Справа № 136/2682/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"23" грудня 2014 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Мочульської Л. Т.

за участю секретаря Белінської С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Липовець Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ЛУКАШІВСЬКОЇ СІЛЬСЬКОЇ РАДИ та ОСОБА_3 про визнання заяви про відмову від спадщини недійсною

В С Т А Н О В И В :

Позивачка, з урахуванням змінених позовних вимог, звернулась до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_4, з яким вона прожила все життя разом до дня його смерті. Після його смерті відкрилась спадщина. Крім неї інших спадкоємців за законом немає. Проте, коли вона звернулась до нотаріуса за оформленням спадщини, в тому числі і будинку, побудованого під час перебування у шлюбі, в якому проживає, то дізналась про наявність заповіту, яким чоловік все своє майно заповідав сусідці - ОСОБА_3, а також про наявність її заяви про відмову від спадщини. Рішенням Липовецького районного суду від 06.11.2014 року вищевказаний заповіт чоловіка був визнаний нікчемним. Вважає, що заяву про відмову від спадщини було вчинено нею під впливом помилки, внаслідок похилого віку та нерозуміння змісту відмови від спадщини та її наслідків. Будь-якого наміру відмовитися від спадщини не мала, оскільки розуміла що цим позбавить себе єдиного житла.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги пославшись на обставини, викладені у позовній заяві. ОСОБА_1 суду пояснила, що їй в квітні виповнилось 80 років. І коли її викликали в Лукашівську сільську раду після смерті чоловіка, то пояснили, що потрібно підписати якісь папери для переоформлення землі. Вона і підписала, не розуміючи, що підписала відмову від спадщини після смерті чоловіка.

Представник відповідача - Лукашівської сільської ради Липовецького району Вінницької області, сільський голова М.Слободянюк в судове засідання не з»явився, однак направив суду заяву, в який позов визнав у повному обсязі, не заперечує проти визнання заяви позивачки про відмову від спадщини недійсною та просить розглянути справу без його участі.

У відповідності до ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про можливість задоволення клопотання представника відповідача та розглянути справу в його відсутності.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні позов визнала у повному обсязі, просила суд задовольнити вимоги позивачки та визнати відмову від спадщини після смерті її чоловіка - недійсною.

Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне.

05 лютого 2014 року ОСОБА_4, склав заповіт, який був посвідчений секретарем Лукашівської сільської ради Липовецького району Вінницької області 05.02.2014 року, яким він заповідав все своє майно ОСОБА_3.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 - помер ( свідоцтво про смерть - а.с.5)

Після його смерті відкрилася спадщина.

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Право на спадкування мають особи, визначені в заповіті, а у випадку відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від неї, право на спадкування одержують спадкоємці за законом (ст. 1223 ЦК України).

Рішенням Липовецького районного суду від 06.11.2014 року заповіт ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, складений ним 05.02.2014 року, посвідчений секретарем Лукашівської сільської ради 05.02.2014 року, зареєстрований в реєстрі за №5, яким він все своє майно заповідав ОСОБА_3 , був визнаний нікчемним.( а.с.7,8)

Тобто, в даному випадку має місце спадкування за законом.

Позивачка є дружиною померлого спадкодавця ОСОБА_4, що підтверджується їх свідоцтвом про одруження (а.с. 6).

Тобто, в контексті ст. 1261 ЦК України позивачка є спадкоємцем першої черги за законом після смерті чоловіка.

Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1270 ЦК передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шісті місяців, який починається з часу відкриття спадщини він не заявив про відмову від неї.

Нормою ст. 1263 ЦК України якою передбачено право на відмову від прийняття спадщини, зокрема частинами 1 та 5 даної статті передбачено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною та може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи до майна померлого ОСОБА_4, відповідачка ОСОБА_3 27 серпня 2014 року звернулася до Липовецької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4

Згідно з довідками виконкому Лукашівської сільської ради, які знаходяться в матеріалах спадкової справи, позивачка постійно проживала зі спадкодавцем до дня його смерті.

29 серпня 2014 року до Липовецької державної нотаріальної контори надійшла заява ОСОБА_1, датована 27.08.2014 року, справжність підпису під якою посвідчена секретарем Лукашівської сільської ради 27.08.2014 року, згідно з якою вона відмовилась від обов»язкової частки у спадщині після смерті чоловіка та від одержання свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя.

Статтею 229 ЦК України встановлено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилялась щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, тощо. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. До помилок, які мають істотне значення слід віднести помилку щодо змісту правочину, сторони правочину, предмету правочину, якості об'єкту, ціни, правової природи правочину тощо. Істотною може вважатись помилка, наслідки якої взагалі неможливо усунути або для їх усунення стороні, яка помилилась, необхідно нести значні витрати. Обставини, щодо яких помилилась сторона правочину, мають існувати або, навпаки, бути відсутніми саме на момент вчинення правочину. Сторона на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, тобто надати докази, які б свідчили про її помилку щодо істотних обставин правочину.

Отже, зміст вказаної правової норми зводиться до того, що у разі коли воля особи до вчинення правочину і результат правочину не узгоджуються між собою, це свідчить про помилку особи, зокрема щодо природи правочину.

Звертаючись до суду із вказаним позовом та пояснюючи в судовому засіданні, позивач послалася на те, що вона планувала переоформляти спадщину після смерті чоловіка, а до сільської ради її покликали, як їй пояснили, для переоформлення землі. В силу своєї необізнаності, думаючи що підписує документи пов'язані з оформленням спадщини, підписала заяву про відмову від неї, у зв"язку з чим нотаріус відмовляє в оформленні спадщини за законом після смерті чоловіка.

Беручи до уваги встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, суд вважає встановленим що позивачем заяву про відмову від спадщини яка відкрилася внаслідок смерті її чоловіка було виконано помилково так як її воля була спрямована на оформлення права власності на спадкове майно яке залишилося після його смерті , тобто на набуття прав та обов'язків, а не на їх припинення.

У відповідності до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно з ч.6 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» , за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб, суд у мотивувальній частині може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

Суд вважає, що визнання відповідачами позовних вимог - не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб, а тому приймає визнання відповідачами позову та ухвалює рішення про задоволення позовних вимог.

За наведених обставин вимоги позивача підлягають задоволенню , а заяу позивача про відмову від спадщини слід визнати недійсною.

На підставі ст. 229, ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 174, 209, 212, 214, 215 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити .

Визнати недійсною відмову ОСОБА_1 від спадщини, яка відкрилася внаслідок смерті її чоловіка ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом 10 днів. Після закінчення цього строку рішення набирає законної сили, якщо не надійде апеляційної скарги на рішення суду

Суддя: Л. Т. Мочульська