Справа № 500/4801/13-ц
Провадження № 2/500/310/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2014 року Ізмаїльський
міськрайонний суд Одеської області в
складі:

головуючого судді - Пащенко Т.П.

при секретарі - Топтигіної О.М.,

розглянувши у судовому засіданні в
залі суду в м. Ізмаїлі справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не
заявляють самостійних вимог щодо
предмету спору - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 про
визнання угоди з продажу квартири,
купівлі квартири та повернення
грошових коштів за продану квартиру
недійсною, стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

В липні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовними вимогами до ОСОБА_2,
треті особи, які не заявляють
самостійні вимоги щодо предмета спору -
ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_5 в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_6 про захист права
власності, визнання правочину
недійсним та відшкодування моральної
шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що на
підставі свідоцтва Ізмаїльської
міськради Одеської області від 27.01.1993
року ОСОБА_1 стала власником шляхом
приватизації квартири АДРЕСА_1. В 2004
році в зв'язку з похилим віком та
погіршенням здоров'я ОСОБА_1 вирішила
оселитися в приватному будинку, тому
звернулася до ОСОБА_2, директора
Бессарабської товарної біржі,
розташованої в м. Ізмаїлі, яка
займалася питаннями купівлі - продажу
нерухомості та уклала з ним угоду про
надання їй посередницьких послуг з
продажу її квартири та придбання їй
квартири АДРЕСА_2 надавши йому
довіреність. Угода з представництва
інтересів ОСОБА_1 повністю відповідала
ст. 202 ч.3, ст. 203 ч.1,2,3,4,5, ст. 238 ч.1, ст. 244 ч.1,3
ЦК України. ОСОБА_2 скориставшись
станом здоров'я позивача завчасно
продумавши свої злочинні наміри -
заволодіння майном позивачки шляхом
обману в день підписання довіреності
продав квартиру АДРЕСА_1 за 6 500 доларів
США ОСОБА_7, проте гроші від продажу
квартири ОСОБА_1 не повернув,
використавши їх на свої потреби та не
повідомив позивача про продаж належної
їй квартири. Після дзвінка нових
власників квартири ОСОБА_1 намагалася
неодноразово зв'язатися з ОСОБА_2 та
отримати пояснення про виконання ним
взятих на себе зобов'язань укладеної
угоди з продажу квартири та придбання
квартири АДРЕСА_2, але так і не могла
його знайти. У зв'язку з чим звернулася
до правоохоронних органів з заявою про
притягнення ОСОБА_2 до кримінальної
відповідальності за ст.ст. 190, 191, 192 КК
України. Вироком Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 14.04.2006 року ОСОБА_2 було визнано
винним в скоєні злочинів,
відповідальність за які передбачені
ст.ст. 190, 191, 363, 366 КК України та
встановлено, що в результаті умисних
дій ОСОБА_2 з метою заволодіння майном
ОСОБА_1, останній завданий матеріальний
збиток на суму 6 500 доларів США. Після
відміни вироку апеляційним судом
Одеської області справа за
обвинуваченням ОСОБА_2 була направлена
для нового розгляду до Ізмаїльського
міськрайонного суду та постановою суду
від 23.11.2011 року підтверджено вину
ОСОБА_2, яку він визнав повністю, та
звільнено його від кримінальної
відповідальності у зв'язку зі спливом
строків притягнення до кримінальної
відповідальності. В зв'язку з
зазначеним, позивач вважає, що угода з
приводу продажу квартири, купівлі
квартири та повернення грошових коштів
за продану квартиру, укладена під
впливом обману і у відповідності до ст.
230 ЦК України повинна бути визнана
недійсною. Крім того, в результаті
шахрайських дій ОСОБА_2, стан здоров'я
різко погіршився, стала інвалідом
першої групи, відмовили ноги та позивач
стала лежачою хворою. На підтримку її
здоров'я необхідні різні лікарські
засоби на придбання яких витрачається
вся пенсія. З огляду на вказане, позивач
просить визнати правочин, укладений
між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 з купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 недійсним, визнати
право власності на квартиру АДРЕСА_1 за
ОСОБА_1, стягнути з ОСОБА_2 моральну
шкоду на користь ОСОБА_1 в розмірі 20 000
грн.

В ході розгляду справи позивач
неодноразово змінювала позовні вимоги
та в остаточному варіанті від 07.05.2014
року (а.с. 176) представник ОСОБА_1 просив
визнати правочин, укладений між ОСОБА_1
та ОСОБА_2 щодо надання послуг з продажу
квартири АДРЕСА_1 та повернення
грошових коштів за продану квартиру -
недійсним, стягнення з ОСОБА_2
моральної шкоди на користь ОСОБА_1 в
розмірі 20 000 грн.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 01.08.2014 року
позовні вимоги в частині визнання
угоди купівлі-продажу квартири
недійсною, визнання права власності за
заявою представника позивача залишено
без розгляду.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_8 змінені позовні вимоги
підтримав в повному обсязі та просив їх
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином,
про причини неявки суд не повідомив.

Треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_5 в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_6 в судове
засідання не з'явилися, про час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином, про причини неявки суд не
повідомили.

Представник третьої особи ОСОБА_3 -
ОСОБА_9 в судовому засіданні в
задоволенні позовних вимог просив
відмовити з підстав зазначених в
запереченнях на позов, а саме у зв'язку
з тим, що в матеріалах справи відсутня
копія правового документу
підтверджуючого виниклі
правовідносини між ОСОБА_10 та ОСОБА_2 по
угоді по наданню послуг з продажу
квартири АДРЕСА_1, яку позивач вважає,
що необхідно визнавати недійсною. Якщо
виходити з того, що правовідносини
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по угоді по наданню
послуг з продажу квартири АДРЕСА_1
регулюються довіреністю від 23.04.2004
року, то рішенням Ізмаїльського
міськрайонного суду від 31 січня 2013 року
залишеним без змін апеляційним судом
Одеської області в задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_3, третя особа
приватний нотаріус ОСОБА_11 про
визнання недійсної довіреності -
відмовлено. Крім того, правовідносини
по представництву інтересів ОСОБА_1, з
продажу квартири АДРЕСА_1, між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 отримали правову оцінку та
постановою Ізмаїльського
міськрайонного суду від 23.11.2011 року, дії
ОСОБА_2 кваліфіковані за ст. 190 ч.2 КК
України як шахрайство - заволодіння
чужим майном шляхом зловживання
довірою. В зв'язку з чим, правовідносини
виниклі між ОСОБА_1 та її представником
ОСОБА_2 не можуть вплинути на
правовідносини між сторонами угоди -
продавцем та покупцем, і повинні
вирішуватись шляхом пред'явлення
позову про відшкодування шкоди особою,
яка вчинила злочин.

Вислухавши представника позивача,
представника третьої особи, вивчивши
матеріали справи, суд вважає, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 129 Конституції України, ст. 10
ЦПК України, цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61
ЦПК України суд розглядає цивільні
справи в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях, обставини, визнані
сторонами, не підлягають доказуванню, а
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства. Підставою їх
виникнення, поряд з іншими, є договори
та інші правочини.

Згідно ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є
дія особи, спрямована на набуття, зміну
або припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ст. 237 ЦК України
представництвом є правовідношення, в
якому одна сторона (представник)
зобов'язана або має право вчиняти
правочин від імені другої сторони, яку
вона представляє. Не є представником
особа, яка хоч і діє в чужих інтересах,
але від власного імені, а також особа,
уповноважена на ведення переговорів
щодо можливих у майбутньому
правочинів. Представництво виникає на
підставі договору, закону, акта органу
юридичної особи та з інших підстав,
встановлених актами цивільного
законодавства.

Судом встановлено, що згідно
довіреності №803 від 23.04.2004 року
посвідченої приватним нотаріусом
Ізмаїльського районного нотаріального
округу ОСОБА_11, ОСОБА_1 уповноважила
ОСОБА_2 продати за ціну та на умовах, які
будуть визначатися ним самостійно,
виходячи з розумної доцільності, у
порядку, передбаченому чинним
законодавством, належну їй на праві
власності квартиру АДРЕСА_1, для чого
надала йому право одержувати від
уповноважених органів і організацій
необхідні для відчуження довідки та
документи, включаючи заяви,
представляти її інтереси у відповідних
уповноважених органах, які за законом
мають право на оформлення відчуження
нерухомого майна, підписати договір
купівлі-продажу, одержати і повернути
їй кошти, виручені від продажу
квартири, а також вчиняти всі інші
юридично значимі дії, пов'язані з цією
довіреністю (а.с. 85).

Згідно ч.ч. 1,3 ст. 244 ЦК України
представництво, яке ґрунтується на
договорі, може здійснюватися за
довіреністю. Довіреністю є письмовий
документ, що видається однією особою
іншій особі для представництва перед
третіми особами

23.04.2004 року ОСОБА_2, діючи в силу
повноважень, наданих йому довіреністю,
посвідченою приватним нотаріусом
Ізмаїльського районного нотаріального
округу ОСОБА_11 23.04.2004 року від імені
ОСОБА_1 (продавець) і ОСОБА_7 (покупець)
уклали договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 належної продавцю -
ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право
власності на будівлі №1668, виданого
розпорядженням виконавчого комітету
Ізмаїльської міської ради 27.01.1993 року
за №13р. (а.с. 5)

Отже, ОСОБА_2 діяв від імені ОСОБА_1 в
силу повноважень, наданих йому
довіреністю, посвідченою приватним
нотаріусом Ізмаїльського районного
нотаріального округу ОСОБА_11 23.04.2004
року.

В позовній заяві та в судових
засіданнях представник позивача
неодноразово наполягав на тому, що
позивач просить визнати недійсною не
довіреність від 23.04.2004 року посвідчену
приватним нотаріусом Ізмаїльського
районного нотаріального округу
ОСОБА_11, якою ОСОБА_1 уповноважила
ОСОБА_2 продати належну їй квартиру, а
угоду з приводу продажу квартири,
купівлі квартири та повернення
грошових коштів за продану квартиру.

Статтею 57 ЦПК України визначено, що
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема, звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Згідно зі ст. ст. 59, 60 того ж Кодексу
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Обставини, які мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Однак суду не надано позивачем та її
представником доказів в підтвердження
того, що представництво інтересів
ОСОБА_1 здійснювалося ОСОБА_2 не на
підставі довіреності, а на підставі
договору.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що позов в частині визнання
угоди з продажу квартири, купівлі
квартири та повернення грошових коштів
за продану квартиру недійсною не
підлягає задоволенню.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1
щодо стягнення з ОСОБА_2 на її користь
моральної шкоди в сумі 20 000 грн., суд
приходить до наступного висновку.

Постановою Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 23.11.2011 року встановлено, що ОСОБА_2,
виконуючи в своїх корисливих цілях
стан здоров'я ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є
інвалідом 3 групи, частково обмежена в
самостійному пересуванні, страждає
захворюванням катаракти, а також
використовуючи її похилий вік,
запропонував їй з метою економії часу
та прискорення процесу оформлення
всієї необхідної документації,
пов'язаної з реалізацією її квартири, а
також придбанням квартири АДРЕСА_2,
надати йому повноваження по
представництву її інтересів, що ОСОБА_1,
будучи обманутою, і зробила, оформивши
довіреність ВВС №247947 на ОСОБА_2,
відповідно до якої останній отримав
право на продаж її квартири. 23.04.2004 року
ОСОБА_2, доводячи свій злочинний намір
до кінця, не виконуючи умисно
договірних зобов'язань та не бажаючи їх
виконувати, знаходячись в приміщенні
«Бессарабської Товарної біржі» по
просп. Суворова, 54 в м. Ізмаїлі діючи на
підставі вказаної довіреності уклав
договір купівлі-продажу з ОСОБА_7 та
реалізував квартиру ОСОБА_1 за 5 300 грн.
Отримані від реалізації грошові кошти
привласнив та розпорядився ними на
власний розсуд. Вказаними діями ОСОБА_2
скоїв злочин, передбачений ст. 190 ч.2 КК
України - заволодіння чужим майном
шляхом зловживання довірою
(шахрайством), яке причинило значні
збитки. В судовому засіданні ОСОБА_2
свою вину визнав в повному обсязі.
Звільнений від кримінальної
відповідальності у зв'язку зі спливом
строків притягнення винної особи до
кримінальної відповідальності (а.с.7-9).

Відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановленні постановою
Ізмаїльського міськрайонного суду
Одеської області від 23.11.2011 року не
підлягають доказуванню.

Як вбачається з довідки до акта огляду
МСЕК від 25.05.2010 року ОСОБА_1 встановлена
перша група інвалідності безстроково.
(а.с. 28)

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право
на відшкодування моральної шкоди в
наслідок порушення її прав. Моральна
шкода полягає у фізичному болю і
стражданнях які особа отримала в
наслідок ушкодження здоров'я, у
душевних стражданнях яких зазнала
фізична особа в зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї, у душевних
стражданнях які особа зазнала в зв'язку
з приниженням її честі гідності та
ділової репутації.

Частиною 2 ст. 23 ЦК України передбачено,
що розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається залежно
від характеру правопорушення, глибини
фізичних і душевних страждань,
погіршення здібностей особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

В Постанові Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.1995 р. № 4 (зі змінами до
пункту 9 внесеними постановою від 25.05.2001
р. № 5), роз'яснено, що розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру -
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин, а також
враховується стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану.
При цьому суд має виходити із засад
розумності, виваженості та
справедливості.

Оскільки судом встановлено, що діями
відповідача ОСОБА_2М позивачу було
завдано моральної шкоди, яка полягає в
тому, що в результаті його злочинних
дій вона була позбавлена грошових
коштів від продажу квартири, а також
відчувала моральні страждання у
зв'язку з цим, суд приходить до
висновку, що вимоги в частині стягнення
моральної шкоди підлягають частковому
задоволенню. Враховуючи факт
заподіяння позивачу моральної шкоди,
протиправність дій відповідача ОСОБА_2,
причинний зв'язок між такими діями та
їх наслідками, вину відповідача ОСОБА_2
в завданій моральній шкоді, суд
приходить до висновку, щодо
необхідності стягнення з ОСОБА_2 на
користь позивача, виходячи із засад
розумності, виваженості та
справедливості у відшкодування
моральної шкоди грошової компенсації в
сумі 5 000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57- 61, 212, 213-215, 218 ЦПК
України, ст. 11, 23, 202, 237, 244, 1167 ЦК України,
суд -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які
не заявляють самостійних вимог щодо
предмету спору - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 про
визнання угоди з продажу квартири,
купівлі квартири та повернення
грошових коштів за продану квартиру
недійсною, стягнення моральної шкоди -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
моральну шкоду в сумі 5 000 (п'ять тисяч
гривень) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави
судовий збір в сумі 243, 60 грн.

В іншій частині позову ОСОБА_1 -
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через
Ізмаїльський міськрайонний суд
Одеської області шляхом подання в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Суддя
Т.П.Пащенко