№ 201/282/14-ц
провадження 2/201/405/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2014 року
Жовтневий районний
суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка
О.А.

при секретарі - Дашкевич Х.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6
до ОСОБА_7, третя особа Комунальне
підприємство «Житлово-експлуатаційне
підприємство № 3» Дніпропетровської
міської ради про відшкодування
матеріальної і моральної шкоди та
витрат, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 і ОСОБА_6 13 січня 2014 року
звернулися з позовом до відповідача
ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної
і моральної шкоди та витрат, позовні
вимоги уточнювалися. Позивачі у своєму
позові, а представник в ході судового
засідання посилаються на те, що на
підставі свідоцтва від 27 квітня 1998 року
позивачам належить на праві спільної
сумісної власності квартира АДРЕСА_1,
де фактично мешкала одна позивачка
ОСОБА_1, інші позивачі там лише
зареєстровані. В 2012 році відбулося
залиття вказаного житла позивачів з
вище розташованої квартири АДРЕСА_3, що
належить відповідачу, позивачу завдана
значна матеріальна шкода, причиною
такого стало не дбале ставлення цього
відповідача до сантехнічних приладів,
комунікацій та ремонту в своїй
квартирі, третьою особою складено
відповідні акти, позивачам завдана
значна матеріальна шкода і збитки.
Вважають винним у вказаному залитті
саме відповідача. Обіцянки усунути
пошкодження, що були завдані
приміщенням квартири позивача,
вказаний відповідач не виконав.
Позивачу завдана і моральна шкода. Сума
матеріальної шкоди, яку було завдано
позивачу, складає згідно висновку
експертизи - 2550 грн. 82 коп. В
добровільному порядку відповідач
зараз не бажає відшкодувати завдану
шкоду. Просили стягнути на користь
позивача з відповідача завдану
матеріальну шкоду згідно висновку
експертизи, моральну шкоду, а також
судові і інші витрати саме на користь
ОСОБА_1 (вона там постійно мешкає, в
основному саме їй завдана моральна
шкода, вона має похилий вік і інш.),
задовольнивши позов в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_7 в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав,
пояснивши, що можливо у вказані
позивачем дні і було залиття його
квартири, але відповідач до цього
ніякого відношення не має, це залиття
старе, третьою особою складено акти,
але не вказано, коли ці залиття були. В
його (відповідача) квартирі був
проведений ремонт, замінені труби,
змінені комунікації і крани, підлога
(стяжка), пошкоджень, через які б
сталася вказана в позові шкоди, в його
квартирі немає. Вважає, що
відповідальність за вказану позивачем
шкоду повинна нести інша особа,
висновком судової експертизи не
встановлена його вина в завданні шкоди
позивачу, все робив і робить по закону,
матеріальної чи моральної шкоди
позивачам відповідач не завдавав,
вважає позовні вимоги безпідставними і
в їх задоволенні просив відмовити в
повному обсязі.

Представник третьої особи КП
«Житлово-експлуатаційне підприємство
№ 3» Дніпропетровської міської ради в
судове засідання не з'явився, про день
та час розгляду справи повідомлявся
належним чином, просив справу
розглядати без його участі, з
урахуванням зазначеного суд вважає
можливим розглядати справу за
відсутності представника третьої
особи згідно ст. 169 ЦПК України.

Вислухавши пояснення
представника позивача, відповідача і
його представника, з'ясувавши думку
сторін і третьої особи, оцінивши надані
та добуті докази, перевіривши
матеріали справи, суд вважає позовні
вимоги обґрунтованими і підлягаючими
частковому задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

В судовому засіданні встановлено,
що на підставі свідоцтва про право
власності на житло від 27 квітня 1998 року
позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 і ОСОБА_6 є власниками квартири
АДРЕСА_1. Поверхом вище над житлом
позивачів знаходиться житло
відповідача ОСОБА_7 - квартира АДРЕСА_3.

