Справа № 496/3435/14-ц
Провадження 2/496/1619/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2014 року Біляївський районний
суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Галич О.П.,

при секретарі - Величко Н.М.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Біляївка Одеської
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору
недійсним - ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним
позовом який обґрунтовує тим, що йому
на праві приватної власності належав
будинок розташований за адресою:
АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про
право власності. Незакінчений
будівництвом житловий будинок позивач
придбав разом дружиною ОСОБА_3,
добудували його ат оформили право
власності. Спочатку позивач з дружиною
жив дружно, але у червні 2008 році
потрапив до хірургічного відділення
Біляївської центральної районної
лікарні, де був прооперований та пробув
у лікарні майже два місяці, де проходив
реабілітацію. В день виписки з лікарні
09 вересня 2008 року дружина позивача
повезла його не додому, а до державного
нотаріуса, пояснивши, що потрібно щось
підписати, щоб вона могла доглядати за
позивачем. У зв'язку з тривалим
прийомом медичних препаратів, позивач
не до кінця усвідомлював, який саме він
документ підписував та які правові
наслідки він буде мати для нього. Як
виявилося згодом позивач підписав
договір дарування житлового будинку
донці своє дружини від першого шлюбу.
Після укладення зазначеного договору,
відношення дружини та дочки до
позивача різко змінилося та вони
почали виганяти його з дому. З таких
підстав позивач вимушений звернутися
до суду з вказаним позовом.

Позивач у судовому засіданні позовні
вимоги підтримав, та просив їх
задовольнити у повному обсязі. Пояснив
суду, що його дружина с дочкою не
доглядають за ним, не кормлять його. Але
він проживає в зазначеному будинку в
окремій кімнаті та вирішив визнати
договір дарування недійсним, так як за
ним не доглядають та дружина має
коханця.

Відповідача у судовому засіданні
заперечувала проти позову у повному
обсязі та просила суд відмовити у
задоволенні позовних вимог
посилаючись на письмові заперечення,
які містяться в матеріалах справи.

Заслухавши пояснення сторін та
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22 жовтня 2008 року
був укладений договір дарування
відповідно до якого ОСОБА_1 та ОСОБА_4
попередньо ознайомлені з вимогами
цивільного законодавства щодо
недійсності право чинів, перебуваючи
при здоровому розумі та ясній пам'яті
та діючи добровільно, розуміючи
значення своїх дій та правові наслідки
укладення домовились, що ОСОБА_1
подарував, а ОСОБА_4 прийняла в дар
житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 22).

У судовому засіданні позивач
підтвердив, що він добровільно
подарував будинок відповідачу, але на
даний час він передумав та хоче будинок
забрати назад.

Суд приходить до висновку, що
волевиявлення позивача було вільним і
відповідало його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 717, ч. 2 ст. 719 ЦК
України за договором дарування одна
сторона (дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно (дарунок) у власність.
Договір дарування нерухомої речі
укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно ст. 229 ЦК України якщо особа,
яка вчинила правочин, помилилася щодо
обставин, які мають істотне значення,
такий правочин може бути визнаний
судом недійсним. Істотне значення має
помилка щодо природи правочину, прав та
обов'язків сторін, таких властивостей і
якостей речі, які значно знижують її
цінність або можливість використання
за цільовим призначенням. Помилка щодо
мотивів правочину не має істотного
значення, крім випадків, встановлених
законом.

Як зазначено в п. 8 Постанови № 9
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсним», відповідно до ч. 1 статті 215
ЦК України, підставою недійсності
правочину є недодержання стороною
(сторонами) вимог, які встановлені ст. 203
ЦК України, саме на момент вчинення
правочину. У зв'язку з цим судам
необхідно правильно визначати момент
вчинення правочину.

Відповідно до роз'яснень, викладених у
п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду
України №9 від 6 листопада 2009 року «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними», згідно ст.ст. 229 - 233 ЦК
України правочин, вчинений під впливом
помилки, обману, насильства,
зловмисної домовленості представника
однієї сторони з другою стороною або
внаслідок впливу тяжкої обставини, є
оспорюваним. Обставини, щодо яких
помилилася сторона правочину (ст. 229 ЦК
України) мають існувати саме на момент
вчинення правочину. Особа на
підтвердження своїх вимог про визнання
правочину недійсним повинна довести,
що така помилка дійсно мала місце, а
також що вона має істотне значення. Не є
помилкою щодо якості речі неможливість
її використання або виникнення
труднощів у її використанні, що сталося
після виконання хоча б однією зі сторін
зобов'язань, які виникли з правочину, і
не пов'язане з поведінкою іншої сторони
правочину. Не має правового значення
помилка щодо розрахунку одержання
користі від вчиненого правочину.
Помилка внаслідок власного
недбальства, незнання закону чи
неправильного його тлумачення однією
зі сторін не є підставою для визнання
правочину недійсним.

Із зазначеного договору дарування
житлового будинку вбачається, що він
підписаний власноруч дарувальником та
обдаровуваним, посвідчений приватним
нотаріусом, що було підтверджено
позивачем у судовому засіданні.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на вище викладене позовні
вимоги не обґрунтовані та не
підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 215, 717, 719 ЦК України та
ст.ст. 10,60 61, 212 -215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволені позовної заяви
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору
недійсним.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Одеської області
через Біляївський районний суд
Одеської області протягом 10 днів з дня
його проголошення, а особам, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час його
проголошення, - протягом 10 днів з дня
отримання його копії.

Суддя
Галич О.П.

02.10.2014