Справа № 473/3376/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" жовтня 2014 р. Вознесенський
міськрайонний суд Миколаївської
області в складі: головуючої - судді
Старжинської О.Є., при секретарі
судового засідання - Ніколаєнко Г.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Вознесенську позовну
заяву ОСОБА_1 до ПАТ «Креді Агріколь
Банк» про захист прав споживача шляхом
визнання недійсним правочину -
кредитного договору

ВСТАНОВИВ:

15.07.2014 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до
відповідача ПАТ «Креді Агріколь Банк»
про захист прав споживача шляхом
визнання недійсним правочину -
кредитного договору укладеного 17.09.2008
року без застосування його наслідків.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначав, що по умовам вказаного
договору відповідач надав кредит в
сумі 27888,49 доларів США спрямований на
придбання товару (транспортного
засобу) на строк до 16.09.2015року з умовою
оплати відсотків за користування
кредитом -13,2% річних, а він
зобов'язувався сплачувати щомісячний
платіж в розмірі та в строки визначені
угодою (Додаток1 ).

Посилаючись на те, що:

- всупереч ст.15 Закону України «Про
захист прав споживачів» не було надано
інформації про орієнтовну сукупну
вартість кредиту та вартість всіх
супутніх послуг, а також інших
фінансових зобов'язань споживача, які
пов'язані з отриманням,
обслуговуванням і погашенням кредиту
(в тому числі і на користь третіх осіб -
страховиків, оцінювачів, реєстраторів,
нотаріусів тощо) до укладення угоди (до
придбання ним послуги), що мало
наслідком позбавлення його можливості
належним чином оцінити властивості
такої послуги;

- всупереч ст. 18 Закону України «Про
захист прав споживачів» умови
укладеної угоди є несправедливими:
видача кредиту відбулася без
своєчасного інформування про реальний
розмір кредиту, передбачають наявність
прав лише у банку, не встановлюючи їх
для споживача, відповідальність за
невиконання умов договору встановлено
лише для споживача при відсутності
відповідальності за порушення умов
договору з боку банку, містять
обов'язкову вимогу страхування
предмету застави лише в акредитованій
банком страховій компанії, закріплено
право банку на вимогу отримати всю суму
кредиту при незначному порушенні умов
кредитного договору, в тому числі і при
незгоді позичальника зі зміною розміру
процентної ставки;

- умови укладеної угоди порушують його
права споживача, оскільки зі сторони
відповідача має місце нечесна
підприємницька практика, що суперечить
вимогам статті 19 Закону України «Про
захист прав споживачів», введення його
відповідачем в оману щодо обставин, що
мають істотне значення (під час
пропонування послуги споживачу не
надається інформація для здійснення
свідомого вибору),

позивач просив з цих підстав позов
задовольнити.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги,
уточнив лише позовні вимоги з підстави
наявності несправедливих умов в
укладеному сторонами кредитному
договорі, просив визнати недійсними
положення підпункту 3.3.4 п.3.3, підпункту
1.3.2 п.1.3, підпункту 2.7.3 п.2.7, підпункту 3.2.3
п.3.2 договору.

Представник відповідача в
судовому засіданні позов не визнав,
зазначаючи, що подача зазначеного
позову обумовлена зверненням банку в
суд до ОСОБА_1 про стягнення кредитної
заборгованості і має ознаки
зловживання процесуальним правом.
Умови укладеного сторонами договору є
справедливими, про що свідчить те, що
право банку на збільшення розміру
процентної ставки у правовідносинах з
позивачем реалізовано не було, доказів
протилежного позивачем не надано. В
діях банку, який має ліцензію на
здійснення банківської діяльності,
відсутня ознака нечесної
підприємницької практики.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов задоволенню не
підлягає.

В судовому засіданні встановлено,
що 17.09.2008 року сторонами укладено
Договір №726/704726, предметом якого є
надання банком позивачу кредиту в сумі
27888,49 доларів США спрямованого на
придбання товару (транспортного
засобу) на строк до 16.09.2015року з умовою
оплати відсотків за користування
кредитом -13,2% річних,який позивач
зобов'язувався сплачувати щомісячними
платежами в розмірі та в строки
визначені угодою (Додаток1). Додаток 2,
який є невід'ємною частиною
зазначеного договору, містить умови
кредитування, в тому числі інформацію
споживача про сукупну вартість кредиту
та вартість всіх сукупних послуг на
виконання Постанови правління
Національного банку України від
10.05.2007року №168.

На виконання умов договору
позивач ОСОБА_1 вносив суми на
погашення кредиту до 2013року, у 2014 році
банк звернувся в суд з позовом про
стягнення кредитної заборгованості в
сумі 124264,14грн.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.1-3 та 6 ст. 203 цього
Кодексу. Недійсним є правочин, якщо
його недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. Позивачем
заявлені саме позовні вимоги про
визнання правочину недійсним, а не про
застосування наслідків нікчемного
правочину.

За положеннями ст. 19 Закону України
«Про захист прав споживачів» нечесна
підприємницька практика
забороняється. Нечесна підприємницька
практика включає будь-яку діяльність
(дії або бездіяльність), що вводить
споживача в оману або є агресивною.
Правочини, здійснені з використанням
нечесної підприємницької практики, є
недійсними.

Таким чином, указаний Закон установив
недійсність правочинів, здійснених із
використанням нечесної
підприємницької практики, зокрема у
введенні в оману споживачів через
ненадання до укладення угоди
інформації про умови кредитування та
сукупну вартість кредиту, що спонукає
споживача дати згоду на здійснення
правочину, на який у разі ознайомлення
з цією інформацією, він не погодився.

Відповідно до абзацу 2 ч.1 ст.230 ЦК
України обман має місце, якщо сторона
заперечує наявність обставин, які
можуть перешкодити вчиненню правочину,
або якщо вона замовчує їх існування.

З матеріалів справи вбачається, що
на час укладення угоди ОСОБА_1 отримала
примірник угоди та додатків до неї, які
містять опис наданої послуги
відповідачем, підписання цієї угоди є
свідченням того, що сторони повністю
зрозуміли усі визначення, умови та
зміст угоди та додатків до неї, як
відносно предмету угоди, так і щодо
його прав та обов'язків за договором.
Додатковою обставиною повного
усвідомлення кожним учасником своїх
прав та обов'язків за договором
виступає є те, що з 2008року по 2013 рік
позивач виконував всі свої
зобов'язання по умовам договору, що
свідчить про те, що він погоджувався з
умовами угоди, визнавав їх законними та
виконував їх.

Крім того, діяльність ПАТ «Креді
Агріколь Банк» з надання фінансових
кредитів на власний ризик за рахунок
залучених коштів підпадає під поняття
«фінансова послуга». Відповідно до
частини 5 ст.1 ЗУ «Про фінансові послуги
та регулювання ринків фінансових
послуг» під поняттям «фінансова
послуга» розуміється операція з
фінансовими активами, що здійснюється
в інтересах третіх осіб за власний
рахунок чи за рахунок цих осіб, а у
випадках, передбачених законодавством,
- і за рахунок залучених від інших осіб
фінансових активів з метою отримання
прибутку або збереження реальної
вартості фінансових активів. Згідно до
ч.1 ст. 4 цього Закону до фінансових
послуг відноситься надання коштів у
позику, в тому числі і на умовах
фінансового кредиту. Тому за умови
наявності дозволу у ПАТ «Креді
Агріколь Банк» на надання фінансової
послуги та дотримання всіх
встановлених вимог його
підприємницька діяльність є
легітимною, а не такою, яка порушує
законодавство.

Визначення поняття «несправедливі
умови договору» закріплено в ч.2 статті
18 цього Закону - умови договору є
несправедливими, якщо в супереч
принципу добросовісності його
наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача. Аналізуючи норму статті 18 ЗУ
«Про захист прав споживачів», можна
дійти висновку, що для кваліфікації
умов договору несправедливими
необхідна наявність одночасно таких
ознак: по-перше, умови договору
порушують принцип добросовісності (п.6
ч.1 ст3, ч.3 ст.509 ЦК України); по-друге,
умови договору призводять до істотного
балансу договірних прав та обов'язків
сторін; по-третє, умови договору
завдають шкоди споживачеві .

Матеріали справи не містять жодних
доказів, що умови кредитного договору
№726/704726 завдали позивачу ОСОБА_1 шкоди.

З урахуванням викладеного позовні
вимоги не знайшли підтвердження в
судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212-215 ЦПК
України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ПАТ «Креді Агріколь
Банк» про захист прав споживача шляхом
визнання недійсним правочину -
кредитного договору -відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційний суд Миколаївської області
через Вознесенський міськрайонний суд
протягом 10 днів з дня виготовлення
рішення суду в повному обсязі.

Рішення суду виготовлено в
повному обсязі 07.10.2014року.

Суддя
Старжинська О.Є.