Судом встановлено, що в 2012 році
відповідач проводив ремонт своєї
квартири і відбулось залиття квартири
позивачів з вини ОСОБА_7 (власника
квартири АДРЕСА_3), позивачам була
завдана шкода і певний час сторони в
добровільному порядку намагалися
узгодити свої претензії без впливу
інших осіб. Коли питання врегульоване
не було позивачі викликали
представника житлової експлуатуючої
організації для фіксування події
залиття, огляду місця події. 06 червня 2012
року комісією КП
«Житлово-експлуатаційне підприємство
№ 3» ДМР було складено акт про залиття
квартири позивачів, винним в цьому
вказано відповідача, який проводив
ремонтні роботи (в тому числі стяжка
підлоги) і допустив недбальство;
позивачами на підставі цього акту
відповідачу була заявлена претензія
про відшкодування шкоди, яка тривалий
час не відшкодовувалася; 11 жовтня 2013
року за заявою позивачів тим же органом
було складено розширений акт про
залиття та пошкодження квартири
позивачів, де вищезазначене
підтверджено та вказано решта
пошкоджень квартири позивачів, ці акти
вказаного органу сторонами не
оскаржені і мають силу доказу.

Внаслідок вказаного залиття було
пошкоджено майно позивачів, залиті
стеля, частково стіни, маються
пошкодження від ремонту в квартирі
відповідача по балкону квартири
позивачів, антресоль та інш.. Наявність
зазначених пошкоджень в квартирі
позивача зафіксовано у зазначено в
акті від 11 жовтня 2013 року.

Ухвалою суду по цій цивільній справі
було призначено проведення судової
будівельно-технічної експертизи,
проведення якої було доручено
Дніпропетровську науково-дослідному
інституту судових експертиз. У
відповідності до висновку № 505/506-14
судової будівельно - технічної
експертизи від 26 травня 2014 року
пошкодження квартири позивачів,
вказані в актах КП ЖЕП № 3 ДМР
підтверджені, кошторисна вартість
ремонтно-відновлювальних робіт в
квартирі АДРЕСА_1, спричинених
залиттям, складає 2550 грн. 82 коп.. При
цьому суд не може взяти до уваги
частину цього висновку про можливу
вартість шкоди в сумі 369 грн. 96 коп.,
оскільки вона не охоплює всі наявні
пошкодження квартири позивачів,
завдані залиттям і ремонтними роботами
в квартирі відповідача, а говорить лише
про пошкодження стелі і лише залиттям
цієї квартири.

Таким чином, неправомірність дій
відповідача, шкода, безпосередній
причинний зв'язок та вина відповідача
встановлені оглядом місця події від 06
червня 2012 року і 11 жовтня 2013 року та
висновком № 505/506-14 судової
будівельно-технічної експертизи по
даній справі. Відповідачем не усунено
спричинені пошкодження, в
добровільному порядку завдану
матеріальну шкоду не відшкодовано і
позивач вимушений був звертатися з
позовом до суду.

Суд вважає позовні вимоги
підлягаючими частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Стаття 15 ЦК України передбачає право
на захист цивільних прав та інтересів:
« 1. Кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або
оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник
квартири може на свій розсуд
здійснювати ремонт і зміни у квартирі,
наданій йому для використання як
єдиного цілого, - за умови, що ці зміни
не призведуть до порушень прав
власників інших квартир у
багатоквартирному житловому будинку
та не порушать санітарно-технічних
вимог і правил експлуатації будинку.

На підставі ч. 1 ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Згідно норми вказаної статті 1166 ЦК
України, повинна бути належним чином
встановлена вина особи, з якої
намагаються стягнути кошти у
відшкодування понесених збитків,
настання несприятливих наслідків та
причинно-наслідковий зв'язок між виною
та наслідками.

В судовому засіданні з вищевказаного і
позиції представників сторін,
відповідача знайшла своє
підтвердження та обставина, що залиття
та пошкодження житла та майна
позивачів сталося з квартири
відповідача в наслідок його недбалого
ставлення до сантехнічних приладів
своєї квартири, проведення ремонту
свого житла, об'єктивного спростуванню
цього суду не надано. Своїми
неправомірними діями відповідач
порушив майнові права позивачів і
завдав їм майнову шкоду.

Експлуатацію будинку № 1 по вулиці
Дзержинського здійснює КП ЖЕП № 3 ДМР у
відповідності до Закону України «Про
житлово-комунальні послуги», Правил
обслуговування будинків та
прибудинкових територій тощо.
Відповідальність експлуатуючої
організації, відповідно до рішення
Дніпропетровської міської ради № 3763
від 20 листопада 2007 року, передбачено, що
комунальне житлово-експлуатаційне
підприємство має нести
відповідальність за технічне
обслуговування внутрішньобудинкових
систем тепло -, водопостачання,
водовідведення і зливної каналізації
від зовнішньої стіни будинку до
внутрішньої стіни квартири та за стан
труб, що обслуговують більше однієї
квартири. Точками розподілу
відповідальних за належний стан труб в
квартирах є точки відведення від труб
загального користування. Враховуючи
норму Закону (ст. 1166 ЦК України),
відповідальність КП ЖЕП № 3 ДМР за
спричинення шкоди може настати за
наявності наступних обов'язкових
складових: шкоди, протиправної
поведінки заподіювача шкоди,
причинного зв'язку між шкодою та
протиправною поведінкою заподіювача,
вини заподіювача шкоди. Як свідчать
фактичні обставини справи, протиправна
поведінка саме відповідача в даному
випадку наявні, що підтверджено
висновками судової
будівельно-технічної експертизи.

Згідно п. 7 ч. 2. ст. 21 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
виконавець, КП ЖЕП № 3 ДМР, зобов'язане:
утримувати у належному технічному
стані, здійснювати технічне
обслуговування та ремонт
внутрішньобудинкових мереж, вживати
заходів щодо ліквідації аварійних
ситуацій, усунення порушень якості
послуг у терміни, встановлені
договором та/або законодавством.

Порядок здійснення санітарного та
технічного обслуговування жилого
будинку визначений, зокрема, Правилами
утримання жилих будинків та
прибудинкових територій, затверджених
наказом Державного комітету України з
питань житлово-комунального
господарства від 17 травня 2005 року № 76.
Згідно додатку № 2 до зазначених Правил
«Періодичність профілактичного
обслуговування елементів жилих
будинків».

Крім матеріальної шкоди позивачу була
завдана і моральна шкода, що полягає в
наступному: на час та після вказаного
ремонту свого житла відповідачем і
залиття квартири позивач вимушений був
відмовитись від звичного способу
життя, він не мав можливості нормально
спілкуватись зі своєю родиною і
друзями. Усвідомлення того факту, що
через нього (позивача) його близькі та
рідні вимушені змінити уклад свого
життя, вживати додаткових зусиль і
позбавити себе нормального відпочинку
постійно пригнічувало і продовжує
пригнічувати позивача; сам факт
перенесення залиття (відключення води,
комісії і перевірки, недоброзичливість
деяких сусідів і інш.), фізичний біль та
інш., безсоння від болю та від хвилювань
в результаті викликало не лише фізичну,
але й душевну біль і завдало глибокої
душевної травми; особиста вимушена
бездіяльність та безпомічність також
спричиняли моральні страждання
позивачу, оскільки за складом
характеру і стилем життя позивач
активна людина, а в результаті завдання
шкоди залиттями квартири вимушений був
на деякий час припинити своє
спілкування із знайомими та друзями,
колегами; відношення відповідача до
скоєного ним, який не тільки не робить
ні чого для відшкодування завданої
шкоди, але й не визнає в повному обсязі
своєї вини у скоєному і на протязі вже
тривалого часу.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК
України особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; 2) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; 4) у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи. Моральна шкода
відшкодовується грішми, іншим майном
або в інший спосіб. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується
одноразово, якщо інше не встановлено
договором або законом.

З викладеного видно, що позивачу
неправомірними діями завдавача шкоди -
відповідача завдано моральної шкоди за
кожною з підстав встановлених
законодавцем. Суд вважає можливим
задоволення вимог позивача про
стягнення моральної шкоди частково - в
розмірі 500 грн., в задоволенні решти
вимог про стягнення моральної шкоди
слід відмовити.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті. Моральна шкода відшкодовується
незалежно від вини органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим, органу місцевого
самоврядування, фізичної або юридичної
особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди
завдано каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю фізичної особи
внаслідок дії джерела підвищеної
небезпеки.

Таким чином, виходячи з вимог
зазначених норм матеріального права
витікає, що неправомірними діями саме
вказаного відповідача, пов'язаними з
недобросовісним і не вірним
проведенням ремонту в своїй квартирі з
заміною труб, комунікації і
сантехнічних виробів і засобів,
позивачу було завдано моральної шкоди,
яка знаходиться в безпосередньому
причинно-слідчому зв'язку зі вказаними
діями відповідача і яка підлягає
повному відшкодуванню за рахунок
винної особи (відповідача), оскільки
завдання шкоди було внаслідок
правопорушення, тобто грубого
порушення прав особи та законодавства
в цілому; завдання майнової шкоди
позивачу; завдання збитків позивачу;
вимушеність на протязі тривалого часу
захищати свої порушені права; невірне
ставлення до своєї поведінки з боку
відповідача, який не здійснив дій, щодо
відшкодування завданої шкоди і
продовжує не визнавати свою вину.

Згiдно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на якi
вона посилається як на пiдставу своїх
вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної
статтi передбачено, що доказуванню
пiдлягають обставини, якi мають
значення для ухвалення рiшення у справi
i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi
беруть участь у справi, виникає спiр.

Тобто, відповідач повинен довести, що
його дiями не було порушено його права
або права відповідача. Однак, жодних
доказiв позивачем до суду не надано.

Вiдповiдно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях. Позивач заперечує будь-якi
домовленості i зобов'язання стосовно
відповідача відносно утримання та
належного використання житла та
будинку, предмета спору, а відповідач
не довів незаконність дій позивача.
Твердження цього відповідача про
наявнiсть будь-яких iнших зобов'язань
стосовно позовних вимог - є
припущенням.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню. Обставини,
визнані судом загальновідомими, не
потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та
прийняття відповідного обґрунтованого
по ній рішення неможливе без
встановлення фактичних обставин,
вибору норми права та висновку про
права та обов'язки сторін. Всі ці
складові могли бути з'ясовані лише в
ході доказової діяльності, метою якої
є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і
повне з'ясування всіх обставин справи,
встановлення дійсних прав та
обов'язків учасників спірних
правовідносин.

Подавши свої докази, сторони
реалізували своє право на доказування
і одночасно виконали обов'язок із
доказування, оскільки ст. 60 ЦПК
закріплює правило, за яким кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Обов'язок із
доказування покладається також на
осіб, яким надано право захищати права,
свободи та інтереси інших осіб, або
державні чи суспільні інтереси (ст.ст.
27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними
нормами встановлено як право на участь
у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і
обов'язок із доказування обставини при
невизнані них сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Крім того, суд безпосередньо не повинен
брати участі у зборі доказового
матеріалу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємозв'язок
доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин
справи та письмових доказів, з
урахуванням допустимості доказів та
узгодженістю і несуперечністю між
собою дають об'єктивні підстави
вважати, що позов підлягає частковому
задоволенню.

Не може суд прийняти до уваги не
визнання відповідачем позовних вимог,
оскільки вони спростовуються
вищенаведеним та ні чим об'єктивно не
підтверджується.

При таких обставинах суд вважає
можливим позовну заяву задовольнити
частково і стягнути з відповідача
ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 матеріальну
шкоду в сумі 2550 грн. 82 коп., моральну
шкоду 500 грн. і витрати в вигляді:
судового збору - 229 грн. 41 коп., 114 грн. 71
коп., 229 грн. 41 коп., 14 грн. 19 грн. і 14 грн. 19
коп., оплата експертизи - 2350 грн. 08 коп., а
всього 6002 грн. 81 коп.; в задоволенні
решти позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 до
ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної
і моральної шкоди слід відмовити.

Таким чином, позовні вимоги про
відшкодування матеріальної і
моральної шкоди та витрат знайшли своє
підтвердження в ході судового
засідання, в такому вигляді є
обгрунтованими і підлягають
частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 3, 8, 19, 41, 55, 124 Конституції України, ст.
ст. 15, 16, 22, 23, 319, 383, 1166, 1167 ЦК України, ст.
ст. 3, 4, 10, 11, 57-61, 209, 212-215, 218 ЦПК України,
суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь
ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 2550 грн.
82 коп., моральну шкоду 500 грн. і витрати в
вигляді: судового збору - 229 грн. 41 коп.,
114 грн. 71 коп., 229 грн. 41 коп., 14 грн. 19 грн. і
14 грн. 19 коп., оплата експертизи - 2350 грн.
08 коп., а всього 6002 грн. 81 коп.

В задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 і
ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про відшкодування
матеріальної і моральної шкоди
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська протягом 10 днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя -