Ухвала

іменем україни

20 серпня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Кафідової О.В.,
Парінової І.К.,

Умнової
О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» до ОСОБА_5, треті особи -
Головне управління Державної
міграційної служби України в
Дніпропетровській області, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 про звернення стягнення на
предмет іпотеки та за позовом ОСОБА_5 до
публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль», нотаріуса,
третя особа - виконавчий комітет
Марганецької міської ради про визнання
договору іпотеки недійсним, за
касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» на рішення апеляційного
суду Дніпропетровської області від 06
лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2012 року публічне акціонерне
товариство «Райффайзен Банк Аваль»
(далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»)
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5,
в обґрунтування якого зазначив, що
згідно договору від 08 травня 2007
року № 014/129170/3141/74 відповідачу надано
кредит у сумі 50 500 грн на придбання
будинку зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 18 % на
рік строком до 07 травня 2017 року. З метою
забезпечення виконання зобов'язань
ОСОБА_5 10 травня 2007 року укладено
договір іпотеки № 014/129170/3141-18,
відповідно до якого банку в іпотеку
передано нерухоме майно, а саме:
житловий будинок, що розташований на
земельній ділянці площею 0,0592 га за
адресою: АДРЕСА_1. У
порушення умов договору відповідач
погашення заборгованості за кредитом у
встановленні договором строки не
здійснювала. Рішенням Марганецького
міського суду від 18 листопада 2009 року
заборгованість станом на 01 жовтня 2009
року стягнута з ОСОБА_5, проте кошти
банку не сплачувалися та відділ
державної виконавчої служби повернув
виконавчий лист без виконання.
Посилаючись на те, що станом на 05 липня
2012 року відповідача наявна непогашена
заборгованість, яка становить 135 077 грн
15 коп., позивач просив в рахунок
погашення заборгованості звернути
стягнення на предмет іпотеки, виселити
відповідача та інших осіб, які
зареєстровані в спірному будинку зі
зняттям з реєстраційного обліку.

У червні 2013 року ОСОБА_5 звернулася до
суду із позовом до ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль», у якому просила визнати договір
іпотеки від 10 травня 2007 року №
014/129170/3141-18 недійсним, посилаючись на те,
що на момент посвідчення договору
іпотеки кредитний договір не був
укладений, що підтверджується
системною датою на кожній сторінці
примірника договору; в будинку були
зареєстровані неповнолітні діти, а
договір іпотеки укладено без згоди
органу опіки та піклування.

Рішенням Марганецького міського суду
Дніпропетровської області від 10
вересня 2013 року позов ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» задоволено. Звернуто
стягнення на предмет іпотеки за
договором іпотеки від 10 травня 2007 року
№ 014/129170/3141-18, а саме: житловий будинок,
який знаходиться на земельній ділянці
0,0592 га за адресою: АДРЕСА_1, який
належить на праві власності ОСОБА_5 на
підставі договору купівлі-продажу
житлового будинку, посвідченого
приватним нотаріусом Марганецького
міського нотаріального округу ОСОБА_8 10
травня 2007 року, який зареєстрований у
бюро технічної інвентаризації за
ОСОБА_6, ОСОБА_7, шляхом продажу на
прилюдних торгах у межах процедури
виконавчого провадження, для
задоволення грошових зобов'язань за
кредитним договором від 08 травня 2007
року № 014/129170 у сумі 135 077 грн 15
коп. В іншій частині позову відмовлено.
В задоволенні позову ОСОБА_5
відмовлено. Вирішено питання щодо
розподілу судових витрат.

Додатковим рішенням Марганецького
міського суду Дніпропетровської
області від 20 вересня 2013 року виселено
ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з
житлового будинку, що розташований по
АДРЕСА_1

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 06 лютого
2014 року скасовано рішення
Марганецького міського суду
Дніпропетровської області від 10
вересня 2013 року в частині звернення
стягнення на предмет іпотеки;
скасовано додаткове рішення
Марганецького міського суду
Дніпропетровської області від 20
вересня 2013 року про виселення
ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_9 Ухвалено нове
рішення, яким у позові ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» про звернення стягнення на
предмет іпотеки та виселення
відмовлено. В іншій частині рішення
суду першої інстанції залишено без
змін.

