Номер справи 220/831/14-ц
Номер провадження № 2/220/311/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2014 року

Великоновосілківський районний суд
Донецької області у складі:

головуючого - судді
Дрюка П.М.

при секретарі
Сербіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в смт Велика
Новосілка Донецької області цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
виконкому Старомлинівської сільської
ради Великоновосілківського району
Донецької області , державної
реєстраційної служби
Великоновосілківського РУ, про
скасування свідоцтва про право
власності на нерухоме майно та
визнання права власності на спадкове
майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з
позовною заявою з позовом про визнання
за нею права власності на житловий
будинок з господарськими будівлями та
спорудами, розташований по АДРЕСА_1 та
земельної частки ( паю) в порядку
спадкування за законом після смерті
батька, ОСОБА_3

В обґрунтування позовних вимог
позивач посилається на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її батько
ОСОБА_3 після його смерті відкрилася
спадщина у вигляді домоволодіння,
розташованого в АДРЕСА_1 та земельної
частки ( паю) згідно сертифікату серії
НОМЕР_3.

У встановолений законом строк вона
звернулася до Великоновосілківської
нотаріальної контор из заявою про
прийняття спадщини, але отримати
свідоцтво про право на спадщину за
законом вона не встигла.

Лише у 20013 році їй стало відомо, що
рішенням Великоновосілківського
районного суду від 22.10.2013 року право
власності на вказаний будинок та
земельну частку ( пай) було визнано за
ОСОБА_4, співмешканку померлого батька.

Рішенням апеляційного суду Донецької
області від 04.12.2013 року № 2-1402/2002 було
скасовано рішення
Великоновосілківського районного суду
Донецької області і у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_4 до
Старомлинівської сільської ради
Великоновосілківського району
Донецької області про визнання права
власності на домоволодіння та земельну
ділянку було відмовлено.

Таким чином, як спадкоємець за законом,
просить суд визнати за нею право
власності на житловий будинок з
господарсько-побутовими будівлями,
який розташований в АДРЕСА_1 та
земельну частку ( пай) площею 7,95
умовних кадастрових гектарів згідно
сертифіката на право на землю частку (
пай) серії ДН № 0192569, які залишилися
після смерті батька, ОСОБА_3, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

В судове засідання позивач не
з'явилася, будучи належним чином
оповіщеними про день та час розгляду
справи. Подав заяву про розгляд справи
за її відсутності. Позовні вимоги
підтримала в повному обсязі.

Відповідачі в судове засідання також
не з'явилися, повідомленіналежним
чином про час та місце розгляду справи.
Відповідач, виконком
Старомлитнівської сільської ради
Великоновосілківського району
Донецької області надв зяву про
розгляд справи за його відсутності,
тому суд вважає можливим справу
розглянути без участі відповідачів.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає позов таким, що підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. ст. 1216-1220 ЦК
України спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців). До складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві
на момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК
України у першу чергу право на
спадкування за законом мають право
діти спадкодавця, у тому числі зачаті
за життя спадкодавця та народжені
після його смерті, той з подружжя, який
його пережив, та батьки.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року в селі Володіне
Великоновосілківського району
Донецької області, що підтверджується
відповідним свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_1, виданим відділом
реєстрації актів цивільного стану
реєстраційної служби
Великоновосілківського районного
управління юстиції у Донецькій області
21.01.2014 р.

Після його смерті відкрилась
спадщина у вигляді житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами,
розташований по АДРЕСА_1 та земельної
частки (паю) площею 7,95 в умовних
кадастрових гектарах без визначення
меж цієї частки в натурі на місцевості,
згідно сертифікату на право на
земельну частку ( пай) серії ДН № 0192569.

Спадкоємцем першої черги за
законом після смерті ОСОБА_3 є його
донька ОСОБА_1, позивач у справі, що
підтверджується свідоцтвами про
народження НОМЕР_3 та свідоцтвом про
одруження НОМЕР_2

Згідно витягу із Спадкового реєстру
( спадкові справи та видані на їх
підставі свідоцтва про право на
спадщину) від 17.03.1998 року після смерті
ОСОБА_3 булла заведена спадкова справа.

Право власності спадкоємця на
спадкове майно підлягає захисту в
судовому порядку шляхом його визнання
у разі, якщо таке право оспорюється або
не визнається іншою особою, а також у
разі втрати ним документа, який
засвідчує його право власності (ст. 392
ЦК).

Згідно рішення
Великоновосілківського районного суду
Донецької області від 22.10.2013 року право
власності на вказаний будинок та
земельну частку ( пай) було визнано за
ОСОБА_4, співмешканку померлого батька.

Рішенням апеляційного суду Донецької
області від 04.12.2013 року № 2-1402/2002 було
скасовано рішення
Великоновосілківського районного суду
Донецької області і у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_4 до
Старомлинівської сільської ради
Великоновосілківського району
Донецької області про визнання права
власності на домоволодіння та земельну
ділянку було відмовлено.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо
право власності на нерухоме майно
відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної
реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону
України від 1 липня 2004 року «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» права на
нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації відповідно до
цього Закону, виникають з моменту такої
реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного
Закону права на нерухоме майно, що
виникли до набрання чинності цим
Законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за таких
умов: якщо реєстрація прав була
проведена відповідно до законодавства,
що діяло на момент їх виникнення, або
якщо на момент виникнення прав діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав.

При вирішенні спору суд керується
законодавством, яке регулювало
виникнення права власності у самих
спадкодавців на момент закінчення
будівництва будинків, зокрема
положеннями Цивільного кодексу УРСР 1963
року, Законом України «Про власність».

Державна реєстрація права власності
на житлові будинки, споруди
регулювалася підзаконними
нормативними актами, зокрема, такими як
Інструкція про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української РСР,
затверджена заступником Міністра
комунального господарства Української
РСР 31 січня 1966 року і яка втратила
чинність на підставі наказу
Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995
року № 56, Тимчасове положення про
порядок реєстрації прав власності на
нерухоме майно, затверджене наказом
Міністерства юстиції України від 7
лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в
Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з
подальшими змінами).

Відповідно до ст. 12 Закону України
«Про власність», яка передбачає
підстави виникнення права власності,
праця громадян є основою створення і
примноження їх власності. Громадянин
набуває право власності на майно,
одержане внаслідок спадкування або
укладення інших угод, не заборонених
законом.

Відповідно до п.1 Інструкції про
порядок реєстрації будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР, яка
діяла на час завершення будівництва
спірного майна, реєстрацію будинків з
обслуговуючими їх будівлями і
спорудами та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української РСР
провадили бюро технічної
інвентаризації.

Таким чином, право власності на
спірне домоволодіння набуте і
оформлене у передбаченому
законодавством, яке діяло на час
завершення будівництва, порядку, в
зв'язку з чим суд задовольняє позовні
вимоги визнає за позивачем право
власності на житловий будинок з
господарськими спорудами,
розташований по АДРЕСА_1 та земельну
частку ( пай) площею 7,95 в умовних
кадастрових гектарах, в порядку
спадкування за законом після смерті
батька, ОСОБА_3, а в іншій частині вимог
відмовляє.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 169, 174, 212-215, 218
ЦПК України, ст.ст. 1216-1220, 1226, 1261 ЦК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про
визнання права власності на житловий
будинок та земельну частку ( пай)
порядку спадкування задовольнити
частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності
на житловий будинок з
господарсько-побутовими будівлями,
який розташований в АДРЕСА_1 та
земельну частку ( пай) площею 7,95
умовних кадастрових гектарів згідно
сертифіката на право на землю частку (
пай) серії ДН № 0192569, які залишилися
після смерті батька, ОСОБА_3.

Скасувати реєстрацію та свідоцтва про
право власності за ОСОБА_4 на
домоволодіння, розташоване в АДРЕСА_1
та право власності на земельну частку (
пай) згідно сертифікату на право на
земельну частку ( пай) серії ДН № 0192569,
які належали ОСОБА_3, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Запорізької області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Суддя
Дрюк П.М.