Апеляційний суд міста Києва
Справа №22-9812
Головуючий у 1-й інстанції Батрин О.В.
Доповідач Волошина В.М.
23 вересня 2014 року Колегія
суддів судової палати в цивільних
справах Апеляційного суду міста Києва
Суддів
Котули Л.Г., Слюсар Т.А.
Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Печерського районного суду м. Києва від
17 червня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк «Даніель»,
третя особа: Фонд гарантування вкладів
фізичних осіб про стягнення
заборгованості за вкладом та
Заслухавши доповідь судді
Волошиної В.М., перевіривши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів, -
У березні 2014 року позивач ОСОБА_1.
звернувся до суду з позовом до ПАТ «КБ
«Даніель», Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб про стягнення
заборгованості за вкладом та
відсотками, мотивуючи тим, що 17 вересня
2012 року між ним та ПАТ «КБ «Даніель»
укладено договір строкового
банківського вкладу «Класичний» № Т-
отримав від позивача кошти на депозит в
розмірі 20 000 доларів США з виплатою 12%
річних зі строком повернення 22 вересня
2013 року. Рішенням Печерського
районного суду м. Києва від 28 листопада
2013 року стягнуто з ПАТ «КБ «Даніель» на
користь позивача 20 000 доларів США
вкладу, проценти за користування
вкладом за період з квітня по серпень
2013 року в розмірі 7 993 грн., проценти за
користування вкладом за період з 1 по 22
вересня 2013 року в розмірі 144,66 доларів
США, проценти за користування вкладом
за період з 23 вересня по 1 жовтня 2013 року
в розмірі 4,38 доларів США. Із вказаних
сум 11 березня 2014 року позивачу було
виплачено 169 553 грн. 68 коп., що за курсом
Національного банку України на день
прийняття рішення про введення
тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ
«Даніель» 7,99 становить еквівалент 21
Тому, позивач звернувся з цим
позовом до суду та просив стягнути з
відповідача ПАТ «КБ «Даніель»
заборгованість за вкладом, процентами
та з врахуванням 3% річних станом на 16
січня 2014 року в розмірі 826,03 доларів
США, суми збитків в розмірі 32 110 грн. 53
коп., суму процентів за період з 17 січня
2014 року по 11 березня 2014 року в розмірі
206,57 доларів США, 3% річних з 17 січня 2014
року по 11 березня 2014 року в розмірі 97,90
доларів США та 5 000 грн. у відшкодування
моральної шкоди, що проявилась у
душевних стражданнях позивача з
приводу невчасної виплати вкладу.
Ухвалою суду від 24 квітня 2014 року
провадження в частині позовних вимог
до Фонду про стягнення заборгованості
за вкладом та відсотками закрито, а
Фонд гарантування вкладів фізичних
осіб про стягнення заборгованості за
вкладом та відсотками притягнуто як
третю особу (а.с. 39-41).
Під час судового розгляду справи
позивач змінив позовні вимоги та
просив суд стягнути з ПАТ «КБ «Даніель»
1 708,49 доларів США та 9 111 грн. 98 коп., до
яких входять 5 000 грн. у відшкодування
моральної шкоди, збитки від
застосування розрахунку курсу НБУ
станом на 11 березня 2014 року у
порівнянні з реальним курсом, за яким
позивач купив долари США у розмірі 3 930
грн. 47 коп., 3% річних станом на 9 квітня
2014 року нарахованих процентів з квітня
по серпень 2013 року в сумі 181 грн. 51 коп.,
невиплачені відсотки за період з
жовтня 2013 року по 9 квітня 2014 року в
сумі 1118,86 доларів США, 3% річних станом
на 9 квітня 2014 року нарахованих на
невиплачений вклад та проценти за
вересень 2013 року по 1 жовтня 2013 року в
сумі 581,68 доларів США, 3% річних станом на
9 квітня 2014 року нарахованих та
невиплачених відсотків за період з
жовтня 2013 року по 9 квітня 2014 року в сумі
Рішенням Печерського районного
суду м. Києва від 17 червня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Даніель», третя
особа Фонд гарантування вкладів
фізичних осіб про стягнення
заборгованості за вкладом та
відсотками відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду
ОСОБА_1 подав на нього апеляційну
скаргу, просив рішення суду скасувати
та ухвалити нове про задоволення
позовних вимог, посилаючись на його
незаконність, необгрутованість,
порушення норм матеріального та
процесуального права.

За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 305 ЦПК
України апеляційний суд відкладає
розгляд справи в разі неявки у судове
засідання особи, яка бере участь у
справі, щодо якої немає відомостей про
вручення їй судової повістки, або за її
клопотанням, коли повідомлені нею
причини неявки буде визнано судом
поважними.

Неявка сторін або інших осіб, які
беруть участь у справі, належним чином
повідомлених про час і місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи.

Позивач та представник
відповідача в судове засідання
апеляційного суду не з'явились, про
день та час розгляду справи
повідомлені належним чином, про що
надійшли від них письмові розписки,
тому колегія суддів у відповідності до
вимог ст.305 ЦПК України вважає за
можливе розглядати справу у їх
відсутності.

Розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обгрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрутованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог суд першої інстанції
виходив з того, що сторона позивача не
довела ті обставини, на які вона
посилалась, як на підставу своїх вимог.

З такими висновками суду слід
погодитись, оскільки суд дійшов їх з
дотриманням вимог процесуального
законодавства щодо всебічності й
повноти з'ясування дійсних обставин
справи, прав та обов'язків сторін в
даних правовідносинах належної
правової оцінки наданих сторонами в
справі доказів та норм матеріального
закону.

У відповідності з п. 1) ч. 1 ст. 47
Закону України «Про банки та
банківську діяльність» банки мають
право приймати вклади (депозити) від
юридичних і фізичних осіб.

Згідно ст. 55 цього Закону
відносини банку з клієнтом регулюються
законодавством України,
нормативно-правовими актами НБУ та
угодами між клієнтом та банком.

Банк зобов'язаний докладати
максимальних зусиль для уникнення
конфлікту інтересів клієнту банку.

Як убачається з матеріалів справи
та встановлено судом першої інстанції,
17 вересня 2012 року між позивачем ОСОБА_1.
та ПАТ «КБ «Даніель» укладено договір
строкового банківського вкладу
«Класичний» № Т-29988, відповідно до
якого відповідач отримав від позивача
кошти на депозит в розмірі 20 000 доларів
США з виплатою 12% річних зі строком
повернення 22 вересня 2013 року (а.с. 51).

Рішенням Печерського районного
суду м. Києва від 28 листопада 2013 року
стягнуто з ПАТ «КБ «Даніель» на користь
позивача 20 000 доларів США вкладу,
проценти за користування вкладом за
період з квітня по серпень 2013 року в
розмірі 7 993 грн., проценти за
користування вкладом за період з 1 по 22
вересня 2013 року в розмірі 144,66 доларів
США, проценти за користування вкладом
за період з 23 вересня по 1 жовтня 2013 року
в розмірі 4,38 доларів США (а.с. 4-5).

Тимчасова адміністрація -
процедура, що застосовується
Національним банком до банків при
здійсненні банківського нагляду за
особливих обставин, передбачених
законодавством.

Відповідно до постанови Правління
НБУ від 16 січня 2014 року № 14 ПАТ «КБ
«Даніель» віднесено до категорії
неплатоспроможних та рішенням
виконавчої дирекції Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб від
16 січня 2014 року № 1 було розпочато
процедуру виведення ПАТ «КБ «Даніель»
з ринку та здійснення в ньому
тимчасової адміністрації з 17 січня 2014
року; призначено уповноваженою особою
Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ
«КБ «Даніель» Ожга Є.В.; уповноваженій
особі Фонду приступити до виконання
обов'язків 17.01.2014.

За рахунок позики Фонду, ПАТ «КБ
«Даніель» 11 березня 2014 року повернув
позивачу кошти (депозитний вклад та
відсотки) в розмірі 169 553 грн. 68 коп.
через ПАТ «КБ «Хрещатик» (а.с. 6) на
виконання вищезазначеного рішення
суду.

18 березня 2014 р. позивач уже під час
дії тимчасової адміністрації пред'явив
вдруге позов до ПАТ «КБ «Данієль» про
стягнути з останнього 1 708,49 доларів США
та 9 111 грн. 98 коп., до яких входять 5 000
грн. у відшкодування моральної шкоди,
збитки від застосування розрахунку
курсу НБУ станом на 11 березня 2014 року у
порівнянні з реальним курсом, за яким
позивач купив долари США у розмірі 3 930
грн. 47 коп., 3% річних станом на 9 квітня
2014 року нарахованих процентів з квітня
по серпень 2013 року в сумі 181 грн. 51 коп.,
невиплачені відсотки за період з
жовтня 2013 року по 9 квітня 2014 року в
сумі 1118,86 доларів США, 3% річних станом
на 9 квітня 2014 року нарахованих на
невиплачений вклад та проценти за
вересень 2013 року по 1 жовтня 2013 року в
сумі 581,68 доларів США, 3% річних станом на
9 квітня 2014 року нарахованих та
невиплачених відсотків за період з
жовтня 2013 року по 9 квітня 2014 року в сумі
7,95 доларів США, посилаючись на
порушення його прав.

Разом з тим, судом першої інстанції
встановлено, що позивач не звертався з
вказаними вимогами до Фонду та
уповноваженої особи Фонду на
ліквідацію «КБ «Даніель» ОжгиЄ.В.,
безпосередньо звернувшись до суду з
вказаним позовом за захистом
порушеного права, про що не
заперечував в судовому засіданні.

Тоді як, відповідно до змісту ст.
ст. 10,11,58-60 ЦПК України суд слухає
цивільні справи на засадах
змагальності сторін, в межах заявлених
вимог і на підставі доказів наданих
сторонами та їх представниками, докази
повинні подаватись належні, тобто
містити інформацію щодо предмета
доказування, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір,
доказування не можуть ґрунтуватися на
припущеннях.

Таких доказів у розумінні
вищезазначених норм закону сторона
позивача суду не надала.

Згідно з п. 2) ч. 1, 4, 5 ст. 77 Закону
України «Про банки і банківську
діяльність», банк може бути
ліквідований у разі відкликання
Національним банком України
банківської ліцензії з власної
ініціативи або за пропозицією Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб.

Відповідно до Постанови
Правління Національного банку України
від 15.04.2014 №217 «Про відкликання
банківської ліцензії та ліквідацію
Публічного Акціонерного Ттовариства
«КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ДАНІЕЛЬ»
виконавчою дирекцією Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
прийнято рішення від 16.04.2014 № 29 про
початок здійснення процедури
ліквідації ПАТ «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК
«ДАНІЕЛЬ» та призначення
уповноваженої особи Фонду на
ліквідацію ПАТ «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК
«ДАНІЕЛЬ» провідного професіонала з
питань врегулювання
неплатоспроможності банків відділу
запровадження процедури тимчасової
адміністрації та ліквідації
департаменту врегулювання
неплатоспроможності банків Фонду Ожга
ЄвгеніяВікторовича з 17 години 30 хвилин
16.04.2014 по 15.04.2015.

17 квітня 2014 року із реєстру
учасників Фонду виключено ПУБЛІЧНЕ
АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «КОМЕРЦІЙНИЙ
БАНК «ДАНІЕЛЬ» у зв'язку з ліквідацією
банку.

Частиною 1 ст. 26 Закону України
«Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб» передбачено, що Фонд
гарантує кожному вкладнику банку
відшкодування коштів за його вкладом.
Фонд відшкодовує кошти в розмірі
вкладу, включаючи відсотки, нараховані
на день прийняття рішення Національним
банком України про віднесення банку до
категорії неплатоспроможних та
початку процедури виведення Фондом
банку з ринку, але не більше суми
граничного розміру відшкодування
коштів за вкладами, встановленого на
дату прийняття такого рішення,
незалежно від кількості вкладів в
одному банку. Сума граничного розміру
відшкодування коштів за вкладами не
може бути меншою 200000 гривень.

Адміністративна рада Фонду не має
права приймати рішення про зменшення
граничної суми відшкодування коштів за
вкладами. Зобов'язання з виплати
відсотків за вкладами, нарахованих під
час здійснення тимчасової
адміністрації, задовольняються
відповідно до черговості, встановленої
п. 4 ч. 1 ст. 52 цього Закону.

Таким чином, з дня прийняття
рішення про відкликання ліцензії та
призначення уповноваженої особи Фонду
на ліквідацію наступають певні правові
наслідки, у тому числі припиняється
нарахування процентів, діяльність
банку завершується закінченням
технологічного циклу конкретних
операцій, закриттям кореспондентських
рахунків банку, діючим залишається
тільки рахунок, відкритий банку для
здійснення ліквідаційної процедури.

Згідно з ч. 9 ст. 111 ЦК України
виплата грошових сум кредиторам
юридичної особи, що ліквідується, у
тому числі за податками, зборами,
єдиним внеском на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування та
іншими коштами, що належить сплатити до
державного або місцевого бюджету,
Пенсійного фонду України, фондів
соціального страхування, провадиться у
порядку черговості, встановленому
статтею 112 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 122 ЦК України
встановлено черговість задоволення
вимог кредиторів: 1) у першу чергу
задовольняються вимоги щодо
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю, та вимоги кредиторів,
забезпечені заставою чи іншим
способом; 2) у другу чергу
задовольняються вимоги працівників,
пов'язані з трудовими відносинами,
вимоги автора про плату за
використання результату його
інтелектуальної, творчої діяльності; 3)
у третю чергу задовольняються вимоги
щодо податків, зборів (обов'язкових
платежів); 4) у четверту чергу
задовольняються всі інші вимоги.

Згідно п.4) ч. 1 ст. 48 Закону України
«Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб» уповноважена особа
Фонду складає реєстр акцептованих
вимог кредиторів та здійснює заходи
щодо задоволення вимог кредиторів.

Отже, у разі наявності вимог до
банку, щодо якого застосована
ліквідаційна процедура. Закон
передбачає певний спосіб захисту прав
такого кредитора, який зобов'язаний
заявити уповноваженій особі Фонду на
ліквідацію банку про свої вимоги до
банку, які уповноважена особа у разі їх
підтвердження акцептує та відносить до
певної черги погашення.

Статтею 15 ЦК України передбачено
право кожної особи на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа також має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного судочинства.

Отже, об'єктом захисту є порушене,
невизнане або оспорюване право чи
цивільний інтерес, саме вони є
підставою для звернення особи за
захистом свого права із застосуванням
відповідного способу захисту. Такі
способи захисту передбачені статтею 16
ЦК України.

Судом встановлено, що позивач, не
звертався, як до банку, так і до Фонду з
відповідною заявою щодо матеріальних
вимог, які він виклав у позовній заяві.

Звертаючись до суду з позовом,
позивач наголошував на тому, що йому
спричинені збитки, і на підставі
положень ст. 22 ЦК України, він просив
суд стягнути з відповідача 3930 грн.40
коп., які він поніс внаслідок купівлі
доларів США станом на день виплати
вкладу та відсотків - 11 березня 2014 р.

Відповідно до частини 1 статті 22 ЦК
України, особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 22 ЦК
України, збитками, зокрема, є доходи,
які особа могла б реально одержати за
звичайних обставин, якби її право не
було порушене (упущена вигода).

Важливим елементом доказування
наявності упущеної вигоди є
встановлення причинно-наслідкового
зв'язку між протиправною поведінкою
боржника та збитками потерпілої
сторони. Необхідно довести, що
протиправна поведінка чи
бездіяльність іншої сторони є
причиною, а збитки, що виникли у
потерпілої сторони, - наслідком такої
протиправної поведінки.

Відповідно до ст. 22 ЦК України для
застосування цивільно-правової
відповідальності потрібна наявність
усіх елементів складу цивільного
правопорушення, а саме: протиправної
поведінки, збитків, причинного зв'язку
між протиправною поведінкою боржника
та збитками, і вини. За відсутності хоча
б одного з цих елементів цивільна
відповідальність не настає.

Колегія суддів вважає,що суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
позову в цій частині, оскільки права
позивача не можна визнати порушеними,
стороною позивача не доведено завдання
збитків відповідачем.

Правовідносини, які склалися між
сторонами регулюються спеціальним
законом, тобто Законом України "Про
банки і банківську діяльність", яким не
передбачено відшкодування моральної
шкоди, а тому відмова суду першої
інстанції в цих позовних вимогах є
правильною і грунтується на вимогах
закону.

Фонд відшкодовує кошти в розмірі
вкладу, включаючи відсотки, нараховані
на день прийняття рішення Національним
банком України про віднесення банку до
категорії неплатоспроможних та
початку процедури виведення Фондом
банку з ринку (ч.1 ст.26 Закону України
«Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб»).
Постановою Правління НБУ від 16 січня 2014
року № 14 ПАТ «КБ «Даніель» віднесено до
категорії неплатоспроможних. Позивачу
за рішенням суду було виплачено
депозитний вклад та відсотки 11 березня
2014 р.

18 березня 2014 р. позивач звернувся
до суду з позовом, однією з вимог яких є
застосування ст. 625 ЦК України.
Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
правомірно відмовив у задоволенні
зазначених позовних вимог, врахувавши
при цьому правову позицію Верховного
Суду України.

Розглядаючи спір суд першої
інстанції в межах доводів позову повно
і всебічно дослідив обставини спору,
дав належну оцінку зібраним по справі
доказам, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин і закон,
який їх регулює і у відповідності з
вимогами закону прийшов до
правильного висновку про те, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню.

Доводи, викладені в апеляційній
скарзі, висновків суду не
спростовують.

Таким чином, судова колегія вважає,
що доводи апеляційної скарги є не
суттєвими і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення цього спору.

Оскільки рішення ухвалене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального закону, колегія суддів
вважає, що підстав до його скасування
не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308,
313, 314, 315, 317,319 ЦПК України, колегія
суддів ,-

у х
в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Печерського
районного суду м. Києва від 17 червня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: