22-ц/775/191/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції
Доповідач Ткаченко Т.Б.
Р і ш е н н я

Іменем України

12 лютого 2014 року.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Донецької області у складі:

Головуючого - Песоцької Л.І.

Суддів - Ткаченко Т.Б.,
Мальцевої Є.Є.

При секретарі - Бєльченко Б.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
витребування майна із чужого
незаконного володіння за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Володарського районного суду
Донецької області від 10 грудня 2013 року,

В с т а н о в и л а:

В жовтні 2013 року позивачка звернулась
до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому
посилаючись на те, що у володінні
відповідача, без відповідної правової
підстави знаходяться належні їй
пральна машинка «LG», телевізор «Samsung»,
газова колонка, газовий котел «Титан»,
холодильник «Indesit», посуд та особисті
речі, які вона залишила в кімнаті
будинку АДРЕСА_1 Донецької області, яку
займала для проживання. Просила
витребувати у відповідача і передати
їй вказане майно та стягнути з нього
грошові кошти в розмірі 22500 грн.,
витрачені на проведення ремонтних
робіт в будинку та подвір'ї.

Ухвалою Володарського районного суду
Донецької області від 10 грудня 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_1 в частині
стягнення з відповідача коштів,
витрачених на ремонт домоволодіння,
залишені без розгляду.

Рішенням Володарського районного суду
Донецької області від 10 грудня 2013 року
зобов'язано ОСОБА_2 повернути особисте
майно та документи ОСОБА_1, а саме:
пральну машинку «LG», яка придбана у 2005
році вартістю 1900 грн., холодильник 2-х
камерний «Indesit» придбаний у 2006 року
вартістю 2500 грн., телевізор «Samsung»,
вартістю 1200 грн., газовий котел «Титан»,
вартістю 4200 грн., газову колонку
вартістю 1500 грн., 4 багети, 2 гардини,
люстру, 3 чайних сервізу, 3 каструлі
місткістю 3-4 л, 2 закордонних паспортів
на ім'я ОСОБА_1, свідоцтво про
народження та про одруження ОСОБА_1,
трудову книжку на ім'я ОСОБА_1,
документи на квартиру на ім'я доньки
позивачки.

Не погоджуючись з рішенням суду і
посилаючись в апеляційній скарзі на
порушення норм матеріального в
процесуального права, відповідач
ОСОБА_2 просить апеляційний суд
скасувати рішення суду і ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 відмовити.

Зокрема зазначає, що в порушення ст.60
ЦПК України позивачкою ОСОБА_1 не
надано суду доказів, а також їх не
наведено в рішенні суду, на
підтвердження того, що спірне майно
являється її власністю та перебуває у
володінні відповідача, тому висновки
суду про необхідність повернення речей
позивачці є необґрунтованими.

Відповідно до положень ч.2 статті 305 ЦПК
України апеляційний суд розглядає
справу у відсутності позивачки та її
представника, відповідача, які
належним чином повідомлені про час і
місце судового розгляду шляхом
повідомлення телефонограмою, про що
зроблені відповідні записи в книзі
телефонограм за № 318, № 319, № 320. З
заявами про відкладення розгляду
справи до суду не звернулись.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення представника відповідача -
ОСОБА_3, який підтримав доводи
апеляційної скарги, просив рішення
суду скасувати і в задоволенні позову
ОСОБА_1 відмовити, дослідивши матеріали
справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду скасуванню
з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення, згідно ст. 214
ЦПК України, суд вирішує такі питання:
чи мали місце обставини, якими
ґрунтувалися вимоги і заперечення, та
якими доказами вони підтверджуються ;
чи є інші фактичні дані (порушення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин; чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити; як
розділити між сторонами судові витрати
та інше.

Положенням зазначених норм рішення
суду не відповідає.

Згідно ст.387 ЦК України власник має
право витребувати своє майно від особи,
яка незаконно, без відповідної
правової підстави заволоділа ним.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення ним
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивачкою було придбано пральну
машину, телевізор, холодильник та
газовий котел, що підтверджується
відомостями по експлуатації та
гарантійними талонами (а.с.12-14, 18-20).

Відповідно до заповіту від 06 жовтня 2011
року, номер за реєстром 7-1521, померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4, заповіла ОСОБА_2 ?
частки будинку та ОСОБА_1 ? частку
будинку АДРЕСА_1 (а.с.17, 21).

Виходячи з того, що позивачкою було
придбано певне майно, а також те, що в
будинку АДРЕСА_1 перебувають документи
ОСОБА_1, які відповідач тримає у себе та
відмовляється передати їх власниці,
суд дійшов висновку, що позивачка має
законне право вимагати від відповідача
передачі їй всього майна, яке нею
придбане, а також всіх документів, які
належать їй згідно ст.390 ЦК України.

З такими висновками суду колегія
суддів погодитися не може, оскільки до
них суд першої інстанції дійшов на
неповно з'ясованих обставинах справи
та не у відповідності з нормами
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи,
звертаючись до суду з позовом до
ОСОБА_2, позивачка просила витребувати
у відповідача належне їй майно: пральну
машинку «LG», холодильник, телевізор
«Samsung», газовий котел «Титан», газову
колонку, посуд, особисті речі, а також
документи: свідоцтво про народження,
свідоцтво про шлюб, домову книгу (а.с.3 -
4).

Суд, ухвалюючи рішення, зобов'язав
відповідача повернути позивачці
зазначені в позовній заяві майно та
документи, а також інше майно, яке не
зазначено в позові, а саме: 4 багети, 2
гардини, люстру, 3 чайних сервізу, 3
каструлі місткістю 3-4 л, 2 закордонних
паспортів на ім'я ОСОБА_1, трудову
книжку на ім'я ОСОБА_1, документи на
квартиру на ім'я доньки позивачки.

Таким чином, суд, у порушення ст.11 ЦПК
України, розглядаючи справу вийшов за
межі заявлено позову, та прийняв
рішення стосовно майна та документів,
про що не було заявлено позивачкою.

Стаття 10 ЦПК України передбачає, що
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог та заперечень. Доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як роз'яснено в п.11 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 14 від 18
грудня 2009 року «Про судове рішення у
цивільній справі» встановлюючи
наявність або відсутність фактів,
якими обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд має свої
дії мотивувати та враховувати, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях ( частина четверта статті 60
ЦПК).

Звертаючись з позовом та в суді першої
інстанції позивачка пояснювала, що
спірне майно належить їй на праві
власності.

Однак у порушення ст.ст.10,60 ЦПК України
позивачкою не надано переконливих
доказів, що спірне майно належить їй на
праві власності, а також того, що воно
знаходиться у відповідача.

Позивачкою також не надано жодного
доказу щодо знаходження в відповідача
її документів.

Представник відповідача в
апеляційному суді заперечував
знаходження спірного майна у
відповідача, пояснив, що будинок
АДРЕСА_1 не являється постійним місцем
проживання позивачки, вона виїхала до
доньки в Харківську область, все
належне їй майно, вона вивезла з
будинку в листопаді 2013 року.

Крім відомостей відносно вартості
майна, що зазначено позивачкою в
позові, будь - яких доказів щодо
вартості майна, в матеріалах справи не
містяться, як не містися доказів
придбання їх позивачкою і за ціною,
зазначеною в рішенні суду.

З пояснень позивачки в суді першої
інстанції, які підтверджуються
поясненнями свідків, вбачається, що
частину майна вона привезла до будинку
матері, по АДРЕСА_1, в якому деякий час
проживала, а саме: пральну машинку «LG»,
телевізор, газовий котел, газову
колонку, а пральну машинку та
холодильник вона придбала з матір'ю.

З пояснень позивачки також вбачається,
що газовий котел, газову колонка були
встановлені у будинку, який належав її
матері, і відносяться до опалювального
обладнання будинку.

Доказів того, що зазначене обладнання
було передано позивачкою не
безкоштовно, а також того, що спірне
майно придбано за особисті кошти
позивачки , матеріали справи не
містять.

Надані позивачкою до матеріалів справи
керівництво з експлуатації телевізора,
опалювального котла та титульний лист
керівництва з експлуатації не свідчать
про те, що вони придбані позивачкою та
за ціною, зазначеною нею в позовній
заяві (а.с.12,13, 18- 20) .

Враховуючи зазначене та вимоги закону,
колегія суддів вважає, що рішення суду,
як таке, що не відповідає вимогам
ст.ст.10,11,60,213,214 ЦПК України, як таке, що
ухвалене на припущеннях, підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні позову.

При зверненні з апеляційною скаргою
відповідачем сплачено судовий збір в
сумі 114 грн.70 коп. (а.с.64), який відповідно
до положень ст.88 ЦПК України підлягає
стягненню з позивачки на користь
відповідача.

Керуючись ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів,

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Володарського районного суду
Донецької області від 10 грудня 2013 року
скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про витребування майна та документів з
чужого незаконного володіння
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у
відшкодування судового збору 114
гривень 70 копійок.

Рішення набирає чинності з моменту
проголошення, і може бути оскаржено
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Головуючий:
Л.І.Песоцька

Судді:
Т.Б.Ткаченко

Є.Є.Мальцева