_1 не спростовано, неправильність
нарахування платежів нічим не
доведена.

Докази звернення відповідача в
установленому законодавством порядку
з претензіями щодо надання неякісних
житлово-комунальних послуг у
матеріалах справи відсутні.

Враховуючи викладене та те, що
позивачем не доведено належними та
допустимими доказами неправомірності
дій позивача, що свідчили б про
порушення ним його прав як споживача,
суд першої інстанції правомірно
задовольнив позовні вимоги у повному
обсязі.

Доводи апеляційної скаргивисновків
суду не спростовують та на їх
правильність не впливають, а тому не
можуть бути прийняті до уваги.

Встановивши факти та зумовлені ними
правовідносини, суд першої інстанції
правильно застосував правові норми та
ухвалив правильне по суті рішення,
підстав для скасування якого колегія
суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308,313-315,317 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1- відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 02 вересня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів шляхом подання до
цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді:

Справа № 760/6182/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/
12466/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Коробенко С.В.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Прокопчук Н.О.