АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6523/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Резніченко М. С. Доповідач -
Калиновський А.Б. Категорія 5
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

Головуючого - Калиновського А.Б.

Суддів - Гайдук В.І., Єлізаренко І.А.

При секретарі - Півненко С.Ю.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
П'ятихатського районного суду
Дніпропетровської області від 02 червня
2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа -
реєстраційна служба П'ятихатського
районного управління юстиції
Дніпропетровської області про
визнання договорів купівлі-продажу
дійсними, визнання права власності на
житловий будинок, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням П'ятихатського
районного суду Дніпропетровської
області від 02 червня 2014 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа -
реєстраційна служба П'ятихатського
районного управління юстиції
Дніпропетровської області про
визнання договорів купівлі-продажу
дійсними, визнання права власності на
житловий будинок відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач
просить скасувати рішення суду і
увалити нове, яким задовольнити його
позовні вимоги частково, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду - залишенню без змін з наступних
підстав.

Стаття 202 ЦК України передбачає, що
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно ст. 206 цього Кодексу усно
можуть вчинятися правочини, які
повністю виконуються сторонами у
момент їх вчинення, за винятком
правочинів, які підлягають
нотаріальному посвідченню та (або)
державній реєстрації, а також
правочинів, для яких недодержання
письмової форми має наслідком їх
недійсність.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на праві
приватної спільної часткової
власності належить 52/100 частини
житлового будинку АДРЕСА_1, а ОСОБА_4 є
власником 48/100 частини цього будинку,
розташованого на земельній ділянці
(кадастровий номер :17:009:0009), що
підтверджується Інформаційною
довідкою з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно від 20.01.2014 р.,
виданої реєстраційною службою
П'ятихатського районного управління
юстиції Дніпропетровської області (а.с.
52-53).

Згідно письмової розписки від 10.06.2012 р.
ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_2 завдаток за
продаж будинку по АДРЕСА_1 на підставі
усної домовленості у сумі 30000 грн., що
підтвердили та не спростували у
судовому засіданні сторони(а.с. 10).

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_2, суд дійшов вірного висновку про
те, що письмова розписка, складена
ОСОБА_3 про отримання нею від ОСОБА_2
завдатку за продаж будинку не може
слугувати підставою для задоволення
позовних вимог, оскільки не є
правочином, спрямованим на набуття,
зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків. При цьому суд вказує на те,
що правочин купівлі-продажу має
вчинятися у формі, встановленій
законом, а саме у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації, що не було
дотримано сторонами. Недодержання
письмової форми має наслідком
недійсність правочину.

Доводи апеляційної скарги позивача про
те, що суд неповно з'ясував обставини по
справі, не прийняв до уваги те, що
ОСОБА_4 проти позову не заперечувала та
ними було досягнуто усіх істотних умов
договору, а тому є підстави для
визнання договору укладеного між ними
дійсним не можуть бути прийняті до
уваги з огляду на наступне.

Статтею 657 ЦК України встановлено, що
договір купівлі-продажу зокрема
житлового будинку(квартири)
укладається у письмовій формі,
підлягає нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

Відповідно до ст. 182 ЦК України право
власності та інші речові права на
нерухомі речі, обтяження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.

Згідно з ч.2 ст.220 ЦК України, якщо
сторони домовилися щодо усіх істотних
умов договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним. У цьому
разі подальше нотаріальне посвідчення
договору не вимагається.

Однак це правило не застосовується,
якщо є передбачене законодавчими
актами обмеження(заборона) на
здійснення такого правочину або
сторони не дійшли згоди щодо всіх
істотних його умов.

Отже норма ч.2 ст. 220 ЦК України не
застосовується щодо правочинів, які
підлягають і нотаріальному
посвідченню, і державній реєстрації,
оскільки момент вчинення таких
правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК
України пов'язується з державною
реєстрацією, тому вони не є укладеними
і не створюють прав та обов'язків для
сторін.

Таким чином, рішення суду відповідає
нормам матеріального та
процесуального права. Підстав для його
зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення П'ятихатського районного
суду Дніпропетровської області від 02
червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: