АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у 1-й інстанції: Лопатюк Н.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

Головуючої - Кравець
В.А.,

Суддів - Семенюк
Т.А., Музичко С.Г.

при секретарі - Круглику
В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційними скаргами Старшого
державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Святошинського районного управління
юстиції у м. Києві Федоренко
АртемаМатвійовича та представника
Державної казначейської служби
України на рішення Святошинського
районного суду м. Києва від 09 липня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Відділу державної виконавчої служби
Святошинського районного управління
юстиції у м. Києві, Державної
казначейської служби України про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2013 року представник позивача
звернувся в суд із зазначеним позовом,
в якому, з урахуванням уточнених вимог,
просив стягнути за рахунок державного
бюджету з Державної казначейської
служби України на користь ОСОБА_2
матеріальну шкоду в розмірі 1 982 000 грн.
та моральну шкоду в розмірі 20000 грн.,
завдану незаконними діями державного
виконавця Святошинського РУЮ в м.
Києві.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що
незаконні дії державного виконавця
щодо передачі стягувачу в рахунок
погашення боргу чотирьох автобусів
призвели до позбавлення позивача права
власності на майно, яке йому належало
та завдання останньому матеріальної
шкоди в розмірі 1 980 000 грн. 00 коп. та
моральної у розмірі 20 000,00 грн.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 09 липня 2014 року - позов
задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської
служби України на користь ОСОБА_2
матеріальну шкоду в сумі 1 982 000 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду,
старший державний виконавець ВДВС
Святошинського РУЮ у м. Києві Федоренко
А.М. подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати його та ухвалити
нове про відмову у задоволенні позову,
посилаючись на те, що суд ухвалив
рішення з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
висновки не відповідають обставинам
справи та наявним в матеріалах справи
доказам.

Вказав, що боржник ОСОБА_2 був
обізнаний про рішення Апеляційного
суду міста Києва від 19 травня 2010 року,
яким скасовано рішення Святошинського
районного суду від 01 лютого 2010 року на
підставі якого видано виконавчий лист
№ 2-136 від 15 червня 2010 року
Святошинського районного суду міста
Києва про стягнення з ОСОБА_2 боргу в
розмірі 1 924 024,00 грн. на користь ОСОБА_3,
оскільки ним подавалась касаційна
скарга до Верховного Суду України та
зупинялося виконавче провадження.

Крім того, суд при винесенні
оскаржуваного рішення неналежним
чином дослідив та вивчив копії
матеріалів виконавчих проваджень.

Представник Державної казначейської
служби України у своїй апеляційній
скарзі посилається на неправильне
застосування судом норм матеріального
та процесуального права та просить
рішення скасувати та ухвалити нове про
відмову у задоволенні позову.

Зазначає, що заподіяна шкода повинна
відшкодовуватись органом Державної
виконавчої служби України, який
заподіяв шкоду. Державна казначейська
служба України, виконуючи свої
повноваження, не здійснювала будь-яких
протиправних дій відносно позивача,
його прав та охоронюваних інтересів не
порушувало, фактичними даними, на
підставі яких суд може встановити
наявність або відсутність обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, не володіє.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А.,
обговоривши доводи апеляційних скарг,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційні скарги підлягають
задоволенню частково з наступних
підстав:

Задовольняючи позов частково, суд
виходив з того, що вимоги позивача в
частині стягнення за рахунок
державного бюджету з Державної
казначейської служби України
матеріальної шкоди в сумі 1 982 000 грн. 00
коп. є обґрунтованими та доведеними
належними доказами.

Проте, в повній мірі з таким висновком
суду погодитись неможливо, оскільки
такого висновку суд дійшов, не
з'ясувавши дійсні обставини спору, не
перевіривши доводи і заперечення
сторін та без належної оцінки доказів.

Зазначені порушення норм
матеріального та процесуального права
є підставою відповідно до ст. 309 ЦПК
України до скасування рішення суду та
ухвалення нового рішення по суті
заявлених позовних вимог.

Судом встановлено, що в провадженні
ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві
знаходиться виконавче провадження
№19831640 по примусовому виконанню
виконавчого листа №2-136, виданого 15.06.2010
року Святошинським районним судом м.
Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 боргу в розмірі 1 924 024 грн. 57 коп.

18.01.2011 року державним виконавцем ВДВС
Святошинського РУЮ у м. Києві Пекліном
О.А. була винесена постанова про
передачу майна стягувачу в рахунок
погашення боргу та складено акт
передачі нереалізованого майна
стягувачу, оскільки аукціон вдруге не
відбувся і майно знято з реалізації.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від
02.02.2012 року, залишеною без зміни ухвалою
колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 11.05.2012 року, апеляційну скаргу
ОСОБА_2 - задоволено, ухвалу
Святошинського районного суду м. Києва
від 09 серпня 2011 року - скасовано та
постановлену нову ухвалу, якою скаргу
ОСОБА_2 - задоволено, визнано дії
державного виконавця ВДВС
Святошинського РУЮ у м. Києві щодо
неповідомлення боржника про винесення
постанов під час виконання судового
рішення згідно виконавчого листа №2-136
від 15.06.2010 року, а саме: про відкриття
виконавчого провадження, зупинення
виконавчого провадження, поновлення
виконавчого провадження, призначення
експерта, суб'єкта оціночної
діяльності - суб'єкта господарювання
для участі у виконавчому провадженні
та про передачу майна стягувачу в
рахунок погашення боргу -
неправомірними, визнано дії державного
виконавця щодо проведення оцінки
транспортних засобів згідно висновку з
експертної оцінки майна - транспортних
засобів ТОВ «Українська експертна
група» - незаконними, а вказаний
висновок таким, що не відповідає
вимогам нормативно-правових актів з
оцінки майна. Зобов'язано державного
виконавця провести повторну оцінку
транспортних засобів іншим суб'єктом
оціночної діяльності - суб'єктом
господарювання. Скасовано постанову
державного виконавця від 18.01.2011 року
про передачу майна стягувачу в рахунок
погашення боргу.

Вищевказана ухвала суду набрала
законної сили, є преюдиційною, а
відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Отже, судовим рішення встановлено
неправомірність та незаконність дій
державного виконавця.

Виконання судових рішень у цивільних
справах є складовою права на
справедливий суд та однією з
процесуальних гарантій доступу до
суду, що передбачено статтею 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ст. 56 Конституції України
кожен має право на відшкодування за
рахунок держави чи органів місцевого
самоврядування матеріальної та
моральної шкоди, завданої незаконними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, їх посадових
і службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

Шкода, завдана фізичній або юридичній
особі незаконними рішеннями, дією чи
бездіяльністю органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування при здійсненні ними
своїх повноважень, відшкодовується
державою, Автономною Республікою Крим
або органом місцевого самоврядування
незалежно від вини цих органів (ст. 1173
ЦК України).

Вказана стаття передбачає спеціальні
підстави і умови відповідальності при
завданні фізичній або юридичній особі
шкоди у позадоговірних
правовідносинах, які відрізняють їх
від інших норм, що містять загальні
правила позадоговірної (деліктної)
відповідальності у цивільно-правових
правовідносинах і полягають у
спеціальному суб'єктному складі
відповідальних осіб, спеціальній сфері
діяльності цих суб'єктів та характері
їх дій (владно-адміністративний,
юридично-обов'язковий, односторонній).

До суб'єктів відповідальності за цією
нормою належать створені відповідно до
Конституції України, Конституції
Автономної Республіки Крим і правових
актів Верховної Ради України,
Президента України Кабінету Міністрів
України, Верховної Ради і Ради
Міністрів Автономної Республіки Крим
органи державної влади і управління,
які реалізують надані державою функції
та повноваження у сфері управління, а
також органи місцевого самоврядування,
створені на підставі Конституції
України, Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», їх
виконавчі органи посадові або службові
особи вказаних державних органів.

Сферою застосування зазначених норм є
правовідносини із заподіяння шкоди
фізичній чи юридичній особі у зв'язку з
прийняттям зазначеними суб'єктами
незаконних рішень, вчинення ними
незаконних дій чи неправомірної
бездіяльності при здійсненні ними
своїх владних повноважень, визначених
Конституцією і законодавством України.

За положеннями ст. 11 Закону України
«Про державну виконавчу службу» шкода,
заподіяна державним виконавцем
фізичним чи юридичним особам під час
виконання рішення, підлягає
відшкодуванню у порядку, передбаченому
законом, за рахунок держави.

Згідно з частиною другою статті 87
Закону України «Про виконавче
провадження», збитки, завдані
державним виконавцем фізичним чи
юридичним особам під час проведення
виконавчого провадження, підлягають
відшкодуванню в порядку, встановленому
законом.

Тобто, у зазначених правовідносинах
діє презумпція завдавача шкоди, яка
звільняє позивача від доведення вини
відповідача і зобов'язує саме ВДВС
довести відсутність своєї вини у
завданні шкоди позивачу, яка ні
відповідачем, ні судом не спростована.

Разом з тим, суд, вирішуючи питання про
розмір шкоди завданої позивачу,
виходив з того, що такий розмірі
підтверджений звітом про оцінку майна,
проведеним оцінювачем ТОВ «Некос
Естимейт» від 17.12.2010 року, де вартість
лише одного автобусу становить 991 000
грн. 00 коп.

Проте, колегія суддів з такими
висновками суду не погоджується,
оскільки такого висновку суд дійшов з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

З матеріалів справи убачається, що
відповідно до звіту про оцінку майна,
проведеного оцінювачем ТОВ «Некос
Естимейт» від 17.12.2010 року, вартість
одного автобусу становить 991 000 грн. 00
коп.

На вищевказаний звіт була дана
рецензія ПП «Альянс Експерт», згідно
якої даний звіт відповідає вимогам
нормативно-правових актів з оцінки
майна (а.с.33-34 - копія рецензії на звіт).

З конструкції ст. ст. 1173,1174 ЦК України
убачається, що шкода є другою
неодмінною умовою цивільно-правової
відповідальності. Під шкодою розуміють
зменшення або втрату (загибель) певного
особистого чи майнового блага. Залежно
від об'єкта правопорушення розрізняють
майнову або немайнову (моральну) шкоду.

Грошовий вираз майнової шкоди
називають ще збитками. Відповідно до
ст. 22 ЦК, збитками є:

1) втрати, яких зазнала особа у зв'язку
зі знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Отже, відшкодування збитків - це
відновлення майнового стану учасника
правовідносин за рахунок іншого
суб'єкта - правопорушника.

Щоб стягнути зазнані збитки, потерпіла
особа має довести їх наявність і
розмір.

Так, згідно наданих суду матеріалів
справи, 18.01.2011 року державним
виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ у м.
Києві Пекліном О.А. була винесена
постанова про передачу майна стягувачу
в рахунок погашення боргу та складено
акт передачі нереалізованого майна
стягувачу, а 02.02.2012 року була
постановлена ухвала про визнання таких
дій неправомірними.

Тобто, з 18.01.2011 року по 02.02.2012 року спірні
транспортні засоби перебували у
ОСОБА_3, а звіт про оцінку транспортних
засобів був складений 17.12.2010 року, тобто
до передачі автобусів.

Таким чином, суд першої інстанції
необґрунтовано дійшов висновку про те,
що вартість двох автобусів - 1 980 000 грн.
00 коп. і є розміром шкоди чи збитками,
яких зазнав позивач, оскільки автобуси
не знищені і повернуті позивачу, а тому
шкода може полягати лише в упущеній
вигоді, в амортизаційному зносі
автобусів через їх використання або
зменшення ринкової вартості за час їх
перебування у ОСОБА_3

Однак , позивач як на підставу
задоволення своїх вимог не надав суду
будь-яких належних та допустимих
доказів , що шкода, спричинена йому
неправомірними діями державного
виконавця, становить саме вартість
двох автобусів.

В іншій частині рішення суду не
оскаржувалося, а тому воно є таким, що
набрало законної сили.

Посилання представника Державної
казначейської служби України на те, що
служба є неналежним відповідачем по
справі, оскільки шкоду позивачу їх
діями не було завдано не може бути
прийнятою до уваги, оскільки
відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України
«Про виконавче провадження» саме
територіальні органи Державної
казначейської служби України є єдиними
розпорядниками коштів Державного та
місцевих бюджетів і відповідно до
діючих законодавчих актів повинні
відшкодовувати шкоду, завдану
юридичній особі іншими органами
державної влади в разі доведеності
заподіяння такої шкоди.

Дана позиція узгоджується з рішенням
Конституційного Суду України від 03
жовтня 2001 року по справі № 1-36/2001 (справа
про відшкодування шкоди державою), де
зазначено, що відшкодування шкоди
(матеріальної чи моральної), завданої
фізичним особам незаконними рішеннями,
діями чи бездіяльністю органів
державної влади, їх посадовими і
службовими особами при здійсненні ними
своїх повноважень, покладається саме
на державу, а не на відповідні органи
державної влади, тобто відшкодування
шкоди в таких випадках здійснюється за
рахунок держави, а не за рахунок коштів
на утримання державних органів.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

На основі повно та всебічно з'ясованих
обставин, на які посилаються сторони,
як на підставу своїх вимог та
заперечень підтверджених доказами,
перевірених в судовому засіданні,
оцінивши їх належність, допустимість, а
також достатність, взаємозв'язок у їх
сукупності, встановивши
правовідносини, які випливають із
встановлених обставин та правові
норми, які підлягають застосуванню до
цих правовідносин, колегія суддів
приходить до висновку про скасування
рішення суду в частинні задоволених
вимог та ухвалення в цій частині нового
про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,309,313,314,316 ЦПК
України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційні скарги Старшого державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Святошинського
районного управління юстиції у м. Києві
Федоренко Артема Матвійовича та
представника Державної казначейської
служби України - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 09 липня 2014 року в частині
стягнення з Державної казначейської
служби України на користь ОСОБА_2
матеріальної шкоди в сумі 1 982 000 грн. -
скасувати і в цій частині ухвалити нове
рішення, наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до
Відділу державної виконавчої служби
Святошинського районного управління
юстиції у м. Києві, Державної
казначейської служби України про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди в частині стягнення з
Державної казначейської служби
України на користь ОСОБА_2 матеріальної
шкоди в сумі 1 982 000 грн. - відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити
без зміни.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів шляхом подання до цього суду
касаційної скарги.

Головуючий:
Судді: