АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 6520 /2014
інстанції - Белоконна І.В.
Доповідач - Поливач Л.Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

18 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Головачова Я.В.

при секретарі Меєчко Д.П.

за участю осіб:
представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, третя особа: Орган опіки та
піклування Оболонської районної у м.
Києві державної адміністрації про
встановлення місця проживання дитини
та стягнення аліментів;

за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_4 - ОСОБА_2

на рішення Оболонського районного суду
м.Києва від 28 березня2014 року

в с т а н
о в и л а:

Рішенням Оболонського районного суду
м.Києва від 28.03.2014 року позовні вимоги
ОСОБА_4 задоволено частково.Стягувато з
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 на утримання
дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в
твердій грошовій сумі - 1500 грн.
щомісячно, починаючи з 24.02.2014 року до
досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави
судові витрати урозмірі 243грн. 60 коп. В
інший частині позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_2, діючи в інтересах ОСОБА_4,
подала апеляційну скаргу, в якій
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог ОСОБА_4 в повному обсязі.
Посилається на незаконність
ухваленого рішення, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що судом першої
інстанції не взято до уваги ст.ст.160, 161
Сімейного кодексу України. Судом
визнано відсутність спору щодо вимоги
про встановлення місця проживання
дитини без встановлення дійсного
місцезнаходження дитини. Судом не було
витребувано письмовий висновок органу
опіки та піклування щодо обстеження
умов проживання дитини, батьків, інших
осіб, які бажають проживати з дитиною,
брати участь у її вихованні. Також,
судом не надано позивачу та його
представнику можливості надати
заперечення проти клопотань та доводів
інших учасників судового процесу.

В суді апеляційної інстанції
представник позивача ОСОБА_2
підтримала апеляційну скаргу в повному
обсязі, посилаючись на доводи,
викладені в ній. Представник
відповідача ОСОБА_3 заперечувала проти
задоволення апеляційної скарги,
посилаючись на законність та
обґрунтованість ухваленого судом
рішення. Позивачка ОСОБА_4, відповідач
ОСОБА_5, представник Органу опіки та
піклування Оболонської РДА в м. Києві в
судове засідання не з'явились, про час
та місце розгляду справи повідомлялись
належним чином, про що свідчать
розписки. Від Служби у справах дітей
Оболонської РДА в м. Києві надійшов
лист про розгляд справи за відсутністю
їхнього представника, у зв'язку з
великою завантаженістю.

Неявка вказаних осіб в судове
засідання не унеможливлює
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла до
висновку про можливість розгляду
справи за їх відсутності.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість
ухваленого рішення в цій частині,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 є позивач
та відповідач по справі, що
підтверджується копією свідоцтва про
народження дитини.

Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу
України батьки зобов'язані утримувати
дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.184 СК України якщо
платник аліментів має нерегулярний
мінливий дохід, частину доходу одержує
в натурі, а також за наявності інших
обставин, що мають істотне значення,
суд за заявою одержувача або платника
може визначити розмір аліментів у
твердій грошовій сумі.

Позивач просила суд стягнути аліменти
у розмірі 3000 грн. щомісячно, відповідач
погодився на стягнення з нього
аліментів у твердій грошовій сумі,
посилаючись на те, що він є фізичною
особою - підприємцем і має
нерегулярний дохід.

Що стосується розміру стягнутих
аліментів, то відповідно до ст. 182
Сімейного кодексу України при
визначенні розміру аліментів суд
враховує:

стан здоров'я та матеріальне
становище дитини;

стан здоров'я та матеріальне
становище платника аліментів;

наявність у платника аліментів
інших дітей, непрацездатних чоловіка,
дружини, батьків, дочки, сина;

інші обставини, що мають
істотне значення.

Так, згідно свідоцтва про народження
серії НОМЕР_1, актовий запис №2180, у
відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась
друга дитина - син ОСОБА_7.

Відповідно до акту обстеження житлово -
побутових умов від 13.03.2014 року, що
засвідчений Обухівською міською радою
Київської області, у квартирі АДРЕСА_1
проживаютьОСОБА_3, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, а ОСОБА_5,
зареєстрований за іншою адресою, але
фактично проживає у вказаній квартирі.
Тобто, у відповідача на утриманні
перебуває син ОСОБА_7 та матір дитини,
яка доглядає за малолітньою дитиною.

Відповідно до вимог ст. 7 Сімейного
кодексу України регулювання сімейних
відносин має здійснюватись з
максимально можливим урахуванням
інтересів дитини на засадах
справедливості, добросовісності та
розумності, відповідно до моральних
засад суспільства.

Суд першої інстанції врахував
матеріальне становище відповідача,
інші обставини, що мають істотне
значення для вирішення справи, зокрема
мінливий характер його доходу, те що на
його утримання перебувають інші особи,
та вірно визначив розмір аліментів - 1500
грн. щомісячно.

Стосовно позовної вимоги про
визначення місця проживання дитини, то
і в цій частині доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків суду.

Так, згідно ст. 15 ЦПК України суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин.

Судом вірно встановлено, що спір
стосовно встановлення місця
проживання дитини, відсутній, оскільки
відповідач не заперечує та ніяким
чином не чинить перешкоди позивачці в
тому, щоб донька проживала з матір'ю за
місцем її проживання.

Враховуючи те, що судом не було
встановлено, за захистом яких саме
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів звернулась
позивач до суду, саме в частині
прохання визначення місця проживання
дитини, та зважаючи на те що, позивачем
не було додано жодного належного та
допустимого доказу, в підтвердження
своїх вимог необхідності визначення
місця проживання дитини, суд
правомірно вирішив у задоволенні цієї
частини позовних вимог відмовити.

Посилання представника позивача на ту
обставину, що дитина зареєстрована за
місцем проживання батька, а проживає
фактично за іншою адресою разом з
матір'ю, а тому дитину необхідно зняти з
реєстрації та зареєструвати за місцем
її фактичного проживання не свідчить
про те, що зазначені обставини є
підставою для задоволення позову в
частині визначення місця проживання
дитини. Зазначені правовідносини є
житловими та потребують окремого
вирішення і ніяким чином не залежать
від визначення місця проживання дитини
в судовому порядку. Крім того,
представник відповідача пояснила суду,
що відсутні будь - які перешкоди у
вирішенні питання про зняття дитини з
реєстрації та її реєстрацію за місцем
проживання матері. Відсутність у
ОСОБА_4 бажання спілкування з
відповідачем з цього питання також не є
підставою для визначення місця
проживання дитини в судовому порядку.

Отже, твердження апелянта про
незаконність та необґрунтованість
рішення, невідповідність висновків
суду фактичним обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, на думку суду є
необґрунтованими, а обставини, на які
вона посилається - недоведеними та не
підтверджені належними та допустимими
доказами по справі, оскільки
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Справу було розглянуто судом на
підставі встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи та
належних письмових доказів, поданих
сторонами.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам матеріального та
процесуального закону. Підстав для
його скасування з мотивів, викладених в
апеляційній скарзі, колегія не
знаходить.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313,
314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4
- ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду
м.Києва від 28 березня2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: