Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2014 року
м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської
області у складі:

головуючого судді
Морозова В.В.

при секретарі
Швидкій І.О.

за участю позивача
ОСОБА_1

представника позивача
ОСОБА_2

представника відповідача
Іліки Н.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Черкаси
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «БМБ Маргарин» про
стягнення заборгованості із
заробітної плати, середнього заробітку
за час затримки розрахунку та
стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_1 звернувся до суду з
вищезазначеним позовом, вказавши, що з
09.04.2014 року по 17.06.2014 року працював у
відповідача на посаді вантажника та
звільнився за власним бажанням. В день
звільнення відповідач не провів з ним
повного розрахунку та не виплатив
заборгованість із заробітної плати.
Позивач таким чином вважає, що
відповідач допустив порушення його
прав, а тому просив стягнути з
відповідача на його користь 1581 грн. 75
коп. заборгованості з виплати
заробітної плати, середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку та моральну шкоду в розмірі
5000 грн.

На адресу суду позивачем подано заяву
про збільшення розміру позовних вимог
відповідно до якої позивач просить
стягнути з відповідача заборгованість
по невиплаченій заробітній платі в
сумі 1887 грн. 94 коп., середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку в сумі 4384 грн. 80 коп. та
моральну шкоду у сумі 5000 грн.

В судовому засіданні позивач та його
представник позовні вимоги підтримали,
просили суд задовольнити позов та
погодились з розрахунками
представника відповідача, щодо розміру
невиплаченої заробітної плати у сумі
1883 грн. 44 коп. та розміром середнього
заробітку за весь час затримки
розрахунку в розмірі 3556 грн. 67 коп.
(згідно наданих довідок) та просили
зменшити розмір свої позовних вимог
відповідно до даних розрахунків.

Представник відповідача у судовому
засіданні позовні вимоги визнала
частково та зазначала, що
заборгованість перед позивачем
виникла з об'єктивних причин, так як
відповідач має скрутне матеріальне
положення та в нього відсутні на
рахунках кошти на виплату заробітної
плати, а позовні вимоги в частині
стягнення моральної шкоди заперечила
повністю посилаючись на обставини
викладені в письмових запереченням на
позов.

Заслухавши думку учасників процесу,
дослідивши матеріали справи, суд
встановив наступні фактичні обставини
справи.

У судовому засіданні встановлено, що
згідно записів в трудовій книжці
позивача, встановлено, що ОСОБА_1 з
09.04.2014 року був прийнятий на роботу в
ТОВ «БМБ Маргарин» на посаду
вантажника, а 17.06.2014 року звільнений за
згодою сторін.

Відповідно до довідки про нараховану
та невиплачену заробітну плату №122 від
26.09.2014 року видану ТОВ «БМБ Маргарин»,
ОСОБА_1 нараховано та невиплачено
заробітну плату у сумі 1883 грн. 44 коп., з
розміром даної суми погодився і
позивач у судовому засіданні.

Згідно довідки про розрахунок
середньоденної заробітної плати №114
від 24.09.2014 року виданої ТОВ «БМБ
Маргарин» встановлено середньоденний
розмір заробітної плати ОСОБА_1 у
розмірі 61 грн. 41 коп. І виходячи з даного
розрахунку визначено середній
заробіток за весь час затримки
заробітної плати у сумі 4421 грн. 52 коп. (61
грн. 41 коп. х 72 дні = 4421 грн. 52 коп.). Як
пояснив представник відповідача у
судовому засіданні що за вирахуванням
податків позивачу до видачі підлягає
3556 грн. 67 коп. Позивач та його
представник у судовому засіданні
погодились з вказаним розрахунком
відповідача і зменшили розмір позовних
вимог у цій частині до 3556 грн. 67 коп. Суд
зауважує, що середнім заробітком за час
затримки заробітної плати є сума
визначена вірно відповідачем 4421 грн. 52
коп., однак суд відповідно до вимог ч. 1
ст. 11 ЦПК України не може вийти за межі
заявлених позовних вимог, а тому
погоджується, що з відповідача
підлягає стягненню заборгованість у
сумі 3556 грн. 67 коп., яку і просить
стягнути позивач.

Вирішуючи даний спір, суд вважає
необхідним керуватись наступним.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

У трудових відносинах (з урахуванням
вимог ст. ст. 115, 116 КЗпП України, ст. 10, 60
ЦПК України) обов'язок доказування
відсутності вини покладається на
відповідача.

Відповідно до ст. 2-1 КЗпП України,
Україна забезпечує рівність трудових
прав усіх громадян незалежно від
походження, соціального і майнового
стану, расової та національної
приналежності, статі, мови, політичних
поглядів, релігійних переконань, роду і
характеру занять, місця проживання та
інших обставин.

Згідно ч. 1 ст. 233 КЗпП України,
працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у
разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Відтак, закон прямо покладає на
підприємство, установу, організацію
обов'язок провести зі звільненим
працівником повний розрахунок,
виплатити всі суми, що йому належать;
при невиконанні такого обов'язку з вини
власника або уповноваженого ним органу
наступає передбачена ст. 117 КЗпП
України відповідальність.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного
Суду України № 13 від 24 грудня 1999
року зазначено, що установивши при
розгляді справи про стягнення
заробітної плати у зв'язку із затримкою
розрахунку при звільненні, що
працівникові не були виплачені належні
йому від підприємства, установи,
організації суми в день звільнення,
коли ж він у цей день не був на роботі, -
наступного дня після пред'явлення ним
роботодавцеві вимог про розрахунок,
суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на
користь працівника середній заробіток
за весь період затримки розрахунку, а
при непроведенні його до розгляду
справи - по день постановлення
рішення, якщо роботодавець не
доведе відсутності в цьому своєї вини.
Сама по собі відсутність коштів у
роботодавця не виключає його
відповідальності.

З огляду на наведені вище
обставини справи та норми закону, суд
вважає, що вимоги позивача в частині
стягнення невиплаченої заробітної
плати та середнього заробітку за весь
час затримки виплати заробітної плати
є законними та обґрунтованими та
такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП
України у разі, якщо порушення законних
прав працівника призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв`язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя він має право вимагати від
власника або уповноваженого ним органу
відшкодування моральної шкоди.

Частиною 1 ст. 23 ЦК України встановлено,
що особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України
моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної або юридичної
особи.

Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна
шкода відшкодовується грішми, іншим
майном або в інший спосіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України
розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 3 Постанови
Пленуму Верховного суду України №4 від
31.03.1995 року «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» визначено, що під
моральною шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до чинного
законодавства моральна шкода може
полягати, зокрема: у приниженні честі,
гідності, престижу або ділової
репутації, моральних переживаннях у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, у
порушенні права власності (в тому числі
інтелектуальної), прав, наданих
споживачам, інших цивільних прав, у
зв'язку з незаконним перебуванням під
слідством і судом, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість

продовження активного громадського
життя, порушенні стосунків з
оточуючими людьми, при настанні інших
негативних наслідків.

Аналізуючи вищезазначені норми
та надані суду матеріали справи, що
обґрунтовують позов в частині
стягнення моральної шкоди суд
зазначає, що позивачем не надано
доказів, що підтверджують наявність у
нього душевних страждань, які завдали
позивачу значних моральних страждань,
а посилання позивача на те, що через
невиплату йому заробітної плати він не
може знайти роботу та існує за кошти
брата та бабусі, суд не вважає таким що
має істотне значення для визначення
розміру відшкодування, а тому за таких
обставин заявлена вимога щодо
стягнення моральної шкоди до
задоволення не підлягає.

Судові витрати підлягають
стягненню з відповідача на підставі ст.
88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 59 - 61, 208 - 218 ЦПК
України,-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «БМБ Маргарин», що
зареєстроване за адресою: Черкаська
область, с. Руська Поляна, Урочище
Кленове, 5 (код за ), на
користь ОСОБА_1 проживаючого АДРЕСА_1
заборгованість з заробітної плати у
сумі 1883 (одну тисячу вісімсот
вісімдесят три) грн. 44 коп. та середній
заробіток за час затримки розрахунку у
сумі 3556 (три тисячі п'ятсот п'ятдесят
шість) грн. 67 коп.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «БМБ Маргарин» на
користь держави 544 (п'ятсот сорок
чотири) грн. судового збору.

У решті позовних вимог відмовити
повністю.

Апеляційну скаргу на рішення
суду може бути подано протягом десяти
днів з дня його проголошення через суд
першої інстанції, а особою, яка не була
присутня під час проголошення судового
рішення - протягом десяти днів з дня
отримання копії цього рішення.

Повний тест рішення виготовлений
03.10.2014 року.

Суддя: В. В. Морозов