АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/284/14 Справа № 437/69/12
Головуючий у 1 й інстанції -
Прижигалінська Т.В. Доповідач -
Дерев'янко О.Г.Категорія 5
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Дерев'янка О.Г.

суддів: Черненкової Л.А., Пищиди М.М.

при секретарі Філіній Я.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2

на рішення Синельніковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 01 серпня 2013 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_2 про стягнення компенсації за
частину у спільному майні, припинення
права власності, визнання права
власності, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2012 року ОСОБА_3 звернулась до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що вона на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 19.10.2012 року є власником 14
частини будинку АДРЕСА_1, власником
іншої ? частини будинку є відповідач.
Спільне користування будинком
виявилося неможливим, тому позивачка,
згідно уточнених позовних вимог,
просила суд стягнути з відповідача на
її користь грошову компенсацію за
належну їй ? частину житлового будинку
в розмірі 41635,50 грн., припинити її право
власності на належну їй ? частину
будинку, визнати за відповідачем право
власності на ? будинку,судові витрати.
(а.с.2-3,102-103)

Рішенням Синельніковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 01 серпня 2013 року позов
задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_3 в рахунок
компенсації вартості належної їй ?
частини будинку АДРЕСА_1 - 41635,50 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
витрати по сплаті судового збору 416,35
грн., та з ОСОБА_3 на користь держави 416,35
грн.. В задоволенні іншої частини
позову відмовлено. (а.с.115-118)

В апеляційній скарзі ОСОБА_4
посилаються на неправильне
застосування місцевим судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, в зв'язку з чим
ставить питання про зміну
оскаржуваного рішення суду в частині
розміру стягнутої з нього на користь
позивача суми, припинивши право
власності позивачки на частину
будинку, визнати за ним право власності
на ? частину будинку.(а.с.120-122)

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_3 щодо припинення її права
власності на належну їй ? частину
будинку суд першої інстанції виходив з
того, що такі вимоги є передчасними, а
тому також не підлягають задоволенню
її вимоги щодо визнання за
відповідачем права власності на цю
частину будинку.

Проте погодитися з таким висновком
суду першої інстанції не можна.

Встановлено судом та підтверджується
матеріалами справи, що на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 19.10.2012 року ОСОБА_5 є
власником 14 частини будинку АДРЕСА_1 з
надвірно-господарськими побудовами,
які належали померлому ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_6. (а.с.4,5)

Власником іншої ? частини будинку
АДРЕСА_1 частини будинку є відповідач
ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право
на спадщину за заповітом від 19.02.1996
року. (а.с.110)

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_5 є громадянкою Російської
Федерації, де проживає та має своє
житло в м. Омськ. Спільне користування
сторонами будинком не є можливим у
зв'язку з неприязними стосунками.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуми
Верховного Суду України, від 04.10.1991, № 7
"Про практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок", при вирішенні справ про виділ
в натурі часток жилого будинку, що є
спільною частковою власністю, судам
належить мати на увазі, що, виходячи зі
змісту ст. 115 ЦК, це можливо, якщо кожній
із сторін може бути виділено
відокремлену частину будинку з
самостійним виходом (квартиру). Виділ
також може мати місце при наявності
технічної можливості переобладнати
приміщення в ізольовані квартири.

Якщо виділ частки будинку в натурі
неможливий, суд вправі за заявленим про
це позовом встановити порядок
користування відособленими
приміщеннями (квартирами, кімнатами)
такого будинку. У цьому разі окремі
підсобні приміщення (кухня, коридор
тощо) можуть бути залишені в загальному
користуванні учасників спільної
часткової власності. Порядок
користування жилим будинком може бути
встановлено також і між учасниками
спільної сумісної власності.

При неможливості виділу частки будинку
в натурі або встановлення порядку
користування ним, власнику, що
виділяється, за його згодою
присуджується грошова компенсація.
Розмір грошової компенсації
визначається за угодою сторін, а при
відсутності такої угоди - судом по
дійсній вартості будинку на час
розгляду справи.

Під дійсною вартістю будинку
розуміється грошова сума, за яку він
може бути проданий в даному населеному
пункті чи місцевості. Для її визначення
при необхідності призначається
експертиза.

В окремих випадках суд може, враховуючи
конкретні обставини справи, і при
відсутності згоди власника, що
виділяється, зобов'язати решту
учасників спільної власності сплатити
йому грошову компенсацію за належну
частку з обов'язковим наведенням
відповідних мотивів. Зокрема, це може
мати місце, якщо частка у спільній
власності на будинок є незначною й не
може бути виділена в натурі чи за
особливими обставинами сумісне
користування ним неможливе, а власник в
будинку не проживає і забезпечений
іншою жилою площею.

Згідно висновку № 486/487-13
будівельно-технічної експертизи від
25.06.2013 року, надати варіанти виділу в
натурі ОСОБА_3 ? частини житлового
будинку АДРЕСА_1 неможливо.

Ринкова вартість ? частини цього
домоволодіння на час оцінки становить -
41635,5 грн. (а.с.46-52)

В силу положень ст..ст. 21.24.41 Конституції
України , ст..ст. 319,358 ЦК України всі
громадяни є рівними у своїх правах,
усім власникам забезпечується рівні
умови здійснення цих прав, в тому числі
щодо захисту права спільної часткової
власності.

Керуючись цими положеннями правовий
режим спільної часткової власності
визначається главою 26 ЦК України з
урахуванням інтересів усіх її
учасників. Володіння, користування і
розпорядження спільною частковою
власністю здійснюється за згодою всіх
співвласників, а за відсутності згоди
спір вирішується судом. Незалежно від
розміру часток, співвласники при
здійсненні зазначених правомочностей
мають рівні права.

Статтею 364 ЦК України передбачено, що
співвласник має право на виділ у натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності. Співвласник має
право на виділ у натурі частки із майна,
що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного
майна не допускається згідно із
законом або є неможливим (частина друга
статті 183 цього Кодексу), співвласник,
який бажає виділу, має право на
одержання від інших співвласників
грошової або іншої матеріальної
компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути
надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної
часткової власності у співвласника,
який отримав таку компенсацію,
припиняється з дня її отримання.

У разі виділу співвласником у натурі
частки із спільного майна для
співвласника, який здійснив такий
виділ, право спільної часткової
власності на це майно припиняється.
Така особа набуває право власності на
виділене майно, і у випадку,
встановленому законом, таке право
підлягає державній реєстрації.

Виходячи з аналізу зазначеної норми та
враховуючи положення ст..ст. 21,24,41
Конституції України, ст..ст. 316,317,319,358,361
ЦК України право співвласників на
виділ частки із спільного майна шляхом
отримання грошової компенсації
вартості в майні не може бути обмежене
іншими співвласниками і такому праву
співвласника, що виділяється
кореспондується обов'язок інших
співвласників сплатити грошову
компенсацію частки, розмір якої
визначається з дійсної вартості майна
на час розгляду судом справи.

При цьому, зазначеною нормою
передбачено, що обов'язковою умовою
призначення грошової компенсації є
лише згода співвласника, який заявив
вимоги про виділ частки, і не
передбачається обов'язковість згоди
інших співвласників на такий виділ та
не ставиться право співвласника на
виділ у залежність до згоди інших
співвласників і мотивів, з яких власник
має намір реалізувати своє право на
виділ.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції
правильно стягнуто з відповідача на
користь позивачки грошову компенсацію
за належну їй ? частину житлового
будинку в розмірі 41 635,50 грн.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції помилково прийшов
до висновку про передчасність підстав
для задоволення позову ОСОБА_3 щодо
припинення її права на належну їй ?
частину житлового будинку та визнання
за ОСОБА_2 права власності на цю ?
частину будинку, тому з урахуванням
вищевикладеного, колегія суддів вважає
за необхідне рішення
Синельніковського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 01 серпня
2013 року в частині відмови ОСОБА_3 у
задоволенні позовних вимог щодо
припинення права власності на належну
їй ? частину житлового будинку, а також
визнання за ОСОБА_2 права власності на ?
частину житлового будинку АДРЕСА_1 -
скасувати.

Постановити в цій частині нове рішення,
яким припинити ОСОБА_3 право власності
на належну їй на підставі свідоцтва про
право на спадщину за законом від 19.10.2012
року ? частину житлового будинку
АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ?
частину житлового будинку АДРЕСА_1, що
належала ОСОБА_3 на підставі свідоцтва
про право на спадщину за законом від
19.10.2012 року.

Частиною 3 статті 357 ЦК України
передбачено, що співвласник має право
на відповідне збільшення своєї частки
у праві спільної часткової власності,
якщо поліпшення спільного майна, які не
можна відокремити, зроблені ним своїм
коштом за згодою всіх співвласників, з
додержанням встановленого порядку
використання спільного майна.

Колегія суддів вважає, що доводи
відповідача щодо судом не взято до
уваги витрати понесені ним на
управління, утримання будинку та
збільшення площі домоволодіння на 15.3
кв.м. (площа кухні), у зв'язку з чим
розмір компенсації повинен складати
33220,50 грн., колегія суддів не може
прийняти до уваги, оскільки відповідно
до наданого відповідачем технічного
паспорту за 2006 рік, будинок побудовано
у 1960 році. На час складання плану
будинку та експлікації, будинок мав
загальну площу 75,7 кв.м. в тому числі
кухню № 9 площею 15,3 кв.м.(а.с.20-24)

Данні про те, що кухня площею 15,3 кв.м.
побудована саме відповідачем, зі згоди
інших співвласників, та не є об'єктом
спільної часткової власності
матеріали справи не містять. Позивач із
позовом про збільшення своєї частки у
праві спільної часткової власності не
звертався і матеріали справи такі
данні не містять.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції не оскаржується, тому
підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313-316 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Синельніковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 01 серпня 2013 року в частині
відмови ОСОБА_3 у задоволенні позовних
вимог щодо припинення права власності
на належну їй ? частину житлового
будинку, а також визнання за ОСОБА_2
права власності на ? частину житлового
будинку АДРЕСА_1 - скасувати.

Постановити в цій частині нове рішення,
яким припинити ОСОБА_3 право власності
на належну їй на підставі свідоцтва про
право на спадщину за законом від 19.10.2012
року ? частину житлового будинку
АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ?
частину житлового будинку АДРЕСА_1, що
належала ОСОБА_3 на підставі свідоцтва
про право на спадщину за законом від
19.10.2012 року.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, і протягом
двадцяти днів може бути оскаржено до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді