Провадження №2/592/209/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

24 вересня 2014 року
м.Суми

Ковпаківський районний суд м.Суми у
складі: головуючого - судді Котенко О.А.,
при секретарі - Чайка Т.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.Суми
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фрунзе-Сервіс» про
скасування наказів, поновлення на
роботі, стягнення заборгованості із
заробітної плати, середнього заробітку
за час затримки виплати заробітної
плати та за час вимушеного прогулу,
відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з вказаним
позовом (а.с.1-3, 169-170) і свої вимоги
обґрунтовує тим, що 27.07.2012 року її на
підставі письмового трудового
договору від 27.07.2012 року було прийнято
на посаду буфетника ТОВ
«Фрунзе-Сервіс», а наказом № ФС 919 від
06.09.2013 року звільнено з посади на
підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за
прогули без поважних причин.
Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України не
допускається звільнення працівника з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу в період
його тимчасової непрацездатності, а
також у період перебування працівника
у відпустці. З 02.09.2013 року до 24.09.2013 року
вона знаходилася на стаціонарному
лікуванні в Сумській міській клінічній
лікарні № 5, що засвідчується листами
непрацездатності Серія АГБ № 9744963, 927731.
Дані листи були передані табельнику
ТОВ «Фрунзе-сервіс» ОСОБА_2, але вона їх
не зареєструвала. Відповідач не мав
права звільняти її відповідно до п. 4 ст.
40 КЗпП України. Її середньоденний
заробіток становить
80,95грн.Заборгованість з 01 липня по 06
вересня становить 3804,95грн. За затримку
виплати заробітної плати середній
заробіток становить 3885,60грн. на 13.11.2013
року. Середній заробіток за весь час
вимушеного прогулу на 13.11.2013 року
становить 3885,60грн. З вини відповідача
вона не отримувала свою заробітну
плату в сумі 3804,95 грн. та середній
заробіток за весь час вимушеного
прогулу, тому відповідач зобов'язаний
сплатити їй середній заробіток за весь
час затримки по день фактичного
розрахунку. Фактичний розрахунок на
день звернення до суду не здійснений,
отже з відповідача підлягає стягненню
середній заробіток за весь час
затримки на дату прийняття судового
рішення. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП
України відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.
Звільнення в період тимчасової
непрацездатності та невиплата
заробітної плати як під час виконання
трудових обов`язків, так і після
звільнення із займаної посади, завдає
їй моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків, вимагає
від нього додаткових зусиль для
організації свого життя, оскільки на її
утриманні знаходиться неповнолітня
донька, була змушена брати грошові
кошти в займи, що значно погіршило її
стосунки з друзями та сусідами, так як
майже півроку в неї не було жодного
джерела доходу. Крім того, у зв'язку з
невиплатою заробітної плати, вона була
позбавлена можливості своєчасно
сплачувати комунальні та інші платежі.
Відповідачем також був виданий наказ
№ФС 550 від 14.04.2014 року. Дисциплінарне
стягнення у вигляді звільнення не може
бути накладене пізніше шести місяців з
дня вчинення дисциплінарного
проступку. Після відпустки позивач
повинна були приступити до роботи
19.08.2013 року, але в цей день на робочому
місці не з'явилася, про що був складений
відповідний акт. Днем вчинення
дисциплінарного проступку є 19.08.2013
року. Наказ №ФС 550 від 14.04.2014 року,
пунктом другим якого звільнено
позивача, виданий поза межами
шестимісячного терміну (який
закінчився 19.02.2014 року) і є незаконним.
Позивач просить суд ухвалити рішення,
яким скасувати наказ про звільнення №
ФС 919 від 06.09.2013 року та поновити її на
роботі на посаді буфетника комплексу
торгівлі та харчування, стягнути з
відповідача на її користь
заборгованість із невиплаченої
заробітної плати в сумі 3804 грн. 95 коп.,
стягнути з відповідача на її користь
заробіток за час затримки виплати
заробітної плати в сумі на дату
прийняття рішення, стягнути з
відповідача на її користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу в
сумі на дату прийняття рішення,
стягнути з відповідача на її користь
моральну шкоду в сумі 5000 грн., а також
скасувати наказ від 14.04.2014 року №ФС 550
«Про зміну дати звільнення ОСОБА_1.» і
стягнути з відповідача витрати на
правову допомогу в сумі 2000грн.

