Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/2077/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Іванова Н. Ю.
Доповідач Карпенко О. Л.
УХВАЛА

іменем України

14.10.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області в складі:

головуючого - Карпенка О.Л.,

суддів -
Белінської І.М., Гайсюка О.В.,

за
участю секретаря - Діманової Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом дочірнього
підприємства «Кіровоградтепло»
товариства з обмеженою
відповідальністю «Центр
науково-технічних інновацій
Української нафтогазової академії» до
ОСОБА_2 про відшкодування завданої
шкоди за апеляційною скаргою
дочірнього підприємства
«Кіровоградтепло» товариства з
обмеженою відповідальністю «Центр
науково-технічних інновацій
Української нафтогазової академії» на
рішення Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 25 червня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

15 квітня 2013 року дочірнє
підприємство «Кіровоградтепло»
товариства з обмеженою
відповідальністю «Центр
науково-технічних інновацій
Української нафтогазової академії»
(далі за текстом ДП «Кіровоградтепло»)
до ОСОБА_2 про відшкодування завданої
шкоди. З урахуванням заяви про
збільшення позовних вимог (Т. І а.с. 229,
230) позивач просив стягнути з
відповідача 192315 грн. 12 коп. завданих
збитків. Позов обґрунтовано тим, що 15
березня 2007 року по 5 квітня 2013 року
відповідач працював на посаді механіка
автотранспортного цеху ДП
«Кіровоградтепло». 16 липня 2007 року між
цими сторонами було укладено договір
про повну матеріальну
відповідальність працівника. З 25 липня
2012 року по 18 березня 2013 року відповідач
виконував обов'язки начальника
автотранспортного цеху. 5 квітня 2013
року відповідача звільнено з роботи на
підставі поданої ним заяви. 1 квітня 2013
року було проведено інвентаризацію
товарно-матеріальних цінностей і
встановлено нестачу семи одиниць
техніки: автокран СМК-7, автомобіль
ГАЗ-2402, автомобіль ГАЗ-53, два трактора
Т-40, трактор ЮМЗ, екскаватор Е-3322.
Нестача виникла внаслідок недбалого
ставлення відповідачем до збереження
товарно-матеріальних цінностей. Тим
самим позивачу завдано збитків на суму
192315 грн. 12 коп.

Рішенням Кіровського районного
суду м. Кіровограда від 25 червня 2014 року
в задоволенні позову відмовлено
повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду,
позивач подав апеляційну скаргу в якій
просить скасувати оскаржуване рішення
і ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог та стягнути
з відповідача компенсацію понесених
судових витрат. В апеляційній скарзі
позивач посилається на порушення судом
норм матеріального і процесуального
права, які привели до ухвалення
неправильного рішення. Так суд не дав
належної оцінки висновку
судово-економічної експертизи,
проведеної кіровоградським
відділенням ОНДІСЕ, щодо відсутності
документального підтвердження нестачі
товарно-матеріальних цінностей (ТМЦ) та
недотримання порядку прийняття,
зберігання, відпуску, обліку та
контролю основних засобів. Висновок
експерта є суперечливим. Висновок не
містить відповіді щодо розміру
матеріальної шкоди. Вказаний доказ не є
достовірним. Посилаючись на
відсутність підстав для укладення
договору про повну матеріальну
відповідальність, суд не врахував, що
ТМЦ передані відповідачу під звіт за
разовим дорученням, що підтверджується
накладною на внутрішнє переміщення.

Позивач подав письмові
заперечення на апеляційну скаргу в
яких просить відмовити в задоволенні
апеляційної скарги так, як доводи
позивача про суперечливість висновку
експертизи є безпідставним. Він вважає,
що позивач не створив належних умов
для правильної передачі йому ТМЦ, їх
збереження. В апеляційній скарзі не
наведено обставин, передбачених ст. 309
ЦПК України, які б могли бути підставою
для скасування рішення суду.

У судовому засіданні представник
позивача Боліла Я.Г. підтримала
апеляційну скаргу. Після оголошення
перерви, представник позивача в судове
засідання не з'явилася, але направила
суду додаткові письмові пояснення та
додаткові докази.

Колегія суддів не визнала
поважними причини неявки в судове
засідання представника позивача та
ухвалила продовжити розгляд справи за
його відсутності.

Позивач заперечив проти доводів
апеляційної скарги та пояснив суду, що
на час передачі йому ТМЦ вказані
позивачем у позовній заяві транспортні
засоби, трактори та механізми вже були
розукомплектовані та підлягали
списанню. Однак, це зроблено не було
так, як ці об'єкти належали не позивачу,
а державному комунальному
підприємству теплової мережі
«Кіровоградтеплоенерго» і позивач ним
користується на підставі договору
оренди.

Представник відповідача підтримав
пояснення відповідача та рішення суду
першої інстанції.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення
представників сторін, пояснення
відповідача, дослідивши матеріали
справи та перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Суд першої інстанції встановив, що
15 березня 2007 року ОСОБА_2, відповідач по
справі, був прийнятий на посаду
механіка ІІ категорії
автотранспортного цеху ДП
«Кіровоградтепло».

16 липня 2007 року між ДП
«Кіровоградтепло» та ОСОБА_2 було
укладено договір про повну матеріальну
відповідальність, за умовами якого
працівник приймає на себе повну
матеріальну відповідальність за
забезпечення цілості всіх переданих
йому під звіт роботодавцем в
установленому порядку
товарно-матеріальних цінностей, а
також за забезпечення цілості тих
товарно-матеріальних цінностей й
коштів, що будуть передаватись йому під
звіт роботодавцем протягом усього
строку дії цього договору. Дія цього
договору поширюється на весь період
роботи працівника за трудовим
договором на ДП «Кіровоградтепло» ТОВ
«ЦНТІ УНГА».

Наказом од ДП
«Кіровоградтепло» № 271-к від 25 липня 2012
року на ОСОБА_2 було тимчасово
покладено обов'язки начальника
автотранспортного цеху з 25 липня 2012
року до заповнення вакансії, з доплатою
за виконання обов'язків тимчасово
відсутнього працівника у розмірі
різниці в посадових окладах.

Відповідно до накладної на
внутрішнє переміщення №КТ-000132 від 23
липня 2012 року по складу
автотранспортного цеху ОСОБА_4
передано ОСОБА_2 244 одиниці основних
заходів на загальну суму 822508 грн. 39 коп.
Накладна підписана від імені
одержувача ОСОБА_2 та від імені здавача
ОСОБА_4

Наказом ДП «Кіровоградтепло»
№37-к від 26 березня 2013 року про
припинення трудового договору
(контракту), ОСОБА_2 звільнено з 5 квітня
2013 року з посади механіка І категорії
за угодою сторін відповідно до п.1 ст. 36
КЗпП України на підставі заяви ОСОБА_2

Наказом керівника ДП
«Кіровоградтепло» № 106 від 26 березня 2013
року у зв'язку із заявою матеріально
відповідальної особи на звільнення, по
складу автотранспорту призначено
проведення інвентаризація основних
засобів станом на 1 квітня 2013 року.

За результатами
інвентаризації складно
інвентаризаційний опис, акт
інвентаризації, порівняльна відомість,
протокол засідання інвентаризаційної
комісії від підпису яких відповідач
відмовився.

В ході інвентаризації
встановлено нестачу об'єктів на
загальну суму 78852 грн., а саме: автокран
СМК-7 (НОМЕР_8), автомобіль ГАЗ-2402
(НОМЕР_9), автомобіль ГАЗ-53 (НОМЕР_10),
трактор Т-40 (НОМЕР_11), трактор Т-40
(НОМЕР_12), трактор ЮМЗ (НОМЕР_13),
екскаватор Е-3322(НОМЕР_1).

Відповідно до висновків
судових автотоварознавчих експертиз:
№ 236 від 07.05.2014 року, №237 від 21.05.2014 року,
№238 від 26.05.2014 року, №239 від 30.05.2014 року,
№1611 від 01.04.2014 року, №234 від 08.04.2014, №235
від 16.04.2014 року, проведених
Кіровоградським відділенням Одеського
науково-дослідного інституту судових
експертиз:

вартість матеріального
збитку, завданого власнику трактора
ЮМЗ-6, реєстраційний номер НОМЕР_1,
складає 31 572 грн. 35 коп.;

вартість матеріального збитку,
завданого власнику автомобіля ГАЗ-5312,
реєстраційний номер НОМЕР_2, складає 16
653 грн. 28 коп.;

вартість матеріального
збитку, завданого власнику автомобіля
МАЗ-5334, реєстраційний номер НОМЕР_3,
складає 41 888 грн. 64 коп.;

вартість матеріального
збитку, завданого власнику екскаватора
ЕО-3322, реєстраційний номер НОМЕР_4,
складає 47318 грн. 56 коп.;

вартість матеріального
збитку, завданого власнику автомобіля
ГАЗ-2402, реєстраційний номер НОМЕР_5
складає 7024 грн. 21 коп. ;

вартість матеріального
збитку завданого власнику трактора ЛТЗ
Т-40 А, реєстраційний номер НОМЕР_6
складає 24698 грн. 37 коп.;

вартість матеріального
збитку, завданого власнику трактора
ЛТЗ Т-40 А, реєстраційний номер НОМЕР_7
складає 23159 грн. 71 коп.

Загальна сума збитків складає
192 315 грн. 12 коп.

Правильність встановлення судом
першої інстанції вищевказаних
обставин справи сторонами не
оспорюється.

Крім того, на підставі висновку
судово-економічної експертизи № 922,933
від 17 лютого 2014 року, проведеної
Кіровоградським відділенням Одеського
науково-дослідного інституту судових
експертиз, суд встановив, що
документально не підтверджується
нестача товарно-матеріальних
цінностей на суму 78852 грн., так як
відсутні індивідуальні характеристики
об'єктів при здійсненні операцій, не
дотримано вимоги документального
оформлення переміщення об'єктів та
наявні суперечливі дані в документах,
складених за результатами
інвентаризації, проведеної станом на
01.04.2013 року. Також встановлено
недотримання вимог
нормативно-законодавчих актів, що
регулюють порядок приймання,
зберігання, відпуск, облік, контроль
об'єктів основних засобів.
Дослідженням накладної №КТ - 0001342 від
23.07.2012 року на передачу відповідачу на
відповідальне зберігання
товарно-матеріальних цінностей
встановлено, що первинний документ не
відповідає вимогам нормативних актів,
а передача здійснена без проведення
інвентаризації, встановлення
технічного стану, оцінки об'єктів
основних засобів, що стали результатом
інвентаризації 1 квітня 2013 року.

Відмовляючи в задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив з того, що
облік і звітність товарно-матеріальних
цінностей здійснювались позивачем із
порушенням чинного законодавства
України, а тому позивач не довів факт
завдання йому збитків з вини
відповідача.

Згідно приписів ч. 1, 2 ст. 130 КЗпП
України працівники несуть матеріальну
відповідальність за шкоду, заподіяну
підприємству, установі, організації
внаслідок порушення покладених на них
трудових обов'язків. При
покладенні матеріальної
відповідальності права і законні
інтереси працівників гарантуються
шляхом встановлення відповідальності
тільки за пряму дійсну шкоду, лише в
межах і порядку, передбачених
законодавством, і за умови, коли така
шкода заподіяна підприємству,
установі, організації винними
протиправними діями (бездіяльністю)
працівника. Ця відповідальність, як
правило, обмежується певною частиною
заробітку працівника і не повинна
перевищувати повного розміру
заподіяної шкоди, за винятком випадків,
передбачених законодавством.

Відповідно до ч. 2 ст. 132 КЗпП України
матеріальна відповідальність понад
середній місячний заробіток
допускається лише у випадках,
зазначених у законодавстві.

Пунктами 1 і 2 ст. 134 цього ж Кодексу
передбачено, що відповідно до
законодавства працівники несуть
матеріальну відповідальність у
повному розмірі шкоди, заподіяної з їх
вини підприємству, установі,
організації, у випадках, коли: між
працівником і підприємством,
установою, організацією відповідно до
ст. 135-1 цього Кодексу укладено
письмовий договір про взяття на себе
працівником повної матеріальної
відповідальності за незабезпечення
цілості майна та інших цінностей,
переданих йому для зберігання або для
інших цілей; майно та інші цінності
були одержані працівником під звіт за
разовою довіреністю або за іншими
разовими документами.

Згідно ст. 135-1 КЗпП України письмові
договори про повну матеріальну
відповідальність може бути укладено
підприємством, установою, організацією
з працівниками (що досягли
вісімнадцятирічного віку), які
займають посади або виконують роботи,
безпосередньо зв'язані із зберіганням,
обробкою, продажем (відпуском),
перевезенням або застосуванням у
процесі виробництва переданих їм
цінностей. Перелік таких посад і робіт,
а також типовий договір про повну
індивідуальну матеріальну
відповідальність затверджуються в
порядку, який визначається Кабінетом
Міністрів України

Постановою Державного комітету
Ради Міністрів СРСР з праці та
соціальних питань Секретаріатом
Всесоюзної центральної ради
професійних спілок від 28 грудня 1977 року
N 447/24, яка діє на території України
відповідно до постанови Верховної Ради
України відповідно до Постанови
Верховної Ради України від 12 вересня 1991
року N 1545-XII "Про порядок тимчасової дії
на території України окремих актів
законодавства Союзу РСР" передбачено
перелік посад і робіт, що заміщуються
чи виконуються працівниками, з якими
підприємством, установою, організацією
можуть укладатися письмові договори
про повну матеріальну
відповідальність за незабезпечення
збереження цінностей, переданих їм на
збереження, обробку, продаж (відпуск),
перевезення або застосування в процесі
виробництва.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 29 грудня 1992
року № 14 «Про судову практику в справах
про відшкодування шкоди, заподіяної
підприємствам, установам, організаціям
їх працівниками» (з наступними змінами)
роз'яснено, що, розглядаючи справи про
матеріальну відповідальність на
підставі письмового договору,
укладеного працівником з
підприємством, установою,
організацією, про взяття на себе повної
матеріальної відповідальності за
незабезпечення цілості майна та інших
цінностей (недостача, зіпсування),
переданих йому для зберігання або
інших цілей (п. 1 ст. 134 КЗпП України), суд
зобов'язаний перевірити, чи належить
відповідач до категорії працівників, з
якими згідно зі ст. 135-1 КЗпП України
може бути укладено такий договір, та чи
був він укладений.

За відсутності цих умов на
працівника за заподіяну ним шкоду може
бути покладено лише обмежену
матеріальну відповідальність, якщо
згідно з чинним законодавством
працівник з інших підстав не несе
матеріальної відповідальності у
повному розмірі шкоди.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення правильно виходив з того, що
посада механіка автотранспортного
цеху відсутня в зазначеному Переліку, а
тому з позивачем, який займав таку
посаду станом на 16 липня 20007 року,
договір про повну матеріальну
відповідальність укладенню не
підлягав.

Крім того, наявною в матеріалах
справи (Т. ІІ а.с. 3, 4) посадовою
інструкцією механіка
автотранспортного цеху І категорії,
яка підписана ОСОБА_5, не передбачено
покладення на механіка обов'язків по
збереженню ТМЦ, або повної
матеріальної відповідальності.

До того ж посадова інструкція
начальника автотранспортного цеху (Т.
ІІ а.с. 49, 50) теж не передбачає таких
обов'язків працівника.

Отже суд дійшов правильного
висновку, щодо необґрунтованості вимог
позивача, які ґрунтуються на факті
укладенні з відповідачем договору про
повну матеріальну відповідальність.

Однак, враховуючи, що відповідач
отримував матеріальні цінності в
позивача за накладними, тобто під звіт
за разовими документами, то він може
нести матеріальну відповідальність у
повному обсязі.

Відповідно до постанови Пленуму
Верховного Суду України від 29 грудня 1992
року «Про судову практику в справах про
відшкодування шкоди, заподіяної
підприємству, установі, організації їх
працівниками» за шкоду, заподіяну
внаслідок порушення трудових
обов'язків, працівник несе
відповідальність перед підприємством
(установою, організацією), з яким
перебуває в трудових відносинах.

Тобто ця відповідальність
пов'язана з винними діями або
бездіяльністю працівника, що потягли
спричинення матеріальної
відповідальності.

Згідно ст. 138 КЗпП України для
покладення на працівника матеріальної
відповідальності за шкоду власник або
уповноважений ним орган повинен
довести наявність умов, передбачених
ст. 130 цього Кодексу, тобто наявність
прямої дійсної шкоди та її розмір;
якими неправомірними діями її
заподіяно і чи входили до функцій
працівника обов'язки, неналежне
виконання яких призвело до шкоди; в
чому полягала його вина; в якій
конкретно обстановці заподіяно шкоду;
чи були створені умови, які
забезпечували б схоронність
матеріальних цінностей і нормальну
роботу з ними; який майновий стан
працівника.

В обґрунтування своїх вимог
позивач посилався на недбале ставлення
відповідача до збереження ввірених
йому основних засобів підприємства, що
призвело до виникнення нестачі.

На підтвердження цих обставин
позивач посилався на наступні письмові
докази: накладну на внутрішнє
переміщення від 23 липня 2012 року №
КТ-0001342, який підписаний ОСОБА_2 в
одержанні ТМЦ, в тому числі автокран
СМК-7 (НОМЕР_8), автомобіль ГАЗ-2402
(НОМЕР_9), автомобіль ГАЗ-53 (НОМЕР_10),
трактор Т-40 (НОМЕР_11), трактор Т-40
(НОМЕР_12), трактор ЮМЗ (НОМЕР_13),
екскаватор Е-3322(НОМЕР_1); акт
інвентаризації основних засобів від 1
квітня 2013 року у якому значиться
нестача вказаних семи одиниць ТМЦ та
аналогічного змісту інвентаризаційний
опис і порівняльну відомість основних
засобів.

Однак з матеріалів справи
вбачається, що має місце не нестача
вказаних основних засобів, а їх
розукомплектування.

Заперечуючи проти позову,
відповідач вказав, що вказані сім
одинець техніки, на час передачі їх
йому, вже були розукомплектовані і не
використовувалися.

Ці пояснення частково
підтверджуються відомостями наданого
позивачем акту інвентаризації
основних засобів автотранспортного
цеху від 1 грудня 2009 року (Т. ІІ а.с. 55, 56) у
якому вказано, що позиція 77 (екскаватор
Е-3322(НОМЕР_1) знаходиться в розібраному
вигляді.

Будь-які відомості щодо перевірки
технічного стану основних засобів під
час проведення неодноразових
інвентаризацій автотранспортного цеху
позивача відсутні.

Не здійснювалася перевірка
комплектності основних засобів і на
час їх передачі відповідачу, на 23 липня
2012 року, як не проводилася і їх
інвентаризація на вказану дату.

Суд запропонував відповідачу
надати документи (шляхові листи, наряди
та ін.), підтверджуючі використання
вказаних у позовній заяві основних
засобів до 23 липня 2012 року, але таких
доказів відповідач не надав,
пославшись на сплив строку їх
зберігання. При цьому відповідач не
зазначив норматив збереження таких
документів та не надав атів, які б
підтверджували їх знищення.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК України
для з'ясування обставин, що мають
значення для справи і потребують
спеціальних знань у галузі науки,
мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд
призначає експертизу за заявою осіб,
які беруть участь у справі.

Інструкцією про призначення та
проведення судових експертиз та
експертних досліджень та
Науково-методичних рекомендацій з
питань підготовки та призначення
судових експертиз та експертних
досліджень, затвердженою наказом
Міністерства юстиції України від 8
жовтня 1998 року № 53/5, зокрема п. 1.1.
Розділу ІІІ, передбачено, що основними
завданнями експертизи документів
бухгалтерського, податкового обліку і
звітності є: визначення документальної
обґрунтованості розміру нестачі або
надлишків товарно-матеріальних
цінностей і грошових коштів, періоду і
місця їх утворення; визначення
документальної обґрунтованості
оформлення операцій з одержання,
зберігання, виготовлення, реалізації
товарно-матеріальних цінностей, у тому
числі грошових, основних засобів,
надання послуг.

Суд призначив у справі
судово-економічну експертизу на
вирішення якої поставив ряд питань, в
тому числі щодо документального
підтвердження нестачі (надлишку) ТМЦ
(основних засобів) в службі
автотранспортного цеху ДП
«Кіровоградтепло» згідно акту
інвентаризації від 1 квітня 2013 року.

Як зазначалося вище, згідно
висновку судово-економічної
експертизи № 922,933 від 17 лютого 2014 року,
проведеної Кіровоградським
відділенням Одеського
науково-дослідного інституту судових
експертиз, документально не
підтверджується нестача (надлишки)
товарно-матеріальних цінностей на суму
78852 грн. в службі автотранспортного
цеху на підприємстві по акту
інвентаризації від 1 квітня 2013 року з
наступних причин: відсутні
індивідуальні характеристики об'єктів
основних засобів при здійсненні
операцій; не дотримано вимоги
документального оформлення
переміщення об'єктів основних засобів;
суперечливі дані в документах,
складених за результатами
інвентаризації, проведеної станом на
01.04.2013 року.

Згідно із ч. 2 ст. 150 ЦПК України,
якщо висновок експерта буде визнано
необґрунтованим або таким, що
суперечить іншим матеріалам справи або
викликає сумніви в його правильності,
судом може бути призначена повторна
експертиза, яка доручається іншому
експертові (експертам).

Відповідно до ч. 4 ст. 143, ч. 2 ст. 150
ЦПК України особи, які беруть участь у
справі, мають право просити суд
призначити повторну експертизу.

В суді першої інстанції позивач
заперечував проти висновку
судово-економічної експертизи з
мотивів його неправильності та не
вмотивованості.

Аналогічні заперечення викладені
і в апеляційній скарзі.

Проте ні в суді першої інстанції,
ні в суді апеляційної інстанції
позивач не клопотав про призначення
повторної експертизи, хоч процесуальні
права та обов'язки сторони у справі,
зокрема щодо подання доказів та
доведення обставин на які посилаються
сторони, були роз'ясненні
представникам позивача.

Суд першої інстанції перевірив
заперечення позивача проти висновку
судово-економічної експертизи
викликавши у судове засідання експерта
ОСОБА_6 та поставив їй відповідні
питання, а експерт надала роз'яснення
висновку експертизи та відповіді на
поставлені питання і підтримала раніше
зроблений нею висновок.

Колегія суддів дійшла висновку, що
суд першої інстанції дотримався вимог
ст. 212 ЦПК України під час оцінки
доказів, правильно і повно встановив
обставини справи, дійшов
обґрунтованого висновку про
недоведеність вини відповідача у
заподіянні збитків та вирішив справу
із законом, натомість доводи
апеляційної скарги є безпідставні, а
тому скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315
ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу дочірнього
підприємства «Кіровоградтепло»
товариства з обмеженою
відповідальністю «Центр
науково-технічних інновацій
Української нафтогазової академії»
відхилити, а рішення Кіровського
районного суду м. Кіровограда від 25
червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: