Справа № 712/7509/14-ц
Провадження № 2/712/1844/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2014 року Соснівський районний
суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді - Мельник І.О.

при секретарі - Аліценко О.О.

з участю адвоката - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Черкаси
цивільну справу за позовом ПАТ КБ
«ПриватБанк» до ОСОБА_2, яка діє в
інтересах малолітнього ОСОБА_3, треті
особи: ОСОБА_4, Орган опіки та
піклування м.Черкаси, про виселення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2, яка діє в інтересах
малолітнього ОСОБА_3, треті особи:
ОСОБА_4, Орган опіки та піклування
м.Черкаси, про виселення. В
обґрунтування своїх вимог вказував, що
між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4
укладено кредитний договір №
СSIРGА00000236. Відповідно до п. 7.1.
кредитного договору банк зобов'язався
надати третій особі кредит у вигляді
кредитної лінії у розмірі 23300 дол. США
строком до 26.12.2022 року, а третя особа
зобов'язалася повернути кредит та
сплатити відсотки за користування
кредитними коштами в строки та в
порядку, встановлених кредитним
договором. В забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором між
ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 та ОСОБА_6
26.12.2007 року укладено договір іпотеки №
СSIРGА00000236. Згідно з п. 33.3 договору
іпотеки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 надали в
іпотеку нерухоме майно, а саме:
квартиру, загальною площею 48.80,
житловою площею 29.40 кв.м, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1. Майно
належало ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на підставі
свідоцтва про право власності.
Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 27.04.2012 року звернуто
стягнення на предмет іпотеки, а саме
квартиру, загальною площею 48.80,
житловою площею 29.40 кв.м, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом
продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ
КБ «ПриватБанк» та виселено ОСОБА_5 та
ОСОБА_2, яка є правонаступником ОСОБА_6.
Позивач вказує, що після прийняття
рішення про звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільняють
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.
Враховуючи викладене, просять виселити
ОСОБА_3, в інтересах якого діє ОСОБА_2, з
квартири АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представники
позивача за довіреністю - ОСОБА_7,
ОСОБА_8, позовні вимоги підтримали,
просили позов задоволити, пояснивши
суду, що станом на сьогодні жодних
погашень боргу по кредиту не вносилося.

Відповідачка ОСОБА_2, яка діє в
інтересах малолітнього ОСОБА_3, та
адвокат ОСОБА_1 в судовому засіданні
позов не визнали, просили у задоволенні
позову відмовити, вважаючи його такими,
що протирічить вимогам закону. Так,
відповідно до Закону України № 1304 - VП
від 03.06.2014 року Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті - не може бути
примусово стягнуте (відчужене без
згоди власника) нерухоме житлове майно,
яке вважається предметом іпотеки
згідно зі ст.5 Закону України «Про
іпотеку», якщо таке майно виступає як
забезпечення зобов'язань громадянина
України (позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті. Обов'язковою умовою
застосування Закону Про мораторій є та
обставина, що нерухоме майно
використовується як місце постійного
проживання позичальника/майнового
поручителя, за умови, що у позичальника
або майнового поручителя у власності
не знаходиться інше нерухоме житлове
майно. Усі наведені вище перепони для
примусового стягнення (відчуження)
майна та підстави для застосування
щодо мене та інших членів сім'ї
мораторію - маються в наявності. Крім
того під час укладання договору
іпотеки на порушення вимог ст.17,18
Закону України «Про охорону
дитинства», ст.177 СК України, ст.71 п.1 п.п.3
ЦК України відповідачем не виявлено та
не враховано факт права користування
предметом застави неповнолітньою
дитиною - сином позивачки - ОСОБА_3 та не
отримано для цього дозволу органу
опіки та піклування, чим порушено право
неповнолітньої дитини користуватись
житлом. Позивачка ОСОБА_2 пояснила, що
син ОСОБА_3 перебуває на обліку в
Черкаському обласному
психо-неврологічному диспансері з
приводу психічного захворювання,
періодично проходить курси лікування,
через захворювання навчання в
загальноосвітній школі йому
протипоказане, тому він перебуває на
індивідуальній системі навчання на
дому. Іншого житла він не має, тому
розгляд питання про його виселення
безумовно потягне за собою погіршення
стану його здоров'я.

В судовому засіданні представник
третьої особи - органу опіки та
піклування м. Черкаси Дахнівська Т.В.
заперечувала проти задоволення позову,
оскільки неповнолітній не має у
власності іншої нерухомості, що буде
порушенням його прав.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання
не з»явилася, про час і місце розгляду
справи повідомлялася належним чином,
причини неявки суду не відомі.

Суд, вислухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши письмові матеріали
справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що рішенням
Соснівського районного суду м. Черкаси
від 27.04.2012 року звернуто стягнення на
квартиру загальною площею 48, 80 кв.м., яка
розташована за адресою АДРЕСА_1 шляхом
продажу вказаного предмету іпотеки (на
підставі договору іпотеки № CSІРGА00000242
від 26.12.2007 року) закритим акціонерним
товариством комерційним банком
«ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ,
вул. Набережна Перемоги, 50 ) з укладанням від імені
відповідачів договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою особою
покупцем, з отриманням витягу з
Державного реєстру прав власності, а
також наданням КБ „ПриватБанк" всіх
повноважень необхідних для здійснення
продажу предмети іпотеки. Одночасно з
цим, виселено ОСОБА_5 та ОСОБА_2, які
зареєстровані та проживають у
квартирі, розташованій за адресою
АДРЕСА_1, зі зняттям з реєстраційного
обліку у Відділі у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб УМВС України м. Черкаси.

Рішенням апеляційного суду Черкаської
області від 22.05.2013 року заочне рішення
Соснівського районного суду м. Черкаси
від 27.04.2012 року змінено в частині
порядку звернення стягнення на предмет
іпотеки. В іншій частині заочне рішення
залишено без змін.

Як роз'яснено у п. 34 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин», у випадку
коли для розпорядження предметом
застави була необхідною згода
заставодержателя (частина друга статті
586 ЦК), правочин заставодавця щодо
розпорядження предметом застави,
вчинений без згоди заставодержателя
після укладення договору застави, не
може бути визнаний недійсним за
позовом заставодержателя, оскільки в
пункті 2 частини другої статті 592 ЦК
установлено інший наслідок порушення
заставодавцем правил про
розпорядження предметом застави, а
саме - пред'явлення вимоги про
дострокове виконання зобов'язання,
забезпеченого заставою, а також тому,
що у разі переходу права власності на
предмет іпотеки від іпотекодавця до
іншої особи іпотека є дійсною для
набувача відповідного нерухомого
майна (стаття 23 Закону України "Про
іпотеку").

Разом із тим відповідно до прямої
вказівки закону (стаття 12 Закону
України "Про іпотеку") окремі правочини
щодо іпотечного нерухомого майна,
вчинені без згоди іпотекодержателя,
можуть бути визнані недійсними за
позовом іпотекодержателя. Так,
правочин щодо відчуження
іпотекодавцем переданого в іпотеку
майна або його передачі в наступну
іпотеку, спільну діяльність, лізинг,
оренду чи користування без згоди
іпотекодержателя є недійсним.

Судом встановлено і визнається
відповідачкою в суді, що вона з
неповнолітнім сином зареєстрована у
квартирі АДРЕСА_1, що є предметом
іпотеки. Згоди на реєстрацію
неповнолітнього ОСОБА_3 у квартирі, яка
є предметом іпотеки, Банк не надав.

ПАТ КБ ''ПриватБанк'' неодноразово
направлялися вимоги відповідачам по
справі щодо добровільного звільнення
іпотечного житлового приміщення
протягом одного місяця з моменту
отримання даної вимоги, які були
отримані відповідачем, що
підтверджується письмовими доказами.
Однак, вказані особи спірне житлове
приміщення в добровільному порядку не
звільнили.

Відповідно до ч.1 ст. 40 Закону України
''Про іпотеку'', звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей. Виселення
проводиться у порядку, встановленому
законом.

Такий порядок встановлено ч.3 ст. 109 ЖК
України, яка передбачає примусове
виселення громадян із жилого
приміщення, що є предметом іпотеки та
на яке звернено стягнення. Якщо
громадяни не звільняють жиле
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

ПАТ КБ ''ПриватБанк'' додержаний порядок
письмової вимоги про виселення
відповідачів добровільно, а тому
ОСОБА_3 відповідно до положень ч. 2 ст. 40
Закону України "Про іпотеку" та ч.3 ст. 109
ЖК України підлягає виселенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції
України та ст. 5 ЦК України акти
цивільного законодавства регулюють
відносини, які виникли з дня набрання
ним чинності, і не мають зворотної дії в
часі, крім випадків, коли вони
пом'якшують або скасовують цивільну
відповідальність особи.

Посилання ОСОБА_2 на норми Закону
України «Про мораторій» як на
безумовну підставу для відмови у
задоволенні позову про виселення з
іпотечної квартири, суд оцінює
критично. Вказаний Закон вступив в силу
03.06.2014 року, в той час як рішення
Соснівського районного суду м. Черкаси
про звернення стягнення на квартиру
загальною площею 48, 80 кв.м., яка
розташована за адресою АДРЕСА_1, та
виселення мешканців даної квартири,
набрало чинності 22.05.2013 року, тобто до
набрання чинності Закону України «Про
мораторій».

Крім того, вказаним вище рішенням суду
виселена із спірної квартири ОСОБА_2,
яка є матір»ю малолітнього ОСОБА_3 У
ході розгляду справи суду не надано
доказів щодо зупинення рішення суду
про виселення ОСОБА_2, яка є матір»ю
малолітнього ОСОБА_3 В Законі України
«Про мораторій» відсутні положення
щодо зупинення виконання рішень судів
щодо звернення стягнення на предмет
іпотеки, які набули чинності до
прийняття вказаного Закону. Малолітня
дитина не може бути позбавлена
батьківського піклування, повинна
мешкати разом із своїми батьками, що
унеможливлює проживання малолітнього
ОСОБА_3 у спірному помешканні без своїх
батьків.

Враховуючи викладене, аналізуючи
докази в їх сукупності, що суд вважає за
необхідне виселити ОСОБА_3 з квартири
АДРЕСА_1.

Керуючись ст. ст. 5, 10, 57-60, 88, 212, 214-215 ЦПК
України, ст. 16 ЦК України, ст. 109 ЖК
України, ст. 40 Закону України «Про
іпотеку», суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_2, яка
діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3,
треті особи: ОСОБА_4, Орган опіки та
піклування м.Черкаси, про виселення
задовольнити.

Виселити ОСОБА_3, в інтересах якого діє
ОСОБА_2, з квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, яка діє в інтересах
малолітнього ОСОБА_3, на користь ПАТ КБ
"Приват Банк" понесені судові витрати
по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Черкаської області через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги протягом 10 днів з
моменту проголошення рішення.

Головуючий:
І.О. Мельник