Дата документу 06.11.2014
Справа № 334/6480/14-ц
Провадження № 2/334/2475/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2014 року
Ленінський районний суд м.Запоріжжя

в складі : головуючого - судді
Лихосенко М.О.,

при секретарі
Череп М.О.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м.Запоріжжі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ
«Український науково-дослідний
проектно-конструкторський і
технологічний інститут
трансформаторобудування» (ПАТ "ВІТ"),
третя особа : профспілковий комітет
ПАТ "ВІТ" про визнання незаконним
звільнення, поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ПАТ
«Український науково-дослідний
проектно-конструкторський і
технологічний інститут
трансформаторобудування» (ПАТ "ВІТ"),
третя особа : профспілковий комітет
ПАТ "ВІТ" про визнання незаконним
звільнення, поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди.

В позові зазначено, що з 22.03.2006р. по
20.06.2014р. ОСОБА_1 працював в ПАТ
«Український науково-дослідний
проектно-конструкторський і
технологічний інститут
трансформаторобудування» (ПАТ "ВІТ") на
посаді інженера-конструктора 2
категорії ВГКТР.

10.06.2014 р. у відповідності до наказу №
52-кл від 10.06.2014 р. він був звільнений з
займаної посади за п. 1 ст.40 КЗпП України
у зв`язку зі скороченням чисельності.

Вважає, що вказане звільнення
відбулось з грубим порушенням норм
чинного трудового законодавства,
оскільки підприємством не була
отримана згода профкому первинної
профспілкової організації на його
звільнення.

Відповідно до ст. 43 КЗпП України
розірвання трудового договору з
підстав, передбачених пунктами 1 (крім
випадку ліквідації підприємства,
установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і
пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу,
може бути проведено лише за
попередньою згодою виборного органу
(профспілкового представника)
первинної профспілкової організації,
членом якої є працівник.

Роботодавець звернувся до профкому
первинної профспілкової організації
підприємства з поданням для
отримання згоди на його звільнення У
відповідності до рішення
профспілкового комітету (протокол № 57.1
від 04.06.2014 р.) у наданні згоди на його
звільнення було відмовлено з підстав
порушення роботодавцем норм ст. 42 КЗпП
України, а саме; не надано даних щодо
кваліфікації та продуктивності праці
інших робітників ВГКТР, оскільки на
підприємстві залишилися працювати
робітники з меншою кваліфікацією
ніж в нього та взагалі не мають
кваліфікації, оскільки пропрацювали
нетривалий час. Крім того, разом з
ним була звільнена з роботи за тих
же підстав і його дружина ОСОБА_2 та
в їх сім`ї відсутні інші працівники
з самостійним заробітком.

Вказана відмова профкому була
вмотивована та за таких умов
унеможливлювала звільнення працівника
з роботи за ініціативи роботодавця..

У відповідності до п.2 ч.2 ст. 42 КЗпП
України при рівних умовах
продуктивності праці і кваліфікації ,
перевага у залишенні на роботі
надається особам, в сім`ї яких немає
інших працівників з самостійним
заробітком.

Незважаючи на зазначену відмову
профспілкового комітету, яка була
вмотивована, наказом 52-к від 10.06.14р.
його звільнено з роботи за п.1 ст. 40
КЗпП України.

Оскільки його звільнення відбулося
без законних підстав, відповідно до
вимог ст. 235 КЗпП України, просить
поновити його на роботі на посаді
інженера - конструктора 2 категорії
ВГКТР

Крім того, просить стягнути з
відповідача на його користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу,
з 11.06.14р., з урахуванням виплаченої
при звільненні вихідної допомоги в
сумі 3641 грн. 43 коп.

Також вважає, що незаконним
звільненням з роботи, адміністрацією
йому було спричинено і моральні
страждання, оскільки його незаконно
було позбавлено право на працю, його
сім`я опинилась у вкрай важкому
матеріальному становищі. Вказана
ситуація негативно вплинула і на його
внутрішнє самопочуття, порушуються
звичні життєві зв`язки.

Просить стягнути з відповідача на
його користь моральну шкоду в
розмірі 10000 грн.

В судовому засіданні позивач
підтримав свої позовні вимоги та
пояснив , що до ВГ КТР де він
працював входило 9 конструкторських
бюро та в кожному з них працювали
інженери-конструктори 1, 2 та 3
категорії, а також інженери -
конструктори взагалі без категорії,
які пропрацювали на підприємстві
нетривалий час.

Втім, роботодавець не порівнював
продуктивність його праці з іншими
інженерами - конструкторами 2
категорії та не врахував, що він має
більш вищу кваліфікацію порівняно з
інженерами-конструкторами 3 категорії
та інженерами - конструкторами без
категорії.

Також не було враховано його
тривалий стаж на підприємстві. За
період роботи він не мав ніяких
порушень .

7.04.14р. адміністрація попередила його
про наступне звільнення з роботи за
п.1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із
скороченням чисельності та
запропонувала йому 3 посади, а саме,
начальника сектора досліджень,
інженера з монтажу, слюсаря з
монтажу, які вимагали додаткового
навчання, оскільки пов`язані з
небезпекою.

Робота за спеціальністю в ВГКТР йому
не пропонувалася.

Більш, до звільнення 10.06.14р. інша
робота йому не пропонувалася.

Представник відповідача заперечував
проти позову, суду пояснив, що ОСОБА_1
дійсно працював у них на
підприємстві з 22.03.2006р. інженером -
конструктором 2 кат. ВГКТР та наказом
№ 52-кл від 10.06.2014 р. його було звільнено
на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за
скороченням чисельності штату.

Пояснив, що необхідність скорочення
викликана важким
фінансово-економічним становищем, яке
відчуває підприємства протягом вже
більше одного року, через падіння
попиту на продукцію і важку економічну
кризу. Дані обставини викликали
зменшенням обсягу виконуваних робіт та
необхідність скорочення чисельності
працівників підприємства.

Наказом № 24-о від 01.04.2014 р. про
оптимізацію чисельності відділу ВГКТР
(Відділ головного конструктора по
трансформаторному і реакторному
обладнанню) у зв'язку із зменшенням
обсягу виконуваних робіт було
скорочено вісім штатних одиниць.

У відповідності до ст. 49-2 КЗпП України,
ОСОБА_1 був письмово повідомлений 07.04.2014
р. за № 10-42/186 про скорочення і подальше
звільнення, йому було запропоновано
зайняти одну з трьох наявних на
підприємстві вакантних посад, а саме -
начальника сектора досліджень,
інженера з монтажу та налагодження
електрообладнання, слюсаря з монтажу,
налагодження й випробувань
електроустаткування, від яких він
відмовився.

Відповідно до ст. 43 КЗпП України
адміністрація подала в профком
письмове звернення N910-42/231 від 13.05.2014 р. з
проханням надати згоду на розірвання
трудового договору з робітниками,
переліченими у поданні, зокрема і на
ОСОБА_3

Своїм рішенням, згідно протоколу № 57.1
04.06.2014 р., профспілковий комітет
відмовив їм у наданні згоди на
звільнення позивача, та причиною
відмови вказав ненадання даних про
кваліфікацію та продуктивність праці
робітників ВГКТР і відсутністю в сім`ї
ОСОБА_1 інших працівників з самостійним
заробітком.

Така відмова профспілкового комітету
була не вмотивована та нічим не
підтверджена, а тому адміністрація
мала право звільнити позивача без
згоди профспілки.

Посилаючись на Постанову Пленуму
Верховного Суду України, від 31.03.1995, № 4
"Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" пояснив, що суд повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Вважає, що позивач не навів жодних
доказів погіршення здоров`я, психічних
розладів, порушення звичайних життєвих
зв`язків, не обґрунтував розмір
відшкодування.

Звільнення позивача відбулося
відповідно до вимог ст.. 40 п.1, 42, 49-2
КЗпП України , а тому просить в
задоволенні позову відмовити.

Додатково в судовому засіданні
пояснив, що на підставі наказу 23-о
від 1.04.14р. у ВГЕТР ліквідували
конструкторське бюро спеціальних
трансформаторів класу напруження до 150
кв. і реакторів та конструкторське бюро
спеціальних трансформаторів класу
напруження 150 кв. і вище, а утворили
конструкторське бюро спеціальних
трансформаторів і реакторів.

Також ліквідували конструкторське
бюро силових трансформаторів 500-1150 кв. і
конструкторське бюро силових
трансформаторів класу напруження 220=1150
кв. та утворили конструкторське бюро
силових трансформаторів 220-1150 кв.

Частина робітників з
конструкторського бюро силових
трансформаторів класу напруження 220-500
кв. , де працював позивач, переведена в
інші конструкторські бюро, а саме :
ОСОБА_4 інженер - конструктор 2 кат.
Переведена в КБ силових
трансформаторів 220-1150 кв., ОСОБА_5,
ОСОБА_6- інженери - конструктори 2 кат.
та ОСОБА_7 і ОСОБА_8 інженери -
конструктори без категорії переведені
до в КБ силових трансформаторів 110 кв.

Питання про продуктивність праці та
кваліфікацію працівників
вирішувалося керівництвом відділу.

Були залишені на роботі працівники з
меншою кваліфікацією ніж у позивача,
т.я. вони мають більшу продуктивність
праці

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення сторін, оцінивши
всі надані докази у сукупності, суд
вважає позовні вимоги обґрунтованими
та такими, що підлягають задоволенню
з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 40 п.1 КЗпП
України трудовий договір, укладений
на невизначений строк може бути
розірваний власником або
уповноваженим ним органом у разі
змін в організації виробництва і
праці, скорочення чисельності або
штату працівників.

Відповідно до вимог ст. 42 КЗпП
України перевага у залишенні на
роботі при скороченні чисельності
штату працівників надається особам з
більш високою продуктивність праці та
кваліфікації. При рівних умовах
продуктивності праці та кваліфікації,
перевага в залишені на роботі
надається робітникам з більш тривалим
стажем роботи, а також особам, в сім`ї
яких немає інших працівників з
самостійним заробітком.

Згідно ст. 43 КЗпП України розірвання
трудового договору на п.1 ст. 40 КЗпП
України може бути проведено лише за
попередньою згодою профспілкового
комітету.

Судом встановлено, що з 22.03.2006р. по
20.06.2014р. ОСОБА_1 працював в ПАТ
«Український науково-дослідний
проектно-конструкторський і
технологічний інститут
трансформаторобудування» (ПАТ "ВІТ") на
посаді інженера-конструктора 2
категорії ВГКТР.

10.06.2014 р. у відповідності до наказу №
52-кл від 10.06.2014 р. він був звільнений з
займаної посади за п. 1 ст.40 КЗпП України
у зв`язку зі скороченням чисельності.

13.05.14р. відповідач звернувся до
профкому первинної профспілкової
організації підприємства з поданням
для отримання згоди на звільнення
ОСОБА_1

Рішення профспілкового комітету
(протокол № 57.1 від 04.06.2014 р.) у наданні
згоди на звільнення позивача було
відмовлено з підстав порушення
роботодавцем норм ст. 42 КЗпП України, а
саме ; не надано даних щодо
кваліфікації та продуктивності праці
інших робітників ВГКТР, оскільки на
підприємстві залишилися працювати
робітники з меншою кваліфікацією
ніж в позивача та такі , що взагалі не
мають кваліфікації, оскільки
пропрацювали нетривалий час. Крім
того, разом з ним була звільнена з
роботи за тих же підстав і його
дружина ОСОБА_2 та в їх сім»ї
відсутні інші працівники з
самостійним заробітком.

Доводи представника відповідача про
те, що вказана відмова в наданні
згоди на звільнення позивача була
невмотивована, суд вважає
безпідставними, оскільки в протоколі
були зазначені вказані порушення ст.
42 КЗпП України.

Вказана відмова профкому була
вмотивована та за таких умов
унеможливлювала звільнення працівника
з роботи за ініціативи роботодавця..

Крім того, до ВГ КТР де працював
позивач входило 9 конструкторських
бюро та в кожному з них працювали
інженери - конструктори 1, 2 та 3
категорії , а також інженери -
конструктори взагалі без категорії,
які пропрацювали на підприємстві
нетривалий час.

Втім, роботодавець не порівнював
продуктивність праці позивача з
іншими інженерами - конструкторами 2
категорії та не врахував, що він має
більш вищу кваліфікацію порівняно з
інженерами - конструкторами 3
категорії та інженерами -
конструкторами без категорії.

Також не було враховано його
тривалий стаж на підприємстві з 2006р.
порівняно з робітниками, які були
прийняти на роботу нещодавно. За
період роботи він не мав ніяких
порушень .

На підставі наказу 23-о від 1.04.14р. у
ВГЕТР ліквідували конструкторське
бюро спеціальних трансформаторів
класу напруження до 150 кв. і реакторів
та конструкторське бюро спеціальних
трансформаторів класу напруження 150
кв. і вище, а утворили конструкторське
бюро спеціальних трансформаторів і
реакторів.

Також ліквідували конструкторське
бюро силових трансформаторів 500-1150 кв. і
конструкторське бюро силових
трансформаторів класу напруження 220=1150
кв. та утворили конструкторське бюро
силових трансформаторів 220-1150 кв.

Частина робітників з
конструкторського бюро силових
трансформаторів класу напруження 220-500
кв., де працював позивач, переведена в
інші конструкторські бюро, а саме :
ОСОБА_4 інженер - конструктор 2 кат.
Переведена в КБ силових
трансформаторів 220-1150 кв., ОСОБА_5,
ОСОБА_6- інженери - конструктори 2 кат.
Та ОСОБА_7 і ОСОБА_8 інженери -
конструктори без категорії переведені
до в КБ силових трансформаторів 110 кв.

Питання про продуктивність праці та
кваліфікацію працівників
вирішувалося відповідачем з
порушенням вимог ст. 42 КЗпП України,
що підтвердив в судовому засіданні і
представник, пояснивши, що були
залишені на роботі працівники з
меншою кваліфікацією ніж у позивача.

Крім того, разом з позивачем була
звільнена і його дружина ОСОБА_2 та в
його см»ї були відсутні інші
працівники з самостійним заробітком.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що
позивач мав переважне право на
залишення на роботі порівняно з
інженерами - конструкторами 3
категорії та інженерами -
конструкторами без категорії..

07.04.14р. адміністрація попередила
позивача про наступне звільнення з
роботи за п.1 ст. 40 КЗпП України у
зв`язку із скороченням чисельності
та запропонувала йому 3 посади, а
саме - начальника сектора досліджень,
інженера з монтажу, слюсаря з
монтажу, які вимагали додаткового
навчання, оскільки пов`язані з
небезпекою, що підтвердив в судовому
засіданні і голова профкому.

Робота за спеціальністю в ВГКТР
йому не пропонувалася.

Більш, до звільнення 10.06.14р. інша
робота позивачу , в порушення вимог
ст.. 49 -2 КЗпП України, не
пропонувалася.

Таким чином, суд вважає, що звільнення
позивача з роботи відбулося з
порушенням трудового законодавства
та він підлягає поновленню на роботі
на посаді інженера - конструктора 2
кат. ВГЕТР.

Згідно зі ст. 235 КЗпП України у разі
звільнення без законної підстави або
незаконного переведення на іншу роботу
працівник повинен бути поновлений на
попередній роботі органом, який
розглядає трудовий спір. При винесенні
рішення про поновлення на роботі орган,
який розглядає трудовий спір,
одночасно приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за
час вимушеного прогулу.

Оскільки звільнення позивача
відбулося без законних підстав, суд
вважає за необхідне стягнути з
відповідача на користь ОСОБА_1
середній заробіток за час вимушеного
прогулу, з 11.06.14р. за 5 місяців, з
відрахуванням виплаченої вихідної
допомоги при звільнені 3641 грн. 43 коп.,
в загальній сумі 14565 грн. 72 коп. / 3641,43 х
5 міс. - 3641, 43= 14565,72/.

Згідно з 237-1 КЗпП України відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом моральної шкоди працівнику
провадиться у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

У відповідності до постанови Пленуму
Верховного суду України № 4 від 31.03.1995р.
"Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" судам необхідно враховувати, що
відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за
наявності порушення прав працівника у
сфері трудових відносин (незаконного
звільнення або переведення, невиплати
належних йому грошових сум, виконання
робіт у небезпечних для життя і
здоров`я умовах тощо), яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв`язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов`язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) шкоди покладається на
власника або уповноважений ним орган
незалежно від форми власності, виду
діяльності чи галузевої належності.

Суд вважає, що незаконним звільненням
з роботи, адміністрацією позивачу
було спричинено і моральні
страждання, оскільки його незаконно
було позбавлено право на працю,
звільнення відбулося з порушенням
вимог законодавства, його сім`я
опинилась у вкрай важкому
матеріальному становищі, оскільки
разом з ним була звільнена і його
дружина. Вказана ситуація негативно
вплинула на його внутрішнє
самопочуття, порушилися його звичні
життєві зв`язки.

Втім, суму заявлених позовних вимог в
рахунок відшкодування моральної
шкоди в розмірі 10000 грн. суд вважає
занадто завищеною та такою, що не
відповідає спричиненим моральним
стражданням та вважає за необхідне в
цій частині позов задовольнити
частково в сумі 3000 грн.

Оскільки по трудових спорах позивача
звільнено від сплати судового
збору, він підлягає стягненню з
відповідача в сумі 487 грн. 20 коп.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 10, 60, 88, 212, 213, ЦПК України, ст. 40 п.1,
42, 43, 44, 49-2, 232, 233, 235, 237-1 КЗпП України,
суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконним наказ генерального
директора ПАТ "ВІТ" № 52-кл від 10.06.2014р.
про звільнення з роботи
інженера-конструктора 2 категорії
ВГКТР - ОСОБА_1 з 10.06.2014р. за п. 1 ст. 40
КЗпП України та скасувати його.

Поновити ОСОБА_1 на роботу в ПАТ "ВІТ"
інженером-конструктором 2 категорії
ВГКТР та в цій частині рішення піддати
негайному виконанню.

Стягнути з ПАТ «ВІТ» на користь ОСОБА_1
середній заробіток за час вимушеного
прогулу за період з 10.06.2014р. за 5 місяців,
з відрахуванням виплаченої вихідної
допомоги при звільнені, в загальній
сумі 14565 грн. 72 коп.

Стягнути з ПАТ "ВІТ" на користь ОСОБА_1
в рахунок відшкодування моральної
шкоди 3000 грн.

Вказані суми повинні бути виплачені
на підприємстві з урахуванням
податків та інших обов`язкових
платежів.

Стягнути з ПАТ "ВІТ" судовий збір на
користь держави в сумі 487 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Запорізької
області протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Суддя:
Лихосенко М.
О.