АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 607/6965/14-цГоловуючий у 1-й
інстанції Герчаківська О.Я.
Провадження № 22-ц/789/1147/14 Доповідач -
Парандюк Т.С.Категорія - 37
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2014 р. колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Храпак Н. М.,

при секретарі - Коваль О.І.

з участю сторін - апелянта ОСОБА_1,
відповідачів - ОСОБА_2, представника
першої державної нотаріальної контори
- Боберської О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 30 травня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, першої Тернопільської
державної нотаріальної контори про
визнання права на обов'язкову частку у
спадщині, колегія суддів

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2014 року ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2,
першої Тернопільської державної
нотаріальної контори про визнання
права на обов'язкову частку у спадщині
після смерті її чоловіка ОСОБА_4,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/6
всього спадкового майна.

В обгрунтування позовних вимог
посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер
її чоловік ОСОБА_4 Після його смерті
відкрилась спадщина на належне йому
майно: одноповерховий житловий
будинок, що знаходиться по АДРЕСА_2;
частину приватизованої квартири
АДРЕСА_1; цегляний гараж в кооперативі
"Супутник" розташований по АДРЕСА_3,
легковий автомобіль ВАЗ-2101, номерний
знак НОМЕР_1. Спадкоємцями за законом є
діти від першого шлюбу - ОСОБА_2, ОСОБА_5,
та друга дружина - вона. У встановлений
строк вона звернулась для оформлення
спадщини до нотаріальної контори і
дізналась, що її чоловік заповів усе
своє майно дочці від першого шлюбу -
ОСОБА_2, внаслідок чого їй було
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину. ОСОБА_1 вважає таку
відмову неправомірною, оскільки на час
відкриття спадщини вона була
непрацездатною, а тому має право на
обов'язкову частку та просить суд
визнати за нею право на обов'язкову
частку у спадщині в розмірі 1/6 всього
спадкового майна.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 30 травня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить рішення суду скасувати і
ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги, посилаючись на
незаконність, необгрунтованість
рішення суду, порушення норм
матеріального права.

На думку апелянта, суд незаконно
не взяв до уваги той факт, що вона є
спадкоємцем першої черги і після
смерті її чоловіка в неї виникло право
на обов'язкову частку у спадщині, так як
на момент його смерті не працювала.

В судовому засіданні
апеляційного суду апелянт підтримала
вимоги апеляційної скарги та просила
їх задовольнити в повному обсязі,
оскільки на момент смерті чоловіка
вона не працювала, а заповіт складений
на відповідачку ОСОБА_2 незаконно.

ОСОБА_2 апеляційну скаргу не
визнала, рішення суду вважає законним
та обгрунтованим, так як спадшину
отримала по заповіту, а апелянт на час
відкриття спадщини не відносилась до
категорії непрацюючи.

Представник першої державної
нотаріальної контори апеляційну
скаргу не визнала, рішення суду
ухвалене на підставі зібраних доказів
та відповідає нормам матеріального
права.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення учасників
апеляційного розгляду, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, ознайомившись з
матеріалами справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга до задоволення не підлягає,
виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог про визнання права на
обов'язкову частку у спадщині, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачка на момент відкриття спадщини
не була непрацездатною.

З такими висновками суду слід
погодитись, оскільки вони достатньо
мотивовані, відповідають нормам
матеріального та процесуального права
та грунтуються на матеріалах справи.

У відповідності із роз'ясненнями
положень п.1 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30.05.2008 року
№7 «Про судову практику у справах про
спадкування» відносини спадкування
регулюються правилами ЦК України, якщо
спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004 р.

У разі відкриття спадщини до
зазначеної дати застосовується чинне
на той час законодавство, зокрема,
відповідні правила ЦК УРСР 1963 року, у
тому числі щодо прийняття спадщини,
кола спадкоємців за законом. У разі
коли спадщина, яка відкрилась до
набрання чинності ЦК України і строк на
її прийняття не закінчився до 01.01.2004 р.,
спадкові відносини регулюються цим
Кодексом.

Так, судом установлено, що 22
березня 1991 року ОСОБА_4 уклав шлюб із
ОСОБА_1, про що свідчить свідоцтво про
укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 22
березня 1991 року, видане
Тернопільським відділом ЗАГСу
міськвиконкому.

20 червня 2003 року ОСОБА_4 склав заповіт,
посвідчений державним нотаріусом
Першої тернопільської державної
нотаріальної контори ОСОБА_6, згідно
якого належний йому на праві власності
житловий будинок з надвірними
будівлями та спорудами, який
знаходиться за адресою АДРЕСА_2, а також
усе майно, де б воно не було та з чого б
воно не складалось, і взагалі все те, що
йому належатиме на день смерті і на що
він за законом матиме право, заповів
ОСОБА_2.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України (
ст. 525 ЦК УРСР) - спадщина відкривається
внаслідок смерті особи або
проголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день
смерті або день, з якого вона
оголошується померлою.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Судом установлено, що ОСОБА_1
народилась ІНФОРМАЦІЯ_2, а з 27 березня
2004 року є пенсіонером по віку згідно
посвідчення серії НОМЕР_3, виданого 05
серпня 2004 року Управлінням Пенсійного
фонду України в м.Тернополі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України
- неповнолітні, повнолітні
непрацездатні діти спадкодавця,
непрацездатна вдова(вдівець) та
непрацездатні батьки спадкують,
незалежно від змісту заповіту,
половину частки, яка належала б кожному
з них у разі спадкування за законом
(обов'язкова частка).

Статтею 1 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" встановлено, що
непрацездатні громадяни - особи, які
досягли встановленого законом
пенсійного віку або визнані
інвалідами, у тому числі діти-інваліди,
а також особи, які мають право на пенсію
у зв'язку з втратою годувальника
відповідно до цього Закону.

Статтею 26 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" для жінок визначено
пенсійний вік 55 років.

Отже, на день відкриття спадщини -
ІНФОРМАЦІЯ_1., яка відкрилась внаслідок
смерті її чоловіка та на момент
оформлення спадщини 15.02.2004 р. апелянт не
досягла пенсійного віку, встановленого
законом для жінок та не була
інвалідом, чого сама не заперечувала в
апеляційній інстанції, тому
встановивши такі обставини, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про те, що права на обов'язкову
частку у спадщині ОСОБА_1 не має.

Як в апеляційній скарзі, так і в
апеляційній інстанції апелянтом не
наведено доводів, які б спростовували
висновки суду, викладені в рішенні. Що ж
стосується доводів апелянта про те, що
вона на момент смерті ОСОБА_4 не
працювала , то їх колегія суддів до
уваги не приймає, оскільки апелянтом не
надано жодного допустимого чи
належного доказу на підтвердження її
саме непрацездатності в розумінні ст. 1
Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Суд першої інстанції при
вирішенні справи помилково керувався
нормами ЦК УРСР в ред. 1963 р., а не нормами
ЦК України 2004 р. Статті 525, 535 ЦК УРСР та
статті 1220, 1241 ЦК України є ідентичними
та регулюють одні й ті ж
правовідносини, які взаємозв"язані між
собою і враховуючи те, що норми ЦКУ не
збільшують обсяг підстав для визнання
прав на обов"язкову частку у спадщині і
не змінюють суті позовних вимог, тому
судом першої інстанції вірно вирішено
спір та відмовлено в позові.

Враховуючи вище викладене,
колегія суддів не вбачає підстав для
скасування правильного рішення з
мотивів, викладених в апеляційній
скарзі.

Керуючись ст.ст. 307 , 308 , 313 - 315, 324, 325 ЦПК
України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 30 травня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
Тернопільської обл. набирає законної
сили з моменту проголошення, однак може
бути оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Т.С. Парандюк