У Х В А Л А

06 жовтня 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І., суддів:
Дем'яносова М.В., Савченко В.О.,
Нагорняка В.А., Ситнік О.М.,розглянувши
заяву ОСОБА_6 про перегляд Верховним
Судом України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 04 червня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення
неустойки (пені) від суми несплачених
аліментів; за зустрічним позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про часткове
звільнення від сплати заборгованості
за аліментами,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_7 звернулася до
суду з позовом, у якому зазначала, що до
липня 2005 року вона та ОСОБА_6 перебували
у шлюбі, у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народився
син ОСОБА_8 Рішенням Чорнобаївського
районного суду Черкаської області від
14 травня 2003 року ОСОБА_6 зобов'язано
сплачувати аліменти на сина
ОСОБА_8 у розмірі 1/4 частини всіх видів
заробітку, але не менше 30 % прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем судового рішення
заборгованість за аліментами склала 7899
грн 55 коп., тому просила стягнути з
ОСОБА_6 неустойку у розмірі 103 242 грн 53
коп.

У грудні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду із зустрічним позовом, у якому
зазначав, що з 2007 року до 2012 року він
займався підприємницькою діяльністю -
наданням послуг з перевезення
транспортним засобом, мав ліцензію на
перевезення пасажирів.

07 січня 2011 року невстановлена особа
здійснила підпал належного йому
автомобіля, внаслідок чого автомобіль
був повністю знищений вогнем і
відновленню не підлягав. Вказані
обставини позбавили ОСОБА_6 будь-якого
доходу та з об'єктивних причин
унеможливили виконання грошових
зобов'язань зі сплати аліментів, тому
просив звільнити його частково від
сплати заборгованості за аліментами за
період з серпня 2007 року по листопад 2012
року, зменшивши суму заборгованості до
4500 грн. Позов ОСОБА_7 він
визнав частково на суму 1 тис. грн.

Рішенням Чорнобаївського районного
суду Черкаської області від 27
грудня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Черкаської
області від 13 березня 2014 року, позов
ОСОБА_7 задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 неустойку від
суми несплачених аліментів за період з
серпня 2007 року по жовтень 2012 року
у розмірі 60 тис. грн. Вирішено питання
про розподіл судових витрат. У
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6
відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 04 червня 2014 року
рішення Чорнобаївського районного
суду Черкаської області від 27 грудня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Черкаської області від 13 березня 2014
року залишено без змін.

У серпні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ із заявою про перегляд Верховним
Судом України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 04 червня 2014 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах, а
саме: ч. 2 ст. 196 СК України.

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник наводить:

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 травня 2014
року, постановлену за позовом про
стягнення неустойки за прострочення
сплати аліментів.

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Погоджуючись з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій про часткове
задоволення позову ОСОБА_7 та відмову у
зустрічному позові ОСОБА_6, Вищий
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних і кримінальних справ в
ухвалі від 04 червня 2014 року, яку просить
переглянути заявник, керувався тим, що
заборгованість зі сплати аліментів за
період з серпня 2007 року по листопад 2012
року виникла з вини відповідача,
оскільки припинивши підприємницьку
діяльність відповідач не
працевлаштувався, на обліку в
районному центрі зайнятості не
перебував, тому ОСОБА_7 має право на
стягнення неустойки за прострочення
сплати аліментів, розмір якої суд
зменшив з урахуванням зустрічних
позовних вимог ОСОБА_6

Погоджуючись з рішеннями суду
апеляційної інстанції про зменшення
розміру стягнутої з відповідача
неустойки, Вищий спеціалізований суд
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в ухвалі від 30
травня 2014 року керувався тим, що
платник аліментів не був офіційно
працевлаштований та не мав стабільного
доходу, врахував його сімейний стан.

Згідно з п. 6 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 Цивільного процесуального кодексу
України» під судовими рішеннями у
подібних правовідносинах слід
розуміти такі, де тотожними є предмет
спору, підстави позову, зміст позовних
вимог та встановлені судом фактичні
обставини, а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень означає, що суд (суди) касаційної
інстанції при розгляді двох або більше
справ за подібних правовідносин при
однаковому їх матеріально-правовому
регулюванні дійшов (дійшли)
неоднакових правових висновків.

Колегія суддів не вбачає неоднакове
застосування судами касаційних
інстанцій одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
оскільки обставини справ не є
подібними, а доводи заявника
стосуються переоцінки доказів.

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за заявою ОСОБА_6
про перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 04 червня 2014 року
слід відмовити.

Керуючись статтями 353, 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_7
до ОСОБА_6 про стягнення неустойки
(пені) від суми несплачених аліментів;
за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7
про часткове звільнення від сплати
заборгованості за аліментами, за
заявою ОСОБА_6 про перегляд Верховним
Судом України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 04 червня 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.І.
Мартинюк Судді: М.В.
Дем'яносов В.А. Нагорняк В.О. Савченко
О.М. Ситнік