В судовому засіданні представник
позивача вимоги підтримав з зазначених
в позовах підстав, додатково пояснивши,
що 26.07.2013 року ОСОБА_1 направлено на
адресу ТОВ «Фрунзе-Сервіс»
рекомендований лист із заявою про
надання відпустки. 20.08.2013 року ТОВ
«Фрунзе-Сервіс» направлено на адресу
ОСОБА_1 акт про відсутність на робочому
місці 19.08.2013 року та прохання надати
письмові пояснення по факту
відсутності. 20.08.2013 року ОСОБА_1
направлено на адресу ТОВ
«Фрунзе-Сервіс» заяву про відпустку та
заяву про звільнення. На лікуванні
позивач перебувала до 10 жовтня 2013 року
і їй не видана трудова книжка, що
позбавляє можливості
працевлаштування.

Представник відповідача у судовому
засіданні позовні вимоги не визнала,
пояснивши, що за графіком, затвердженим
у відповідача, позивач повинна була
піти у щорічну відпустку у серпні 2013
року. Згідно заяви позивача від 09.08.2013 р.
їй була надана частина щорічної
відпустки тривалістю 5 днів з 12.08.2013 р.
по 16.08.2013 р. Будь-яких інших заяв щодо
надання відпустки позивач не надавала
ані особисто, ані поштою. Про це
свідчить копія журналу реєстрації
вхідної кореспонденції, (копія журналу
додається) Таким чином, на виконання
вимог законодавства щодо порядку
надання відпусток, позивачеві було
надано узгоджену з ним відпустку
тривалістю і у строки згідно його
заяви. Жодні норми законодавства
України та права позивача порушені не
були. Позивач власноручно написала
заяву від 09.08.2013 p., згідно якої просила
надати лише частину щорічної відпустки
тривалістю 5 днів і не могла не знати, що
відпустка закінчується 16.08.2013 p., a 19.08.2013
р. вона мала стати до роботи. Позивач,
усвідомлюючи, що вона не вийшла на
роботу без поважних причин 20.08.2013 р.
пише заяву на відпустку з 20.08.2013 р. по
05.09.2013 р, яку надсилає поштою,
усвідомлюючи те, що ця заява до
керівництва вчасно не надійде. Щодо
коштів, належних до виплати позивачеві
при звільненні. Згідно корінця
розрахунку заробітної плати в липні 2013
року позивачеві виплачено аванс за
липень в сумі 1000грн. Станом на 01.08.2013
року борг позивача перед відповідачем
по отриманій заробітній платі склав
11,89грн. Згідно з заявою позивача від
12.07.2013 року та видаткового касового
ордеру від 15.07.2013 року їй було надано
позичку в сумі 5000грн. Відповідно до
заяви позивача від 15.07.2013 року з її
заробітної плати щомісяця
утримувалися кошти в рахунок погашення
позички в сумі 1000грн. на місяць. Станом
на 01 вересня 2013 року борг позивача
перед відповідачем із заробітної плати
склав 694,56грн. Станом на 01 жовтня 2013 року
борг позивача перед відповідачем склав
378,90грн., борг позивача за отриманою
позичкою складає 3000грн. Загальний борг
позивача перед відповідачем на дату
звільнення склав 3378,90грн. Кошти по
листку непрацездатності позивача за
серпень 2013 року надійшли відповідачеві
лише у жовтні 2013 року і одразу були їй
нараховані. Працівники бухгалтерії
відповідача повідомляли позивача про
необхідність отримати кошти в касі
підприємства. Також про це позивачеві
було повідомлено на судовому
засіданні 30.01.2014 року. Позивачеві було
надіслано листа з проханням отримати
кошти за лікарняним, який позивач
отримала 03.02.2014 року, але на даний час
кошти так і не отримала. Таким чином,
відповідачем в повній мірі дотримано
вимог законодавства щодо оплати праці,
а також розрахунку при звільненні. Всі
кошти, належні при звільненні, позивач
отримала. Наказ про звільнення
позивача було видано 06.09.2013 року, тобто
в строки, передбачені законодавством.
Оскаржуваний же наказ №ФС550 від 14.04.2014
року за своєю суттю не є наказом про
звільнення або накладення
дисциплінарного стягнення. Даним
наказом лише вносяться зміни в наказ
ФС919 від 06.09.2013 року. Наказ №ФС550 від
14.04.2014 року було видано одразу після
надання позивачем доказів перебування
його на лікарняному. Позивач була
відсутня на робочому місці не
пояснюючи причин та не надаючи жодних
документів з 19.08.2013 року, про що
директора ТОВ «Фрунзе-Сервіс» ставив
до відому безпосередній керівник
позивача - в.о. директора Комплексу
торгівлі та харчування ТОВ
«Фрунзе-Сервіс». Просила застосувати
строк позовної давності, оскільки
позивач ОСОБА_1 отримала копію наказу
про звільнення 23.09.2013 року, а з позовом
звернулася 13.11.2013 року. Просить в
позові відмовити.

Свідок ОСОБА_3 - інженер з організації
праці ТОВ «Фрунзе-Сервіс» пояснив, що
ОСОБА_1 не вийшла на роботу після
відпустки. Вони намагалися з"ясувати
причини відсутності ОСОБА_1 на роботі,
виїжджали за її місцем проживання, але
ОСОБА_1 вдома не було. З приводу
відсутності ОСОБА_1 на роботі останній
направлялися листи. Всі лікарняні
працівники підприємства надають йому.
Заява на відпустку погоджується з
безпосереднім керівником, директором
ТОВ «Фрунзе-Сервіс», а потім
реєструється в канцелярії та надходить
йому.

Свідок ОСОБА_2 - табельник ТОВ
«Фрунзе-Сервіс» пояснила, що ОСОБА_1
була надана відпустка і після
закінчення відпустки ОСОБА_1 на роботу
не вийшла. Коли ОСОБА_1 їй телефонувала,
вона перебувала в відпустці і сказала
ОСОБА_1, щоб остання з приводу всіх
питань зверталася до директора. Їй
нічого не було відомо, що ОСОБА_1 на
лікарняному. Вона не пам'ятає, чи
повідомляла її ОСОБА_1 про перебування
на лікарняному. Вона двічі виїжджала за
місцем проживання ОСОБА_1, але ОСОБА_1
вдома не застала, одного разу вдома був
чоловік ОСОБА_1

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, показання
свідків, перевіривши матеріали справи,
вважає позов таким, що задоволенню не
підлягає, виходячи з наступних підстав:

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1
працювала в ТОВ «Фрунзе-Сервіс»
буфетником третього розряду Комплексу
торгівлі та харчування з 06.07.2012 року, що
підтверджується наказом про прийняття
на роботу №120/к від 04.07.2012 року та
наказом про переведення №159/к від 04.09.2012
року (а.с. 17-18 ).

Згідно з ст.139 КЗпП України працівники
зобов'язані працювати чесно і сумлінно,
своєчасно і точно виконувати
розпорядження власника або
уповноваженого ним органу, додержувати
трудової та технологічної дисципліни.
Відповідно до ч.1 ст.147 КЗпП України за
порушення трудової дисципліни до
працівника може бути застосовано один
із заходів стягнення: догана чи
звільнення.

Пунктом 4 ч.1 ст.40 КЗпП України
передбачено, що трудовий договір,
укладений на невизначений строк, а
також строковий трудовий договір до
закінчення строку його чинності можуть
бути розірвані власником або
уповноваженим ним органом у випадку
прогулу ( в тому числі відсутності на
роботі більше трьох годин протягом
робочого дня) без поважних причин.
Згідно з вимогами ст.149 КЗпП України до
застосування дисциплінарного
стягнення власник або уповноважений
ним орган повинен зажадати від
порушника трудової дисципліни
письмові пояснення.

Згідно з наказом №ФС811 від 09.08.2013 року
позивач ОСОБА_1 з 12.08.2013 року по 16.08.2013
року перебувала у щорічній відпустці,
що підтверджується наказом від 09.08.2013
року (а.с.19). Після відпустки позивач
повинна були приступити до роботи
19.08.2013 року, але в цей день на робочому
місці не з'явилася, про це доповідною
запискою повідомила безпосередній
керівник позивача - в.о. директора
Комплексу торгівлі та харчування
ОСОБА_4 (а.с.20). 19.08.2013 року табельником
ОСОБА_2, старшим комірником ОСОБА_5,
техніком з обліку ОСОБА_6 складений акт
про відсутність позивача на робочому
місці. Ця комісія здійснила виїзд за
місцем проживання ОСОБА_1, але ОСОБА_1
вдома була відсутня (а.с.21-22).

Для з'ясування причин відсутності на
робочому місці позивачу ОСОБА_1 було
направлено лист №ФС444 від 20.08.2013 року з
проханням надати пояснення з приводу
відсутності на роботі 19.08.2013 року (а.с.23).
27.08.2013 року був складений акт
відвідування ОСОБА_1 за місцем
проживання (а.с.28). 27.08.2013 року був
направлений лист ОСОБА_1 щодо надання
письмових пояснень за фактом
відсутності на роботі (а.с.32).

Відповіді від ОСОБА_1 відповідач не
отримав.

Свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 підтвердили, що
вони виїжджали за місцем проживання
ОСОБА_1, але остання вдома була
відсутня. Був складений акт
відвідування позивача за місцем
проживання (а.с.28).

20.08.2013 року ОСОБА_1 надіслала на
адресу ТОВ «Фрунзе-Сервіс» заяву про
надання відпустки з 20.08.2013 року по
05.09.2013року. Цей лист надійшов до ТОВ
«Фрунзе-Сервіс» 29.08.2013 року (а.с.66, 134, 197).
29.08.2013 року ТОВ «Фрунзе-Сервіс»
отримало заяву ОСОБА_1 про звільнення
за власним бажанням з 05.09.2013 року (а.с.67,
134, 196).

Згідно з ч.11 ст.10 Закону України
«Про відпустки» конкретний період
надання щорічних відпусток у межах,
установлених графіком, узгоджується
між працівником і власником або
уповноваженим ним органом.

На підставі заяви ОСОБА_1 (а.с.111) їй
була надана частина щорічної
відпустки, тривалістю 5 днів з 12.08.2013
року по 16.08.2013 року. Відпустка ОСОБА_1 з
20.08.2013 року не була узгоджена
позивачкою з керівником ТОВ
«Фрунзе-Сервіс», цю заяву ОСОБА_1
надіслала поштою 20.08.2013 року,
усвідомлюючи, що заява надійде до ТОВ
«Фрунзе-Сервіс» лише через кілька днів.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1
надала копії листків
непрацездатності, відповідно до яких з
02.09.2013 року пр. 24.09.2013 року та з 25.09.2013
року по 10.10.2013 рок вона перебувала
відповідно на стаціонарному та
амбулаторному лікуванні.

ОСОБА_1 не повідомила ТОВ
«Фрунзе-Сервіс» про перебування на
лікарняному, не надала пояснень щодо
причин її відсутності на роботі з 19.08.2013
року, тому ТОВ «Фрунзе-Сервіс» видало
наказ №ФС919 від 06.09.2013 року (а.с.33),
відповідно до якого ОСОБА_1 була
звільнена з підприємства 06 вересня 2013
року за п.4 ст.40 КЗпП України (за прогули
без поважних причин).

Звільненню ОСОБА_1 передувало
звернення адміністрації ТОВ
«Фрунзе-Сервіс» до голови комітету
профспілки ТОВ «Фрунзе-Сервіс» щодо
надання згоди на звільнення ОСОБА_1 за
п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України. Засідання
цехового комітету профспілкового
органу 02.09.2013 року було відкладено у
зв'язку з неявкою ОСОБА_1 (а.с.200).
Відповідно до протоколу №41 від
засідання цехового комітету
профспілкового органу 06.09.2013 року була
надана згода на звільнення ОСОБА_1
(а.с.29-31).

ОСОБА_1 не надала доказів, що оригінали
листків непрацездатності після
закінчення лікарняного нею були здані
до ТОВ «Фрунзе-Сервіс». Тому, під час
розгляду справи судом витребовувалася
інформація з Сумської міської
клінічної лікарні №5 та Сумської
міської клінічної лікарні №4 щодо
перебування ОСОБА_1 на лікарняному
(а.с.1124, 125, 129). В березні 2013 року ОСОБА_1
надала до ТОВ «Фрунзе-Сервіс»
дублікати листків непрацездатності.
Один із дублікатів листків
непрацездатності, а саме з Сумської
міської клінічної лікарні №5 був
виданий ОСОБА_1 26 березня 2014 року (а.с.136).

З 19.08.2013 року по 01.09.2013 року ОСОБА_1 була
відсутня на роботі без поважних причин,
доказів поважності причин відсутності
на роботі не надала.

14.04.2014 року ТОВ «Фрунзе-Сервіс» був
виданий наказ №ФС550 «Про зміну дати
звільнення ОСОБА_1.» (а.с.171). Згідно з цим
наказом, під час розгляду справи на
підставі виданих дублікатів листків
непрацездатності було встановлено, що
ОСОБА_1 з 02.09.2013 року по 24.09.2013 року
перебувала на стаціонарному лікуванні
в Сумській міській клінічній лікарні
№5 та з 25.09.2013 року по 10.10.2013 року
перебувала на амбулаторному лікуванні
в Сумській міській поліклініці №4 та
повинна була стати до роботи 11.10.2013
року. Відповідно до наказу від 14.04.2014
року «Про зміну дати звільнення
ОСОБА_1.» цим наказом була визнана
недійсною дата звільнення ОСОБА_1 за
наказом №ФС919 від 06.09.2013 року , внесені
зміни до табелю обліку використання
робочого часу (дні з 19.08.2013 року по 01.09.2013
року є прогулами) та ОСОБА_1 звільнена 11
жовтня 2014 року за п.4 ст.40 КЗпП України
(прогули без поважних причин).

Наказ №ФС550 від 14.04.2014 року не є наказом
про звільнення або накладення
дисциплінарного стягнення. Цим наказом
лише були внесені зміни в наказ №ФС919
від 06.09.2013 року щодо дати звільнення
ОСОБА_1

Процедура притягнення ОСОБА_1 до
дисциплінарної відповідальності
(звільнення) була дотримана відповідно
до вимог чинного законодавства
України.

Згідно з ст.149 КЗпП України при обранні
виду стягнення власник або
уповноважений ним орган повинен
враховувати ступінь тяжкості
вчиненого проступку і заподіяну ним
шкоду, обставини, за яких вчинено
проступок, і попередню роботу
працівника.

ОСОБА_1 нетривалий час, з липня 2012 року
працювала в ТОВ «Фрунзе-Сервіс»,
допустила грубе порушення трудової
дисципліни, оскільки без поважних
причин не приступила до роботи після
закінчення відпустки з 19.08.2013 року. Ці
обставини були враховані ТОВ
«Фрунзе-Сервіс».

Згідно з ст.47 КЗпП України власник або
уповноважений ним орган зобов'язаний в
день звільнення видати працівникові
належно оформлену трудову книжку і
провести з ним розрахунок у строки,
зазначені в ст.116 КЗпП України. У разі
звільнення працівника з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
він зобов'язаний також у день
звільнення видати йому копію наказу
про звільнення з роботи.

Відповідно до п.4.2 Інструкції про
порядок ведення трудових книжок
працівників, якщо працівник відсутній
на роботі в день звільнення, то власник
або уповноважений ним орган в цей день
надсилає йому поштове повідомлення із
вказівкою про необхідність одержання
трудової книжки. Пересилання трудової
книжки поштою допускається тільки за
згодою працівника.

Листом від 06.09.2013 року (а.с.116-118), яке було
надіслано позивачу з повідомленням про
вручення, ТОВ «Фрунзе-Сервіс»
надіслало ОСОБА_1 копію наказу про
звільнення та зазначило про
необхідність одержання трудової
книжки, отримання коштів, належних при
звільненні з підприємства.

ОСОБА_1 за трудовою книжкою не з'явилася
і не отримала її.

Листом від 16.04.2014 року (а.с.146) ТОВ
«Фрунзе-Сервіс» повідомило ОСОБА_1 про
зміну дати звільнення, необхідність
отримання трудової книжки та всіх
належних при звільненні коштів. Цим
листом також надсилалася ОСОБА_1 копія
наказу №ФС550 від 14.04.2014 року. ТОВ
«Фрунзе-Сервіс» надало докази
надсилання листа від 16.04.2014 року (а.с.148),
який повернувся до ТОВ «Фрунзе-Сервіс»
з відміткою пошти «за закінченням
терміну зберігання».

Представник ОСОБА_1 не заперечував в
судовому засіданні, що він отримав
такий лист від ТОВ «Фрунзе-Сервіс» в
суді. Однак, ОСОБА_1 до ТОВ
«Фрунзе-Сервіс» не з'явилася, трудову
книжку та належні при звільненні кошти
не отримала.

Вини ТОВ «Фрунзе-Сервіс» в невидачі
трудової книжки та невиплати сум
коштів ОСОБА_1 суд не вбачає.

Позивач ОСОБА_1 не надала доказів, що з
нею не був проведений повний
розрахунок та вона не одержала всі
належні від підприємства кошти. Згідно
з заявою позивача від 12.07.2013 року та
видаткового касового ордеру від 15.07.2013
року ОСОБА_1 було видано позичку в сумі
5000грн. За заявою ОСОБА_1 з її заробітної
плати щомісяця утримувалися кошти в
рахунок погашення позички в сумі 1000грн.
в місяць.

Згідно з ст.116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
провадиться в день звільнення. Якщо
працівник в день звільнення не
працював, то зазначені суми мають бути
виплачені не пізніше наступного дня
після пред'явлення звільненим
працівником вимоги про розрахунок.

Всі кошти, належні до виплати, ОСОБА_1
отримані при зверненні ОСОБА_1 до
бухгалтерії ТОВ «Фрунзе-Сервіс».

Позивачем ОСОБА_1 пропущений строк
звернення з позовом до суду,
встановлений ст.233 КЗпП України,
оскільки ОСОБА_1 отримала копію наказу
про звільнення 23.09.2013 року.

Оскільки судом не встановлено
порушення прав позивача ОСОБА_1, то не
підлягають задоволенню і вимоги про
відшкодування моральної шкоди.

При розгляді справи встановлена
безпідставність вимог ОСОБА_1, тому суд
вважає необхідним відмовити в
задоволенні позову ОСОБА_1 за
необґрунтованістю.

Керуючись ст.ст. 21, п.4 ч.1 ст.40, ч.2
ст.40, ст.47, 235 КЗпП України, ст.ст.10, 11, 57-60,
88, 209, 213-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову
ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фрунзе-Сервіс» про
скасування наказів, поновлення на
роботі, стягнення заборгованості із
заробітної плати, середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди, за
необґрунтованістю.

На рішення суду протягом десяти
днів з дня його проголошення може бути
подана апеляційна скарга до
апеляційного суду Сумської області
через Ковпаківський районний суд
м.Суми. Особи, які брали участь у справі,
але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано.

Суддя
О.А. Котенко