Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07 листопада 2014 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Леска В.В.

суддів - Кожух О.А., Кондора Р.Ю.

при секретарі - Марчишак Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними та повернення коштів за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рахівського районного суду від 21 травня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

14 березня 2014 року ОСОБА_1 звернулася в суд з даним позовом до ОСОБА_2, який обгрунтувала тим, що вона з сім'єю проживає у будинку АДРЕСА_1, який не підключено до діючої електричної мережі через відсутність з вини відповідача державного акту на право власності на земельну ділянку. Для виконання роботи по виготовленню проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у спільну сумісну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку відповідачу було надано рішення 22 сесії 4 скликання Білинської сільської ради 31 січня 2006 року, однак з невідомих причин ОСОБА_2 затребував інше рішення 13-ї сесії 6-го скликання Білинської сільської ради від 8 червня 2012 року № 166, яке йому було надано.

Виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у спільну сумісну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку призупинялось із-за наявності помилок, допущених відповідачем. Зокрема, перекручування ним у проекті землеустрою підстави надання земельної ділянки у власність, анкетних даних замовника і суміжних землекористувачів. Після звернення до начальника відділу, головного архітектора району ОСОБА_3, останній виправив технічні помилки, які допустив відповідач, підписав технічну документацію щодо відведення земельної ділянки у спільну сумісну власність та передав відповідачу до закінчення виготовлення державного акту на право власності на земельну ділянку. При розробці нової документації відповідачем з невідомих причин знову повторюються попередні помилки, що й призвело до звернення до суду.

Посилаючись на вказані обставини у збільшених позовних вимогах позивачка просила визнати дії відповідача неправомірними та стягнути з нього 9570,60 гривень, з яких 1407 гривень сума оплати за виконання договору про виготовлення державного акту на право власності на землю, 7920 гривень збитків за невиконання зобов'язання та судові витрати в сумі 243,60 гривень.

Рішенням Рахівського районного суду від 21 травня 2014 року визнано дії ОСОБА_2 неправомірними. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 9327 гривень завданих збитків та 243 гривні 60 копійок судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність судового рішення із-за порушення норм матеріального права, неповного встановлення обставин справи, просив скасувати оскаржуване ним рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Межі доводів апеляційної скарги - суд не дослідив договору на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у спільну сумісну власність, умови, які ніби-то відповідачем не виконані, або порушені, не наведено доказів, що в проекті землеустрою містяться значні помилки у вигляді перекручування документів, наданих на проект, анкетних даних замовника, суміжних землекористувачів, відсутній зв'язок між укладенням та виконанням договору на розробку проекту землеустрою та порушенням, як констатував суд, прав позивачки, що призвело до непідключення її житлового будинку до електромережі по пільговій оплаченій сумі та відсутній будь-який письмовий доказ отриманий саме від Рахівського РЕМ, який би підтверджував необхідність подачі державного акту на право власності на земельні ділянку перед підключенням до електромережі.

Відповідач та його представник ОСОБА_4 підтримали апеляційну скаргу.

ОСОБА_5, який представляє інтереси позивачки, просив відхилити апеляційну скаргу з підстав наведених в запереченні і залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 районний суд виходив з того, що відповідачем ОСОБА_2 не надано доказів того, що належне виконання договірних зобов'язань виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, і тому позовні вимоги позивачки є доведеними та такими, що підлягають до задоволення шляхом визнання дій відповідача неправомірними та стягнення з нього збитків, завданих неналежним виконанням умов договору про надання послуг в сумі 9327 гривень, що складаються з 1407 гривень оплати за виконання договору та 7920 гривень збитків, завданих неналежним виконанням умов договору.

До такого висновку суд першої інстанції дійшов необґрунтовано і в порушення норм чинного законодавства.

За вимогами статей 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обгрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Зазначені вимоги закону залишилися поза увагою суду.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Задовольняючи позов суд виходив з того, що відповідачем не належно виконано умови договору на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у спільну сумісну власність, що призвело до спричинення збитків, виражених у втраті пільгового права ОСОБА_1 на приєднання житлового будинку до електричних мереж Рахівського РЕМ ПАТ «Закарпаттяобленерго».

Проте з таким висновком суду не можна погодитись.

За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом передбачені у ст. 16 ЦК України. Одним із таких способів, як зазначено у п. 10 ч. 2 наведеної вище статті, є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Цією нормою також встановлено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Сторонами визнано і в заяві на виконання ухвали Рахівського районного суду від 31 березня 2014 року про витребування доказів ОСОБА_2 зазначив, що договір складався у двох примірниках, тому у регіональної філії Центру ДЗК є лише зареєстрований номер договору. Наразі замовник так і не повернув другий екземпляр до архіву міськрайонного Управління Держкомзему у м. Рахів і Рахівському районі. Текст договору був складений та був підписаний ОСОБА_2, однак обидва примірники договору були передані позивачу для підписання. Позивач не повернув підписаний примірник договору, а також не надав суду такий примірник договору.

Таким чином, у справі немає доказів щодо істотних умов зобов'язань (сторони виконання, порядок виконання, відповідальність за невиконання необхідних робіт, тощо).

Виходячи з цього не можна погодитись з висновком суду щодо неправомірності дій відповідача у зв'язку з невиконання своїх обов'язків згідно договору, який суд вважав укладеним 15 червня 2012 року, оскільки такого не має в матеріалах справи і не було надано суду для огляду.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням 22-ї сесії 4-го скликанння Білинської сільської ради Рахівського району від 31 січня 2006 року «Про надання дозволу на розробку відводу земельної ділянки безоплатно у власність» надано ОСОБА_1 та ОСОБА_6, мешканцям АДРЕСА_1, дозвіл на розробку проекту відводу земельної ділянки безоплатно у власність, що знаходиться в АДРЕСА_1, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Вказане рішення було надано Рахівському районному відділу Закарпатської регіональної філії ДП «Центр ДЗК», який очолював відповідач ОСОБА_2, для виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у спільну сумісну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на адресою: АДРЕСА_1, площею 0,0700 га.

ОСОБА_2 пояснив, що у вказаному вище рішенні не зазначено розмір земельної ділянки, на яку необхідно виготовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Тому було запропоновано позивачці надати рішення сесії сільської ради із зазначенням розміру земельної ділянки.

Згідно будівельного паспорта №8 від 21 серпня 2006 року позивачка є забудовником вказаної земельної ділянки, на якій дозволено будівництво житлового будинку та господарських будівель.

Встановлено, що рішенням 13-ї сесії 6-го скликання Білинської сільської ради Рахівського району Закарпатської області від 8 червня 2012 року №166 надано дозвіл ОСОБА_6 та ОСОБА_1 на розробку проекту відведення земельної ділянки у спільну сумісну власність площею 0,07 га, що розташована на території АДРЕСА_1, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Згідно квитанції №0 від 15 червня 2012 року позивачка ОСОБА_1, як замовник, виконала умови договору, оплативши 1407 гривень.

У постанові Рахівського районного суду від 4 грудня 2012 року, ухваленій у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 до Білинської сільської ради, Рахівського району Закарпатської області на рішення, дії та зобов'язання вчинення певних дій, яка набула законної сили 17 грудня 2012 року, констатовано, що на виконання даного рішення ради, тобто рішення 13-ї сесії 6-го скликання Білинської сільської ради Рахівського району Закарпатської області від 8 червня 2012 року № 166, ДП «Центр Державного земельного кадастру» регіональної філії Рахівський районний відділ за замовленням позивачів виготовило проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки. З цієї постанови вбачається, що у жовтні 2012 року на адресу ОСОБА_1 надійшов лист сільського голови с. Білин ОСОБА_7 про те, що виконком Білинської сільської ради погодить проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у спільну сумісну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд лише після того, як буде вказано сусіднього землекористувача ОСОБА_8, мешканку АДРЕСА_2.

Висновки суду про неналежне виконання відповідачем ОСОБА_2 умов договору, якого суду не надано, на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у спільну сумісну власність нічим не підтверджені, оскільки доказів неналежного виконання відповідачем умов договору з 15 червня 2012 року, тобто після надання рішення 13-ї сесії 6-го скликання Білинської сільської ради Рахівського району Закарпатської області від 8 червня 2012 року №166 та оплати 1407,00 грн. за техдокументацію, не надано.

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку, що позивачкою не наведено належних доказів того, що дії начальника районного відділу ЗРФ ДП «Центр ДЗК» ОСОБА_2 по витребуванню рішення із зазначенням розміру земельної ділянки, яку необхідно відвести в спільну сумісну власність позивачки та її чоловіка ОСОБА_6, а таким є рішення 13-ї сесії 6-го скликання Білинської сільської ради від 8 червня 2012 року № 166, та невчасне виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у спільну сумісну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, є неправомірними.

Крім того, вимога про відшкодування збитків у розмірі 1407 грн., сплачених позивачкою 15 червня 2012 року на рахунок отримувача Закарпатської РФ ДП «Центр ДЗК» за виготовлення технічної документації, безпідставно заявлена до ОСОБА_2, який є неналежним відповідачем по даному спору, оскільки вказані кошти позивачка перерахувала на рахунок ЗРФ ДП «Центр ДЗК», яка є виконавцем послуг з виготовлення технічної документації.

Встановлено, що з метою приєднання житлового будинку АДРЕСА_1 до електричних мереж електропередавальної організації, ОСОБА_1, яка з 16 серпня 2000 року працює у ПАТ «Закарпаттяобленерго, зверталася безпосередньо до Рахівського РЕМ ПАТ "Закарпаттяобленерго", як до надавача послуги з приєднання до електричних мереж.

Це вбачається з Договору № 248 від 31 липня 2010 року про приєднання до електричних мереж.

Разом із тим, суду не надано доказів того, що з вини відповідача, який несвоєчасно виготовив проект землеустрою з відведення земельної ділянки в спільну сумісну власність позивачки та її чоловіка, ця послуга не була виконана з липня 2010 року.

Крім того, позивачка не навела доказів щодо можливості станом на 2012 рік підключення житлового будинку до електричних мереж Рахівського РЕМ ВАТ ЕК «Закарпаттяобленерго» на пільговій основі і на підставі якого нормативного документу така пільга могла бути їй надана.

У відповідності до ст. 906 ЦК України, збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягає відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Взаємовідносини, які виникають під час приєднання новозбудованих, реконструйованих чи технічно переоснащених електроустановок замовників (крім когенераційних установок) до електричних мереж, регулюються Правилами приєднання електроустановок до електричних мереж, затвердженими постановою НКРЕ від 08.02.2013 № 32, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 08.02.2013 за № 236/22768.

При цьому, відповідно до положень статті 1 Закону "Про електроенергетику", стандартне приєднання - це приєднання електроустановки (крім електроустановок, призначених для виробництва електричної енергії) замовника до діючих мереж електропередавальної організації на відстань, що не перевищує 300 метрів по прямій лінії від місця забезпечення потужності до місця приєднання, яке диференціюється за ступенями потужності: перший ступінь - до 16 кВт включно (з 01.01.2013); другий ступінь - від 16 кВт до 50 кВт включно (з 01.01.2015); третій ступінь - від 50 кВт до 160 кВт включно (з 01.01.2017).

Постановою НКРЕ від 05.12.2012 № 1529 "Про затвердження ставок плати за стандартне приєднання електроустановок для Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя на 2014 рік" затверджені ставки плати за стандартне приєднання електроустановок для першого ступеня.

Суд констатував, що в разі приєднання приватного житлового будинку, який розташований від діючих мереж електропередавальної організації на відстані, що не перевищує 300 метрів по прямій лінії від місця забезпечення потужності до місця приєднання, із замовленою до приєднання потужністю 10 кВт (трифазне приєднання, ступіть напруги в точці приєднання та в точці забезпечення потужності - 0,4 кВт, ІІІ категорія надійності, сільська місцевість), замовник отримає від електропередавальної організації платну послугу зі стандартного приєднання, вартість якої становитиме 7920 грн. (без ПДВ).

Висновок суду про стягнення з відповідача на користь позивачки 7920 грн. за отримання від електропередавальної організації платної послуги зі стандартного приєднання житлового будинку до електромережі, яку до речі позивачка не оплатила, грунтується на порушенні відповідачем умов договору про надання послуг, якого, як вказано вище, суду не надано, як і не надано доказів про наявність у ОСОБА_1 пільги на вказану послугу. Тому не можна визнати обгрунтованим і законним висновок суду про задоволення позову в цій частині.

З огляду на викладене та на підставі ст. 309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню як незаконне та необгрунтоване й необхідно ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову за недоведеністю заявлених вимог.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Рахівського районного суду від 21 травня 2014 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними та повернення коштів відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: