Номер провадження: 22-ц/785/7971/14
Головуючий у першій інстанції Рева С.В.
Доповідач Ступаков О. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Ступакова О.А.

суддів: Бабія А.П. Варикаші О.Д.

при секретарі - Стадніченко А.І.

розглянувши цивільну справу за позовом
Одеської міської ради до ОСОБА_3, за
участю третіх осіб: ОСОБА_4, ОСОБА_5,
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області, про зобов'язання
звільнити самочинно зайняту земельну
ділянку шляхом знесення самочинно
збудованого житлового будинку та за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, за участю
третіх осіб: Одеської міської ради,
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області, ОСОБА_5, про усунення
перешкод у користуванні власністю за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_6 на рішення Київського
районного суду м. Одеси від 23.07.2014 року, -

встановила:

У квітня 2009 року Одеська
міська рада звернулась до суду з
вказаним позовом, вимоги якого під час
розгляду справи були уточнені та
відповідно до яких просить суд
зобов'язати ОСОБА_3 за власний рахунок
звільнити самочинно зайняту земельну
ділянку шляхом знесення житлового
будинку, зазначеного у Технічному
паспорті від 26 березня 2008 року під літ.
«Л» за адресою: АДРЕСА_3

Позовні вимоги обґрунтовані
тим, що ОСОБА_3 самовільно, порушуючи
діюче законодавство зайняла земельну
ділянку на якій здійснила самочинне
будівництво житлового будинку. В той же
час межі земельної ділянки не
визначені в натурі (на місцевості), а
ОСОБА_3 не отримувала
правовстановлюючих документів та в
офіційному порядку їх не реєструвала. А
тому земельна ділянка підлягає
звільненню, шляхом знесення самочинно
побудованого житлового будинку.

Під час розгляду справи
ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_3, за участю третіх осіб: ОСОБА_5,
Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області, Одеська міська рада
та Прокурор Київського районного суду
м. Одеси, про усунення
перешкод у користуванні власністю,
шляхом знесення об'єкту самочинного
будівництва.

Позовні вимоги обґрунтовані
тим, що внаслідок того, що ОСОБА_3
незаконно здійснила будівництво
житлового будинку на самовільно
захопленій земельній ділянці, що
створює перешкоди у користуванні
їхньою власністю.

В судовому засіданні
представник позивача Одеської міської
ради підтримав позовні вимоги та
просив їх задовольнити у повному
обсязі.

Представник третьої особи,
що заявляє самостійні ОСОБА_4 у
судовому засіданні заявлені позовні
вимоги підтримав та просив суд їх
задовольнити з підстав, викладених у
позові.

Представник відповідача
ОСОБА_6 у судовому засіданні
заперечувала проти задоволення
позовних вимог Одеської міської ради
та ОСОБА_4 посилаючись на їх
необґрунтованість та безпідставність.

Представник Прокуратури
Київського району м. Одеси позовні
вимоги Одеської міської ради та ОСОБА_4
вважав обґрунтованими та просив їх
задовольнити.

Рішенням Київського районного
суду м. Одеси від 23.07.2014 року позовні
вимоги Одеської міської ради, ОСОБА_4
задоволені частково.

Зобов`язано ОСОБА_3, власними
силами і за рахунок власних коштів
привести до попереднього стану
земельну ділянку, шляхом знесення
самочинно збудованого житлового
будинку, зазначеного у Технічному
паспорті Комунального підприємства
«Одеське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації об'єктів
нерухомості» від 26 березня 2008 року під
літерою «Л», за адресою: АДРЕСА_1, а в
разі відмови - знести примусово.

Вирішено питання про судові
витрати.

Не погодившись з зазначеним рішенням
суду представник ОСОБА_3 подав
апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування рішення суду в зв'язку з
тим, що воно ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
невідповідністю висновків суду
обставинам справи з ухваленням нового
рішення про відмову в задоволенні
заявлених позовних вимог Одеської
міської ради та ОСОБА_4 в повному
обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково наступних
підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції посилався на те, що ОСОБА_3
збудувала житловий будинок, який
АДРЕСА_1 у м. Одесі, та який у технічній
документації значиться під літ. «Л».

Земельна ділянка на якій
було збудовано спірний житловий
будинок не виділялась гр. ОСОБА_3 під
будівництво, а тим паче межі цієї
ділянки не були визначені в натурі.

Положеннями ст. 5 Закону
України «Про основи містобудування»
передбачено, що при здійсненні
містобудівної діяльності повинні бути
забезпечені, крім іншого, розробка
містобудівної документації, проектів
конкретних об'єктів, з дотриманням
державних стандартів, норм і правил;
урахування законних інтересів та вимог
власників або користувачів земельних
ділянок та будівель, що оточують місце
будівництва.

Статтею 9 Закону України «Про
архітектурну діяльність» встановлено,
що будівництво (реконструкція) об'єкта
здійснюється відповідно до
затвердженої проектної документації,
державних стандартів, норм і правил.

Відповідно до ст. 29 Закону
України «Про планування та забудову
територій», здійснення будівельних
робіт на об'єктах містобудування без
дозволу на виконання будівельних робіт
або його перереєстрації, а також
здійснення не зазначених у дозволі
будівельних робіт вважається
самовільним будівництвом і тягне за
собою відповідальність згідно з
законодавством.

Згідно із ст. 376 ЦК України,
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються без належного
дозволу чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил. Особа, яка
здійснила або здійснює самочинне
будівництво нерухомого майна, не
набуває права власності на нього. Якщо
визнання права власності на нерухоме
майно за особою, яка здійснила
(здійснює) це самочинне будівництво
порушує права інших осіб, майно
підлягає знесенню особою, яка
здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, або за її рахунок. У разі
істотного відхилення від проекту, що
суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, істотного
порушення будівельних норм і правил
суд за позовом відповідного органу
державної влади або органу місцевого
самоврядування може постановити
рішення, яким зобов'язати особу, яка
здійснила (здійснює) будівництво,
провести відповідну перебудову. Якщо
проведення такої перебудови є
неможливим або особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво, відмовляється
від її проведення, таке нерухоме майно
за рішенням суду підлягає знесенню за
рахунок особи, яка здійснила (здійснює)
будівництво. Особа, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво,
зобов'язана відшкодувати витрати,
пов'язані з приведенням земельної
ділянки до попереднього стану.

Переобладнання і
перепланування жилого будинку
(квартири), що належить громадянинові
на праві приватної власності,
проводиться з дозволу виконавчого
комітету місцевої Ради народних
депутатів (ст. 152 ЖК України).

Рішенням Одеської міської
ради від 26 вересня 2003 року за № 1716 - ХХІV
затверджено «Правила забудови міста
Одеси», відповідно до п. 5, 7 «Правила
забудови міста Одеси» проектна
документація погоджується Управлінням
архітектури та містобудування,
Управлінням екологічної безпеки,
Управлінням інженерного захисту
території міста, санітарними та
пожежними органами.

Таким чином, суд вважає, що
оскільки самочинно збудований
житловий будинок під літ. «Л», який
знаходиться АДРЕСА_1 у м. Одесі не
відповідає чинним будівельним нормам
та правилам, тим самим порушує права і
законі інтереси громади м. Одеси та
ОСОБА_3.

З зазначеними висновками суду
першої інстанції колегія не
погоджується.

Судом встановлено, що 03 травня 1957 року
на підставі рішення Кагановичевської
районної ради народних депутатів м.
Одеси ОСОБА_8, в період перебування у
шлюбі з ОСОБА_9, отримав земельну
ділянку для будівництва житлового
будинку по АДРЕСА_1 у м. Одесі. На
вказаній земельній ділянці ОСОБА_8 та
ОСОБА_9 побудували будинок.

У 1978 році до будинку зі згоди ОСОБА_9
вселилися та були зареєстровані
дружина сина ОСОБА_5 і онук ОСОБА_4

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 24 липня 1987 року задоволено
позов Київського районного
виконавчого комітету про вилучення
будинку АДРЕСА_1 у м. Одесі як
самочинно збудованого.

На підставі рішення Київського
районного виконавчого комітету м.
Одеси від 21 серпня 1987 року № 661 житловий
будинок АДРЕСА_1 в м. Одесі був
прийнятий на баланс
житлово-експлуатаційного обєднання та
були видані ордери ОСОБА_5 на квартиру
№ 1 і ОСОБА_9 на квартиру № 2 у вказаному
будинку.

Постановою президії Одеського
обласного суду від 12 квітня 1989 року
рішення Київського районного
народного суду м. Одеси від 24 липня
1987 року скасовано. Рішенням
Київського районного народного суду
м. Одеси від 29 грудня 1989 року
позов Київського районного
виконавчого комітету про вилучення
будинку залишено без розгляду.

Рішенням Київського районного
виконавчого комітету від 08 червня 1991
року № 291 рішення Київського районного
виконавчого комітету від 21 серпня 1987
року № 661 у частині укладення договору
найму жилих приміщень у будинку
АДРЕСА_1 з ОСОБА_9 скасовано, вилучена у
ОСОБА_9 частина домоволодіння передана
їй як власнику з визнанням за нею права
власності на 11/20 частини житлового
будинку з 07 вересня 1994 року.

Рішення Київського районного
виконавчого комітету від 21 серпня 1987
року № 661 в частині укладення договору
найму квартири АДРЕСА_1 з ОСОБА_5 не
скасовано. На підставі вказаного
рішення ОСОБА_5 та ОСОБА_4 набули права
власності на квартиру АДРЕСА_2 по 1/2
частини кожен.

На підставі договору дарування від 21
травня 2005 року ОСОБА_9 подарувала
ОСОБА_3 11/20 частини житлового будинку
АДРЕСА_1 у м. Одесі.

На підставі договору дарування від 10
серпня 2009 року ОСОБА_5 подарувала
ОСОБА_4 1/2 частини квартири АДРЕСА_2.

На земельній ділянці, на якій
розташований будинок АДРЕСА_1, ОСОБА_3
побудувала будівлю розмірами 8 х 4 м,
позначену на технічному плані під літ.
«Л», без проектної документації, без
погодження з відповідними органами та
без дозволу на будівництво.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил.

Як роз'яснив пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у п. 5 постанови від 30 березня 2012
року № 6 «Про практику застосування
судами статті 376 Цивільного кодексу
України (про правовий режим
самочинного будівництва)» (далі
постанова Пленуму), відповідно до вимог
статті 376 ЦК право на звернення до суду
з позовом про знесення або перебудову
самочинно збудованого обєкта
нерухомості мають як органи державної
влади, так і органи місцевого
самоврядування. Розглядаючи зазначені
позови відповідно до вимог вказаної
норми та положень частини сьомої
статті 376 ЦК, суди мають встановлювати,
чи було видано особі, яка здійснила
самочинне будівництво, припис про
усунення порушень, чи можлива
перебудова об'єкту та чи відмовляється
особа, яка здійснила самочинне
будівництво, від такої перебудови.

Згідно з ч. 17 ст. 29 Закону України «Про
планування і забудову територій»
здійснення будівельних робіт на
об'єктах містобудування без дозволу на
виконання будівельних робіт або його
перереєстрації, а також здійснення не
зазначених у дозволі будівельних робіт
вважається самовільним будівництвом
і тягне за собою відповідальність
згідно із законом.

Частиною 7 ст. 376 ЦК України встановлено,
що суд за позовом відповідного органу
державної влади або органу місцевого
самоврядування може постановити
рішення, яким зобов'язати особу, яка
здійснила (здійснює) будівництво,
провести відповідну перебудову у разі
істотного відхилення від проекту, що
суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, істотного
порушення будівельних норм і правил. У
разі, якщо буде встановлено, що
проведення такої перебудови є
неможливим або особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво, відмовляється
від її проведення, таке нерухоме майно
за рішенням суду підлягає знесенню за
рахунок особи, яка здійснила (здійснює)
будівництво.

Розглядаючи позов про знесення
самочинного будівництва або
перебудову на підставі ч. 7 ст. 376 ЦК
України, суд має встановити, чи було
видано особі, яка здійснила самочинне
будівництво, припис про усунення
порушень, чи можлива перебудова та чи
відмовляється особа, яка здійснила
самочинне будівництво, від такої
перебудови.

Якщо технічна можливість перебудови
об'єкта нерухомості відсутня або
забудовник відмовляється від такої
перебудови, суд, незалежно від
поважності причин відмови, за позовом
зазначених органів або особи, права чи
інтереси якої порушено таким
будівництвом, ухвалює рішення про
знесення самочинного будівництва.

Відмовою забудовника від перебудови
слід вважати як його заяву про це, так і
його дії чи бездіяльність щодо цього,
вчинені до або після ухвалення
рішення суду про зобовязання здійснити
перебудову.

Законодавство не визнає самочинне
будівництво об'єктом правового
захисту, крім передбаченого ч. 3 ст. 367 ЦК
України випадку, а тому правовими
наслідками самочинного будівництва, в
разі звернення до суду з позовом
відповідного органу, є або знесення
такого будівництва, або проведення
відповідної його перебудови. Право на
звернення до суду з таким позовом закон
надає, відповідному органу державної
влади або органу місцевого
самоврядування.

Проте суд першої інстанції
задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4
посилався, що підставою для знесення
самочинного будівництва є те що
самочинно збудований житловий будинок
під літ. «Л», який знаходиться АДРЕСА_1 у
м. Одесі не відповідає чинним
будівельним нормам та правилам, тим
самим порушує права і законі інтереси
ОСОБА_3.

ОСОБА_3 з зазначеними висновками суду
першої інстанції, як підставою для
задоволення його вимог погодився, про
що свідчить не подання ним апеляційної
скарги на мотивувальну частину рішення
суду, а саме на підстави якими
керувався суд першої інстанції,
задовольняючи заявлені ОСОБА_3 позовні
вимоги.

Пунктом 5 Постанови Пленуму, визначено,
що відповідно до вимог статті 376 ЦК
право на звернення до суду з позовом
про знесення або перебудову самочинно
збудованого об'єкта нерухомості мають
як органи державної влади, так і органи
місцевого самоврядування.

У випадках порушення прав інших осіб
право на звернення до суду належить і
таким особам за умови, що вони доведуть
наявність порушеного права (стаття 391
ЦК), а також власнику (користувачу)
земельної ділянки, якщо він заперечує
проти визнання за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на його
земельній ділянці, права власності на
самочинно збудоване нерухоме майно
(частина четверта статті 376 та стаття 391
ЦК).

Суд першої інстанції при ухваленні
рішення про знесення самочинного
будівництва здійсненого відповідачем
не посилався на порушення прав ОСОБА_4 з
підстави порушення його прав як
власника (стаття 391 ЦК), а також на
порушення його прав як власника
(користувача) земельної ділянки, в
зв'язку з чим у суду першої інстанції
були відсутні підстави для задоволення
позовних вимог ОСОБА_4 Як зазначалося
вище ОСОБА_4 рішення суду першої
інстанції не оскаржив.

Задовольняючи позовні вимоги, Одеської
міської ради, суд першої інстанції не
звернув увагу на те, що ст. 376 ЦК України,
якою він керувався при ухваленні
рішення, передбачає можливість
знесення самочинного будівництва за
позовом відповідного органу державної
влади або органу місцевого
самоврядування лише у разі істотного
відхилення від проекту, що суперечить
інтересам або порушує права інших осіб,
істотного порушення норм і правил, та в
разі неможливості проведення
відповідної перебудови або відмови
особи, яка здійснила (здійснює)
будівництво від її проведення, та
відповідно до вимог чинного
законодавства знесення самочинного
будівництва є крайньою мірою і можливе
лише тоді, коли використано усі
передбачені законодавством України
заходи щодо реагування та притягнення
винної особи до відповідальності.

У пункті 23 5 Постанови Пленуму
зазначено, що при вирішенні питання про
те, чи є відхилення від проекту
істотним і таким, що суперечить
суспільним інтересам або порушує права
інших осіб, суди повинні в кожному
випадку з'ясовувати, зокрема, наскільки
збудована будівля за розміром
відповідає площі, поверховості,
розміщенню та іншим умовам,
передбаченим проектом; як впливає
допущене порушення з урахуванням
місцевих правил забудови, громадських
і приватних інтересів на планування,
забудову, благоустрій вулиці, на
зручність утримання суміжних ділянок
тощо.

У необхідних випадках для з'ясування
питань, що виникають при розгляді таких
справ і потребують спеціальних знань,
суд за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може призначити відповідну
експертизу згідно з вимогами статті 143
ЦПК.

Відсутність відповідної експертизи у
разі необхідності її проведення може
бути підставою для відмови в позові,
при цьому факт відхилення від проекту
та порушення будівельних норм і правил
має довести особа, яка пред'явила позов
про знесення самочинного будівництва
(частина сьома статті 376 ЦК, частина
перша статті 60 ЦПК).

Зазначаючи у рішенні, що самочинно
збудований відповідачем житловий
будинок під літ. «Л», який знаходиться
АДРЕСА_1 у м. Одесі не відповідає чинним
будівельним нормам та правилам, тим
самим порушує права і законі інтереси
громади м. Одеси, суд першої інстанції
не дав належної оцінки тому, що
Одеською міською радою не надано
відповідних доказів того, що Одеською
міською радою пропонувалося
відповідачу можливості здійснення
відповідачкою відповідної перебудови
зведеної нею споруди у відповідність
до державних норм та будівельних
правил, суд першої інстанції не
зазначив, в чому саме порушуються права
і законі інтереси громади м. Одеси що
тягне за собою саме знесення
будівництва та чи можливе усунення цих
перешкод в інший спосіб.

Одеською міською радою при розгляді
справи не заявлялося клопотання про
проведення відповідної експертизи на
предмет з'ясування наскільки збудована
будівля за розміром відповідає площі,
поверховості, розміщенню та іншим
умовам, передбаченим проектом; як
впливає допущене порушення з
урахуванням місцевих правил забудови,
громадських і приватних інтересів на
планування, забудову, благоустрій
вулиці, на зручність утримання
суміжних ділянок тощо.

Відповідачем надані належні докази
(а.с. 48-74 т.1) того, що збудований
відповідачем об'єкт нерухомості
відповідає діючим нормативним
документам, будинок зведено у
відповідності до вимог ДБН, існуючи у
будинку системи водопостачання і
каналізації виконані у відповідності
до діючих норм, як і протипожежні
заходи, електропостачання, тепло і
газопостачання.

На підставі наведеного, колегія вважає,
що суд першої інстанції помилково
задовольнив позовні вимоги, Одеської
міської ради. При цьому колегія також
приймає до уваги, що попереднє рішення
суду першої інстанції від 29.03.2013 року
(т.1 а.с. 273-275) про відмову в задоволенні
позовних вимог, Одеською міською радою
не оскаржувалося.

На підставі наведеного, колегія вважає,
що рішення суду першої інстанції
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні заявлених позовних вимог
Одеської міської ради та ОСОБА_4

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_6 задовольнити частково. Рішення
Київського районного суду м. Одеси від
23.07.2014 року скасувати.

Відмовити в задоволенні позовних вимог
Одеської міської ради та ОСОБА_4.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення однак може бути
оскаржено до суду касаційної інстанції
на протязі двадцяти днів.

Судді
О.А. Ступаков

А.П.
Бабій

О.Д. Варикаша