Справа № 640/2589/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2014 року Київський районний
суд м.Харкова в складі:

головуючого судді Бородіної Н.М.

за участю секретаря Медведєвої Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Прокуратури Харківської області, 3- я
особа Головне Управління Державного
казначейства України в Харківській
області про відшкодування шкоди, -

встановив:

Позивач, ОСОБА_1, звернулась у суд з
позовом до відповідачів, ОСОБА_2,
Прокуратури Харківської області, 3- я
особа Головне Управління Державного
казначейства України в Харківській
області, в якому після уточнення
позовних вимог, прийнятих судом,
остаточно просить: стягнути з
прокуратури Харківської області
матеріальну шкоду в сумі 50563 грн., та
моральну шкоди в сумі 3000 грн.,
спричинені діями слідчого прокуратури
Орджонікідзевського району м.Харкова
ОСОБА_2, посилаючись на ЗУ «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянові незаконними діями органів,
що здійснюють оперативно-розшукову
діяльність, органів досудового
розслідування, прокуратури і суду» та
ст.ст.22, 23, 1173 ЦК України.

В обґрунтування своїх вимог зазначає,
що слідчий прокуратури
Орджонікідзевського району незаконно
наклав арешт на її автомобіль - Camry Toyota
д.н. НОМЕР_1, чим спричинив їй
матеріальну шкоду, яка полягає в тому,
що вона хотіла продати автомобіль, а
кошти від продажу покласти на
депозитний рахунок та отримати
відсотки від депозиту. Також
незаконними діями слідчого
прокуратури їй спричинена моральна
шкода, яка полягала в неможливості
реалізації своїх звичок і бажань, та
витрачання часу на захист своїх прав.

Суд зазначає, що хоча у позові прізвище
позивачки записано, як Беспала, суд
враховуючи встановлення її особи у
судовому засіданні від 16.05.2014р. та
інших документів, які наявні у
матеріалах справи, вважає правильним
прізвище позивачки у даній справі -
ОСОБА_1.

Відповідач - Прокуратура Харківської
області, у поданих запереченнях
просила в задоволені позову відмовити
за відсутності доказів порушення прав
позивачки з боку прокуратури.

Співвідповідач - ОСОБА_2, заперечень
проти позову не надав, у судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлявся судом
належним чином.

3-я особа - Головне Управління
Державного казначейства України в
Харківській області, заперечень проти
позову не надала, у судове засідання не
з'явилась, про час та місце розгляду
справи повідомлялась судом належним
чином.

Суд зазначає, що у відповідності до ст.11
ЦПК України , суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних осіб, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Також у відповідності до ст.. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Враховуючи зазначене, суд розглядає
даний позов в межах заявлених вимог та
на підставі доказів наданих сторонами
у відповідності до ч.2 ст.27 ЦПК України.

Зі свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу, вбачається, що
позивачка є власницею автомобіля Camry
Toyota д. н. НОМЕР_1 з 2008р., ОСОБА_3 має право
керування вказаним автомобілем (а.с. 26).

Із відповіді начальника ВРЕР ДАІ з
обслуговування м. Харків № 1 ГУМВС
України в Харківській області,
вбачається що на автомобіль Camry Toyota д.н.
НОМЕР_1, постановою прокуратури
Орджонікідзевського району м. Харкова
від 17.02.2011 року по карній справі за №
59100513, накладено арешт.

Згідно постанови Ленінського
районного суду м.Харкова від 10.07.2013р., по
кримінальній справі №83100436 та
об'єднаних з нею кримінальних справ
№№59100513, 26110021 за обвинуваченням ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3
(прізвище російською мовою) в скоєні
злочинів, за клопотанням прокурора
знятий арешт з автомобіля Camry Toyota д. н.
НОМЕР_1.

Зокрема в постанові зазначено, що
автомобіль Camry Toyota д.н. НОМЕР_1 не є
речовим доказом по справі, не є
особистим майном підсудного ОСОБА_3,
тому на вказаний автомобіль не може
бути стягнення в дохід держави або в
задоволення цивільного позову.

За вимогами Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
незаконними діями органів, що
здійснюють оперативно-розшукову
діяльність, органів досудового
розслідування, прокуратури і суду», ч.
ч. 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України, шкода в
порядку, передбаченому цими нормами,
може бути відшкодована лише внаслідок
обставин, визначених ст. 1 цього Закону,
а право на її відшкодування виникає у
випадках, зазначених у ст. 2 Закону.

Відповідно до п.1 ст. 1 ЗУ «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду»
підлягає відшкодуванню шкода, завдана
громадянинові внаслідок незаконного
накладення арешту на майно.

Згідноп.п.1,5 ст. 3 Закону у наведених в
статті 1 цього Закону випадках
громадянинові відшкодовуються
(повертаються): заробіток та інші
грошові доходи, які він втратив
внаслідок незаконних дій, моральна
шкода.

За правилами ст. 2 Закону право на
відшкодування шкоди в розмірах і в
порядку, передбачених цим Законом,
виникає у випадках: встановлення в
обвинувальному вироку суду чи іншому
рішенні суду (крім ухвали чи постанови
суду про повернення справи на
додаткове розслідування чи новий
судовий розгляд) факту незаконного
накладення арешту на майно та інших
процесуальних дій, що обмежують чи
порушують права та свободи громадян.

Між тим, суду не надано доказів
наявності судового рішення, яким
встановлено незаконність накладання
арешту на автомобіль Camry Toyota д.н. НОМЕР_1
постановою прокуратури
Орджонікідзевського району м. Харкова
від 17.02.2011 року по карній справі за №
59100513, не ставить таких вимог позивач і
у даному позові, тоді як суд у
відповідності до ст.ст. 10, 11 ЦПК України,
обмежений межами заявлених вимог.
Внаслідок викладеного підстави для
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, відповідно до
положень ЗУ «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду» - відсутні.

Крім того, згідно ст. 4 Закону
відшкодування шкоди у випадках,
передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3
цього Закону, провадиться за рахунок

коштів державного бюджету.

Відповідно до повноважень органів
Державної казначейської служби
України, визначених ст. 43 Бюджетного
кодексу України, Положенням про
Державну казначейську службу України,
затвердженого указом Президента
України від 13 квітня 2011 року № 460/2011,
органами Державного казначейства
здійснюються функції: операції з
коштами Державного бюджету,
розрахунково-касового обслуговування
розпорядників і одержувачів бюджетних
коштів; контролю за здійсненням
бюджетних повноважень при зарахуванні
надходжень, взятті бюджетних
зобов'язань та проведенні дотримання
учасниками бюджетного процесу
бюджетного законодавства,
бухгалтерського обліку та складання
звітності при виконанні Державного
бюджету.

Виходячи з наведеного при наявності
підстав для відшкодування шкоди
спричиненої особі діями (рішеннями )
органів прокуратури така шкода
відшкодувається за рахунок коштів
Державного бюджету, операції з якими
віднесено до повноважень Державного
казначейства. Таким чином, належним
відповідачем у даній справі є саме
органи Державного казначейства, тобто
вимоги позивачем пред'явлені не до
належного відповідача, що також є
підставою для відмови в задоволені
позову.

Стосовно загальних правил
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди на підставі ст.ст.22,23 ЦК
України, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 , ч.2 ст. 22 ЦК України
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
При цьому збитками є доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Доказів наявності спричинення
відповідачами позивачу збитків
(упущеної вигоди) суду не надано.
Посилання на начебто бажання продати
автомобіль на який був накладений
арешт та отримані кошти покласти на
банківській вклад позивачем не
підтверджено, а є лише припущеннями,
тоді як судове рішення на припущеннях
ґрунтуватися не може. Інформування ПАТ
«Укрсоцбанк» позивача про процентні
ставки по банківським вкладам не є
доказом упущеної позивачем вигоди,
оскільки банком надана загальна
інформація.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право
на відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її права,
при цьому моральна шкода полягає у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів.

Згідно роз'яснень, які містяться в п.5
ПП ВСУ «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» відповідно до
загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні.

Між тим, наявність усіх ознак, які
передбачають загальні підстави
відшкодування моральної шкоди,
позивачем не доведено.

Враховуючи недоведеність позовних
вимог, підстави для задоволення позову
відсутні.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.3, 4, 10, 60, 61, 79, 81, 88, 212-215, ЦПК України,
суд ,-

вирішив:

В задоволені позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом

десяти днів з дня його проголошення,
через суд першої інстанції. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили, після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги.

Суддя
Бородіна Н.М.