АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа №681/257/14-ц
Провадження №22-ц/792/1008/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2014 року
м.Хмельницький

колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Хмельницької області в складі:

головуючого судді
Харчука В.М.,

суддів: Кізюн О.Ю.,

Переверзєвої Н.І.

при секретарі: Вінярській А.А.

з участю: представника апелянта

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу № 22-ц/792/1008/14
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Полонського районного суду
Хмельницької області від 13 березня 2014
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням, заслухавши
доповідача, пояснення учасника
процесу, дослідивши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги, судова
колегія ,

В С Т А Н О В И
Л А :

рішенням Полонського районного суду
Хмельницької області від 13 березня 2014
року у задоволенні позову ОСОБА_2
відмовлено.

ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу
на рішення суду першої інстанції від 13
березня 2014 року, посилається на
порушення судом норм матеріального
права - ст.ст. 150, 155 ЖК України, ст.ст. 386,
391 ЦК України.

Апелянт посилається на те, що
являється власником незакінченого
будівництвом жилого будинку № 1 по
вулиці Квітневій в селі Черніївці
Полонського району Хмельницької
області.

16 липня 2006 року вона зареєструвала
шлюб із ОСОБА_3, який став з нею
проживати в зазначеному будинку та
зареєстрував у ньому своє постійне
місце проживання. Жилий будинок нею
було придбано до реєстрації шлюбу з
відповідачем, а тому будинок належить
їй на праві особистої приватної
власності.

11 лютого 2013 року їхній шлюб з
відповідачем розірваний, відповідач
перестав бути членом її сім»ї, а тому
втратив право на користування
будинком.

Відповідач в будинку не проживає, ,
але приїжджає в будинок і привозить
інших людей, що перешкоджає їй
повноцінно користуватись належним їй
житлом.

______________________________________________________________________Г
оловуюча в першій інстанції -
Н.А.Горгулько Справа №
22ц/792/1008/14

Доповідач - Харчук В.М.
Категорія № 57

Суд першої інстанції, відмовляючи їй
у позові, цих обставин не врахував,
постановив незаконне рішення.

Тому апелянт просить скасувати
рішення Полонського районного суду від
13 березня 2014 року, ухвалити нове
рішення, яким її позовні вимоги
задовольнити.

Судова колегія приходить до
висновку, що апеляційна скарга
апелянта задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, ст.ст. 58,
59, 60, 213, 214, 308 ЦПК України суд вирішує
цивільний спір на засадах змагальності
та диспозитивності, в межах та на
підставах заявленого позову та на
підставі наданих сторонами на його
підтвердження чи заперечення належних
і допустимих доказів..

Кожна сторона належними та
допустимими доказами повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень.

Судове рішення повинне бути
законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повно і всебічно з"ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд
вирішує, в тому числі, такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовуються вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності, тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити.

Суд апеляційної інстанції відхиляє
апеляційну скаргу апелянта і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 та 3 ст. 64, ст.
150, ч.ч. 1, 2, 3 та 4 ст. 156 ЖК України
громадяни, які мають у приватній
власності житловий будинок,
користуються ним для особистого
проживання та для проживання членів їх
сімей.

Члени сім!ї власника будинку, які
проживають разом із ним у будинку, що
йому належить, користуються жилим
приміщенням нарівні з його власником,
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

До членів сім»ї власника будинку
належить, в тому числі, чоловік чи
дружина.

Припинення сімейних стосунків
члена сім»ї з власником будинку не
позбавляє права колишніх членів сім»ї
користування займаним приміщенням.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 405, ч. 2
ст. 386, ст. 391 ЦК України власник, який
має підстави передбачати можливість
порушення свого права власності іншою
особою, може звернутися до суду з
вимогою про заборону вчиненню нею дій
для запобігання такому порушенню.

Власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Члени сім»ї власника житла, які
проживають разом із ним, мають право
користуватися цим житлом відповідно до
закону.

Житлове приміщення, яке вони мають
право займати, визначається його
власником.

Член сім»ї власника житла втрачає
право користування цим житлом у разі
відсутності членам сім»ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Відповідно до ч.ч. 2 та 3 с т. 331 ЦК
України право власності на
новостворене нерухоме майно (житлові
будинки, тощо) виникає з моменту
завершення будівництва, прийняття його
в експлуатацію та державної реєстрації
права власності.

До завершення будівництва особа
вважається власником будівельних
матеріалів.

Відмовляючи позивачу ОСОБА_2 у
задоволенні позову про захист права
власності на будинок шляхом визнання
колишнього її чоловіка ОСОБА_3 таким, що
втратив право користування жилим
примішенням, суд першої інстанції
виходив з того, що позивач не довела
належними та допустимими доказами
порушення свого права власності на
жилий будинок, не довела наявності між
нею та колишнім чоловіком будь-якої
домовленості про порядок користування
будинком, що колишній чоловік втратив
інтерес до її будинку та перешкоджає в
користуванні ним.

Такі висновки суду першої
інстанції ґрунтуються на встановлених
обставинах, підтверджених належними і
допустимими доказами та відповідають
нормам матеріального та
процесуального права.

Судом правильно встановлено, що
ОСОБА_2 07 лютого 2006 року купила
незавершений будівництвом жилий
будинок з надвірними будівлями за № 1
по вулиці Квітневій в селі Черніївка
Полонського району Хмельницької
області готовністю 83%.

Жилий будинок до цього часу не
прийнятий в експлуатацію і право
власності на нього в реєстрі прав
власності відповідно до вимог закону
не зареєстроване.

16 липня 2006 року ОСОБА_2.
зареєструвала шлюб із відповідачем
ОСОБА_3.

Подружжя зареєстрували свої
постійне місце проживання у
незакінченому будівництвом жилому
будинку і фактично проживали в ньому.

11 лютого 2013 року шлюб між
подружжям розірвано і ОСОБА_3 перестав
бути членом сім»ї ОСОБА_2

Колишній чоловік в будинку не
проживає, однак з реєстрації в ньому не
знятий.

Наведені обставини повністю
підтверджуються дослідженими
доказами: довідкою виконкому
Котюржинецької сільської ради
Полонського району від 03.02.2014 року № 18
(а.с.12), довідкою Полонського районного
сектору Державної міграційної служби
від 19.02.2014 року (а.с.14), поясненнями
представника позивача.

Зокрема, представник позивача
повністю визнав, що жилий будинок
ОСОБА_2 не закінчений будівництвом і не
прийнятий в експлуатацію, право
власності на нього у реєстрі прав
власності на нерухоме майно за ОСОБА_2
не зареєстровано.

При таких обставинах суд дійшов
обгрунтованого висновку про не
доведення позивачем заявлених
позовних вимог про порушення її прав
власності на жилий будинок (
користування та розпорядження ним).

Право власності на будинок виникає
з моменту завершення його будівництва,
прийняття в експлуатацію та реєстрації
права власності на нього у реєстрі прав
власності.

Ці положення закону не залежать
від законної чи незаконної реєстрації
місця проживання сторін в об»єкті,
право власності на який у законний
спосіб не виникло.

Позивачем ці обставини в суді не
доведені, як і обставини перешкоджання
з боку відповідача в користуванні
таким об»єктом права власності.

На нинішній день у позивача
ОСОБА_2 виникло право власності лише на
будівельні матеріали, з яких будинок
споруджувався.

Судом першої інстанції правильно
встановлено обставини справи, їм дана
належна оцінка, рішення суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права і підстави до
його скасування в межах доводів
апеляційної скарги апелянта відсутні.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 303, 307-308, 313-315, 317, 319
ЦПК України, судова колегія,

У Х В А Л И
Л А :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити,
рішення Полонського районного суду
Хмельницької області від 13 березня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду
В.М.Харчук