У касаційній скарзі ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» просить скасувати рішення
апеляційного суду, мотивуючи свої
вимоги порушенням судом норм
процесуального права і неправильним
застосуванням норм матеріального
права, та залишити в силі рішення та
додаткове рішення суду першої
інстанції.

Судове рішення в частині відмови в
задоволенні вимог ОСОБА_5 про визнання
недійсним договору іпотеки від 10
травня 2007 року №
014/129170/3141-18 не оскаржується, тому в цій
частині в порядку ч. 1 ст. 335 ЦПК
України не переглядається.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до положень ст. ст. 213, 214, 316
ЦПК України рішення повинно бути
законним і обґрунтованим та
відповідати на питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду
апеляційної інстанції не відповідає.

Судами встановлено, що 08 травня 2007 року
між ОСОБА_5 та відкритим акціонерним
товариством «Райффайзен Банк Аваль»,
правонаступником якого є ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль», укладено
договір № 014/129170/3141/74, згідно умов якого
відповідач отримала кредит у сумі 50 500
грн на придбання будинку зі сплатою 18 %
річних строком до 07 травня 2017 року.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором 10 травня 2007 року
між сторонами укладено договір
іпотеки, згідно умов якого ОСОБА_5
надала в іпотеку нерухоме майно, а саме:
житловий будинок з господарськими
спорудами, що розташований на
земельній ділянці площею 0,0592 га, за
адресою: АДРЕСА_1 та складається із:
А - житлового будинку, площею 66,9 кв. м,
Б - літньої кухні, бпд - підвалу, Е -
гаражу, Г - сараю, Д - вбиральні, та
належить ОСОБА_5 на підставі договору
купівлі-продажу від 10 травня 2007 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Марганецького міського нотаріального
округу ОСОБА_8 за реєстровим № 2077256.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_5 належним
чином зобов'язання за кредитним
договором не виконала, станом на 01
жовтня 2009 року виникла заборгованість
в розмірі 49 705 грн 43 коп., яка була
стягнута за рішенням Марганецького
міського суду Дніпропетровської
області від 18 листопада 2009 року, про що
07 грудня 2009 року видано виконавчий лист
№ 2- 845/09.

Виконавчий лист повернуто стягувачу
без виконання на підставі п. 3 ст. 47
Закону України «Про виконавче
провадження», оскільки стягувач
відмовився залишити за собою майно
боржника не реалізоване під час
виконання рішення.

Станом на 05 липня 2012 року
заборгованість ОСОБА_5 становить 135 077
грн 15 коп., яка складається із: 41 662 грн 17
коп. - заборгованість за кредитом, 26 129
грн 32 коп. - заборгованість за
процентами, 67 285 грн 66 коп. -
пеня за несвоєчасне погашення кредиту
та процентів.

Задовольняючи позов ПАТ КБ
«ПриватБанк», суд першої інстанції
виходив з того, що внаслідок порушення
ОСОБА_5 умов кредитного договору
утворилася заборгованість, а тому банк
має право задовольнити свої вимоги за
рахунок звернення стягнення на предмет
іпотеки, врахувавши наданий банком
розрахунок кредитної заборгованості.
Вимоги про виселення ОСОБА_5 із
спірного житла є обґрунтованими.
Відмовляючи в задоволенні зустрічного
позову, суд виходив з недоведеності
позовних вимог.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині звернення
стягнення на предмет іпотеки та
додаткове рішення про виселення,
апеляційний суд дійшов висновку про
відмову в задоволенні позову в цій
частині, оскільки судом першої
інстанції не перевірено розмір
заборгованості за договором кредиту та
її співмірність із вартістю предмета
іпотеки.

Погодися з такими висновками
апеляційного суду не можна, з огляду на
наступне.

Згідно зі ст. ст. 303, 304 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Справа розглядається
апеляційним судом за правилами,
встановленими для розгляду справи
судом першої інстанції, з винятками і
доповненнями, встановленими законом.

Як роз'яснив Пленуму Верховного Суду
України у п. п. 11, 12 постанови від 18
грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення
у цивільній справі», у мотивувальній
частині рішення слід наводити дані про
встановлені судом обставини, що мають
значення для справи, їх юридичну оцінку
та визначені відповідно до них
правовідносини, а також оцінку всіх
доказів, розрахунки, з яких суд виходив
при задоволенні грошових та інших
майнових вимог. Встановлюючи наявність
або відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд має свої
дії мотивувати та враховувати, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Зміст рішення суду апеляційної
інстанції визначений ст. 316 ЦПК України,
яке, зокрема, повинно містити:
мотивувальну частину із зазначенням
мотивів зміни рішення, скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення; встановлених
судом першої інстанції обставин, а
також обставин, встановлених
апеляційним судом, і визначених
відповідно до них правовідносин; назви,
статті закону, на підставі якого
вирішено справу; резолютивну частину
із зазначенням висновку апеляційного
суду про зміну чи скасування рішення,
задоволення позову або відмову в
позові повністю чи частково; висновку
апеляційного суду по суті позовних
вимог.

Таким чином, в судовому рішенні
апеляційний суд зобов'язаний дати
відповіді на всі доводи апеляційної
скарги, в іншому разі буде порушено
вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод щодо
справедливого судового розгляду в
такому його елементі як мотивування
судового рішення судом, який має право
за певних обставин на дослідження
нових доказів та переоцінку доказів.

У порушення зазначених положень закону
апеляційний суд, маючи повноваження
для застосування норм матеріального
права, які регулюють спірні
правовідносини, встановлення обставин
справи та дослідження доказів, не
виконав обов'язків покладених на нього
цивільним процесуальним
законодавством та, ухвалюючи нове
рішення, не навів мотивів, з яких він
дійшов висновку про відмову в
задоволенні позову, обмежившись лише
посиланням на те, що судом першої
інстанції порушено норми
процесуального права, оскільки невірно
обраховано суму заборгованості та не
надано оцінки розмірам процентів та
пені за договором.

Разом із тим, апеляційний суд у
відповідності до ст. ст. 213, 316 ЦПК
України, не перевірив наданий банком
розрахунок заборгованості за
договором кредиту, не встановив
реальний розмір такої заборгованості з
урахуванням раніше стягнутих сум та
розміру пені в межах строку позовної
давності, не з'ясував, чи не припинено
основне зобов'язання та чи закінчено
строк дії іпотечного договору.

Крім того, відмовляючи в позові також з
підстав, що суд не може одночасно
звернути стягнення на предмет іпотеки
та стягувати заборгованість за
кредитним договором, поза увагою
апеляційного суду залишилося те, що
позивач звертався із вимогою про
звернення стягнення на предмет іпотеки
в рахунок погашення заборгованості, та
окремих вимог про стягнення кредитної
заборгованості не заявляв.

Оскільки вимоги щодо виселення осіб,
які проживають за адресою будинку ‒?
предмета іпотеки є похідними від вимог
про звернення стягнення на предмет
іпотеки, рішення апеляційного суду в
цій частині також необхідно скасувати.

За таких обставин колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що апеляційний суд не
виконав своїх обов'язків, визначених
законом, розглянув справу поверхнево
та ухвалив судове рішення, яке законним
і обґрунтованим визнати не можна.

Враховуючи викладене, касаційна скарга
підлягає задоволенню частково, а
рішення апеляційного суду - скасуванню
з направленням справи на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції з
підстав, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 338 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 06 лютого
2014 року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.С. Висоцька

Судді:
О.В. Кафідова

І.К.
Парінова

О.В.
Умнова

І.М. Фаловська