Справа № 760/2852/14-ц
Провадження № 2-2132/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2014 року
Солом'янський районний суд м. Києва

у складі : головуючого судді -
Букіної О.М.

при секретарі -
Назарчук Н.О.

за участю прокурора -
Оспіщевої І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Києві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа -Орган опіки та піклування
Солом'янської районної державної
адміністрації в м. Києві, Орган опіки та
піклування Дарницької районної в м.
Києві державної адміністрації,
прокуратура Солом'янського району м.
Києва про позбавлення батьківських
прав та стягнення аліментів та
зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
третя особа- Стайківська сільська рада
Кагарлицького району Київської
області, Служба у справах дітей та сім"ї
Кагарлицької районної державної
адміністрації Київської області про
визначення місця проживання дитини
разом з батьком та передачу дитини на
виховання батька, -

ВСТАНОВИВ:

10.02.2014 року позивач звернувся до суду з
позовом та уточнивши вимоги просив
позбавити відповідача батьківський
прав щодо малолітньої дитини ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнути з відповідача на
користь позивача на утримання
малолітньої дитини ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 500,00
грн. щомісячно, починаючи з дати
пред'явлення позову і до досягнення
дитиною повноліття, а також судові
витрати покласти на відповідача.

Свої вимоги мотивує тим, що згідно
розпорядження № 453, виданого 30.08.2013 року
Дарницькою районною в місті Києві
державною адміністрацією є опікуном
малолітньої дитини ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1,

Зазначає, що відповідач ОСОБА_2 - батько
дитини, жодним чином не виявляв
батьківської турботи щодо доньки, не
турбувався про її виховання та
навчання, не спілкувався з дитиною та
не намагався встановити з нею контакт,
хоча ніхто жодним чином не обмежував
ОСОБА_2 у праві приймати участь у
вихованні доньки та спілкуванні з нею.

З огляду на те, що дитина позбавлена
батьківського піклування з боку
відповідача, відповідач ухиляється від
виконання батьківських обов'язків,
позивач вважає, що відповідач має бути
позбавлений батьківських прав
відносно дитини-ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Крім того, позивач посилається на те, що
відповідач в добровільному порядку
матеріальної допомоги не надає, хоча
працює і спроможний утримувати дитину.

Посилаючись на те, що позивач несе
витрати по утриманню дитини та
враховуючи передбачені законом
обставини, позивач просив стягнути з
відповідача аліменти на утримання
дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 500
,00 грн. щомісячно з дня пред'явлення
позову та до досягнення дитини
повноліття.

Враховуючи вищевикладене, позивач
просив позов задовольнити в повному
обсязі.

Не погоджуючись з первинним позовом,
24.03.2014 року відповідач звернувся до
суду з зустрічним позовом, в якому
просив визначити місце проживання
малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
разом з ним, як батьком дитини, а також
передати малолітню ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, на проживання та
виховання батька - ОСОБА_2

В зустрічному позові посилається на те,
що з моменту народження ОСОБА_3, він
намагався виконувати батьківські
обов»язки та при будь-якій можливості
бачитися з дитиною, проте йому чинилися
перешкоди у спілкуванні з дочкою.

Крім того, зазначає, що він набув
статусу, як батько ОСОБА_3 лише після
набрання законної сили рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
24.12.2013 року про визнання його, ОСОБА_2
батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Посилався,
що фактично до прийняття рішення про
визнання батьківства, його не
визнавали, як батька ОСОБА_3 , з огляду
на те, що відомості про батька дитини
були записані в порядку ст. 135 СК
України.

Також зазначає, що у нього створенні
всі належні умови для проживання
дитини, що він готовий і бажає дати
дочці батьківську турботу, ласку, буде
дбати про її фізичний та духовний
розвиток, про навчання та підготовку до
самостійного життя.

В зв'язку з вищевикладеним, просив
зустрічний позов задовольнити.

Ухвалою суду від 24.03.2014 року зустрічний
позов об'єднано в одне провадження з
первісним.

В судовому засіданні позивач та його
представник первісний позов
підтримали в повному обсязі та просили
суд його задовольнити, проти
задоволення зустрічного позову
заперечували.

Відповідач та його представник просили
зустрічний позов задовольнити, а в
задоволенні первісного позову,
відмовити.

Представник третьої особи - Органу
опіки та піклування Солом'янської
районної у м. Києві державної
адміністрації в судовому засіданні
первісний позов підтримала в повному
обсязі та просила суд його
задовольнити, а проти задоволення
зустрічного позову заперечувала.
Зазначила, що виходячи з інтересів
дитини, беручи до уваги пропозицію
комісії з питань захисту прав дитини
при Солом'янській районній в місті
Києві державній адміністрації від
15.07.2014 p., орган опіки та піклування
Солом'янської районної в місті Києві
державної адміністрації вважає за
доцільне позбавити ОСОБА_2
батьківських прав відносно доньки -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 р. н., та стягнути
аліменти на користь опікуна на
утримання дитини.

Представник третьої особи - Органу
опіки та піклування Дарницької
районної в м. Києві державної
адміністрації в судовому засіданні
первісний позов підтримала в повному
обсязі та просила суд його
задовольнити, а проти задоволення
зустрічного позову заперечувала.
Зазначила, що з метою захисту
майбутнього та інтересів дитини, на
підставі статей 164, 166 Сімейного кодексу
України, орган опіки та піклування
вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2
батьківських прав відносно доньки
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, визначити місце
проживання дитини з опікуном ОСОБА_1, а
передачу дитини на виховання батьку
вважає недоцільною.

Представник прокуратури
Солом'янського районного суду м. Києва
в судовому засіданні первісний позов
підтримала в повному обсязі та просила
суд його задовольнити, а проти
задоволення зустрічного позову
заперечувала.

Третя особа за зустрічним позовом -
Стайківська сільська рада
Кагарлицького району Київської
області свого представника в судове
засідання не направила, про дату та час
розгляду справи повідомлялася
належним чином, надіслала до суду
клопотання, в якому просить розгляд
справи проводити без участі їхнього
представника.

Третя особа за зустрічним позовом -
Служба у справах дітей та сім"ї
Кагарлицької районної державної
адміністрації Київської області свого
представника в судове засідання не
направила, про дату та час розгляду
справи повідомлялася належним чином,
надіслала до суду клопотання, в якому
просить розгляд справи проводити без
участі їхнього представника.

Суд, заслухавши пояснення сторін, думку
прокурора, допитавши свідків ,
дослідивши та оцінивши матеріали
справи, приходить до наступного
висновку.

З копії свідоцтва про народження
ОСОБА_3 вбачається, що остання
народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року, в графі
мати записано-ОСОБА_8, в графі батько
-ОСОБА_7 ( а.с. 24).

Також встановлено, що відомості про
батька дитини були записані в порядку
ст. 135 СК України.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 14.06.2010 року, ОСОБА_8 позбавлена
батьківських прав відносно
малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с.
11).

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_3 була передана під опіку бабусі
-ОСОБА_9 на підставі Розпорядження
Дарницької районної державної
адміністрації від 27.04.2009 року за № 323.

Після смерті ОСОБА_9, згідно
розпорядження за № 453 від 30.08.2013 року
Дарницькою районною в місті Києві
державною адміністрацією «Про
встановлення опіки над малолітньою
дитиною , призначення опіки над майном
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1», ОСОБА_1
призначений опікуном малолітньої
дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказане
розпорядження чинне на час розгляду
справи (а.с.9-10).

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 24.12.2013 року ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_3, було визнано батьком його
дочки ОСОБА_3, яка народилася
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11-12). Дане рішення
набрало чинності та сторонами не
оскаржувалося.

В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права
дитини від 20 листопада 1989 року
(ратифікована Україною 27 лютого 1991
року, дата набуття чинності для України
27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо
дітей, незалежно від того, здійснюються
вони державними чи приватними
установами, що займаються питанням
соціального забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 12 Закону України "Про охорону
дитини" передбачено, що на кожного з
батьків покладається однакова
відповідальність за виховання,
навчання і розвиток дитини. Батьки, або
особи, які їх замінюють, мають право і
зобов`язані виховувати дитину,
піклуватися про її здоров`я, фізичний,
духовний і моральний розвиток,
навчання, створювати належні умови для
розвитку її природних здібностей,
поважати гідність дитини, готувати до
самостійного життя та праці.

Відповідно до ст.150 СК України батьки
зобов`язані піклуватися про здоров`я
дитини, її фізичний, духовний та
моральний розвиток, забезпечити
здобуття дитиною повної загальної
середньої освіти, готувати її до
самостійного життя.

Згідно ч.1-3 ст.157 СК України питання
виховання дитини вирішується батьками
спільно. Той із батьків, хто проживає
окремо від дитини, зобов'язаний брати
участь у її вихованні і має право на
особисте спілкування з нею. Той із
батьків, з ким проживає дитина, не має
права перешкоджати тому з батьків, хто
проживає окремо, спілкуватися з
дитиною та брати участь у її вихованні,
якщо таке спілкування не перешкоджає
нормальному розвиткові дитини.

Статтею 165 СК України передбачено, що
право на звернення до суду з позовом
про позбавлення батьківських прав
мають один з батьків, опікун,
піклувальник, особа, в сім'ї якої
проживає дитина, заклад охорони
здоров'я, навчальний або інший дитячий
заклад, в якому вона перебуває, орган
опіки та піклування, прокурор, а також
сама дитина, яка досягла чотирнадцяти
років.

Звертаючись до суду з даним позовом
позивач за первісним позовом ОСОБА_1
посилався на те, що відповідач ОСОБА_2
ухилявся від виконання батьківських
обов'язків відносно ОСОБА_3 з моменту
народження, а тому має бути позбавлений
батьківських прав.

Суд не знаходить підстав для
задоволення позову в цій частині,
виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається та не
заперечувалося сторонами по справі, що
ОСОБА_2 не був записаний батьком в
свідоцтві про народження ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вбачається, що ОСОБА_2 було визнано
батьком його дочки ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1
лише 24.12.2013 року, а позов про
позбавлення батьківських прав ОСОБА_2
відносно його дочки ОСОБА_3, було подано
ОСОБА_1 10.02.2014 року.

З наданих в судовому засіданні
пояснень відповідача вбачається, що
ОСОБА_2 хоче спілкуватися з дочкою,
готовий і бажає дати дочці батьківську
турботу, ласку, дбати про її фізичний та
духовний розвиток, про навчання та
підготовку до самостійного життя.

Допитані в судовому засіданні свідки
ОСОБА_10 та ОСОБА_11 пояснили, що ОСОБА_2
знаходився у в'язниці, а тому не мав
можливості бачити свою дочку, хоча він
цього дуже хотів, він любить ОСОБА_3,
хоче бути її батьком та піклуватися про
неї.

Враховуючи те, що відповідача визнано
батьком дитини ОСОБА_3 на підставі
рішення суду лише в грудні 2013 року,
враховуючи вимоги чинного
законодавства та оцінюючи матеріали
справи, суд вважає, що питання щодо
позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав
відносно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
передчасне.

Суд звертає увагу на ту обставину, що
батьківство відповідача щодо ОСОБА_3 не
визнавалося з боку опікуна та
державних органів, оскільки в іншому
випадку питання щодо встановлення
опіки та передання дитини опікуну, не
потребувало вирішення.

Крім того, як встановлено в судовому
засіданні та не заперечувалося
представниками опіки та піклування, що
до прийняття рішення Дарницького
районного суду м.Києва від 24.12.2013 року,
питання про те, що батьком дитини є саме
відповідач, їм не було відомо і такі
обставини підлягали встановленню в
судовому порядку.

Крім того, на думку суду позбавлення
батьківських прав слід розглядати як
виключний і надзвичайний засіб впливу
на недобросовісних батьків. Виходячи з
характеру такого засобу, суд вважає, що
його не можна застосовувати тоді, коли
це не викликано необхідністю.

Разом з тим, ОСОБА_1 не довів суду, що
спілкування ОСОБА_2 з дочкою в
подальшому може призвести до порушень
прав та інтересів останньої.

З висновку Органу опіки та піклування
Солом'янської районної у м. Києві
державної адміністрації «Про
позбавлення батьківських прав ОСОБА_2»
№ 108-8489/01 від 23.07.2014 року вбачається, що
виходячи з інтересів дитини, беручи до
уваги пропозицію комісії з питань
захисту прав дитини при Солом'янській
районній в місті Києві державній
адміністрації від 15.07.2014 p., орган опіки
та піклування Солом'янської районної в
місті Києві державної адміністрації
вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2
батьківських прав відносно доньки -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 р. н., та стягнути
аліменти на користь опікуна на
утримання дитини (а.с.168-170).

З висновку Органу опіки та піклування
Дарницької районної в м. Києві
державної адміністрації «Про
позбавлення батьківських прав ОСОБА_2
стосовно малолітньої доньки ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1» № 101-5133/01 від 16.07.2014 року
вбачається, що з метою захисту
майбутнього та інтересів дитини, на
підставі статей 164, 166 Сімейного кодексу
України, орган опіки та піклування
вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2
батьківських прав відносно доньки
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, визначити місце
проживання дитини з опікуном ОСОБА_1, а
передачу дитини на виховання батьку
вважає недоцільною (а.с.164-167).

З огляду на викладене та оцінюючи
вказані вище висновки в частині
доцільності позбавлення батьківських
прав відповідача, суд не приймає їх до
уваги.

Згідно п.15 постанови Пленуму
Верховного Суду України №3 від 30
березня 2007 року "Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усиновлення і про
позбавлення батьківських прав"
позбавлення батьківських прав (тобто
прав на виховання дитини, захист її
інтересів, на відібрання дитини в інших
осіб, які незаконно її утримують, та
ін.), що надані батькам до досягнення
дитиною повноліття і ґрунтуються на
факті спорідненості з нею, є крайнім
заходом впливу на осіб, які не
виконують батьківських обов'язків, а
тому питання про його застосування
слід вирішувати лише після повного,
всебічного, об'єктивного з'ясування
обставин справи, зокрема ставлення
батьків до дітей.

Відповідно до п. 16 вказаної вище
Постанови ухилення батьків від
виконання своїх обов'язків має місце,
коли вони не піклуються про фізичний і
духовний розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов'язками.

У цьому випадку особа, яка подала позов
про позбавлення батьківських прав із
підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК
України, повинна довести, що батьки
(один із батьків) ухиляються від
виконання своїх обов'язків з виховання
дитини. У свою чергу батьки (один із
батьків) мають довести, що вони
належним чином виконують свої
батьківські обов'язки.

Відповідно до ст. 39 Конвенції про права
дитини від 20 листопада 1989 року держави -
учасниці вживають всіх необхідних
заходів для сприяння фізичному та
психологічному відновленню та
соціальній інтеграції дитини, яка є
жертвою будь-яких видів нехтування,
експлуатації чи зловживань, катувань
чи будь-яких жорстоких, нелюдських або
принижуючих гідність видів поводження,
покарання чи збройних конфліктів. Таке
відновлення і реінтеграція мають
здійснюватися в умовах, що
забезпечують здоров'я, самоповагу і
гідність дитини.

Відповідно до вищенаведених роз`яснень
та норм закону тільки винна поведінка
батьків, може бути підставою для
позбавлення їх батьківських прав.

Разом з цим, суду не надано доказів саме
винної поведінки або свідомого
нехтування батьківськими обов'язками
відповідача відносно малолітньої
дитини, не надано доказів і вжиття
відносно відповідача заходів
реагування з приводу неналежного
виконання батьківських обов'язків.

Та обставина, що батьківство
відповідача встановлено рішення суду
за його позовом, не свідчить про те, що
останній має бути позбавлений
батьківських прав, як такий, що
ухилявся від їх виконання з моменту
народження.

Відповідно до положень принципу № 6,
принципу № 7 абз. 2 Декларації прав
дитини, прийнятої резолюцією № 1385
Генеральної Асамблеї ООН від 20
листопада 1959 року, дитина заради
повного і гармонійного розвитку її
особистості потребує любові та
порозуміння. Вона має, коли це є
можливим, зростати під опікою і
відповідальністю її батьків і в
будь-якому випадку в атмосфері любові,
моральної і матеріальної
забезпеченості. Найкраще забезпечення
інтересів дитини має бути керівним
принципом для тих, на кому лежить
відповідальність за її навчання, ця
відповідальність покладена переш за
все на батьків.

Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права
дитини від 20 листопада 1989 року, яка є
частиною національного законодавства
України, батько(-ки) або інші особи, які
виховують дитину, несуть основну
відповідальність за забезпечення в
межах своїх здібностей і фінансових
можливостей умов життя, необхідних для
розвитку дитини.

Разом з тим, в матеріалах справи
відсутні дані, які б негативно
характеризували відповідача, як
особистість та члена суспільства, а
тому враховуючи те, що відповідача
визнано батьком дитини за рішенням
суду від 24.12.2013 року, останній бажає
спілкуватись з донькою, займатись
вихованням та матеріальним утриманням
своєї дитини, ту обставину, що
позбавлення батьківських прав є
крайнім заходом, суд приходить до
висновку про відмову у задоволенні
позовних вимог в частині позбавлення
ОСОБА_2 батьківських прав відносно
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Суд також не знаходить підстав для
задоволення зустрічного позову ОСОБА_2,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 161 СК України, якщо
мати та батько, які проживають окремо,
не дійшли згоди щодо того, з ким із них
буде проживати малолітня дитина, спір
між ними може вирішуватися органом
опіки та піклування або судом.

Під час вирішення питання щодо місця
проживання малолітньої дитини
береться до уваги ставлення батьків до
виконання своїх батьківських
обов'язків, особиста прихильність
дитини до кожного з них, вік дитини,
стан її здоров'я та інші обставини, що
мають істотне значення.

Встановлено, що ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1, як
дитина, яка позбавлена батьківського
піклування, з серпня 2013 року проживає в
родині опікуна ОСОБА_1 за адресою:
АДРЕСА_1.

Згідно з актом обстеження умов за
вказаною адресою складеного 19.08.2013 року
вбачається, що квартира знаходиться на
6-му поверсі, 9-ти поверхового будинку,
складається з 4-х кімнат. ОСОБА_3 має
окрему кімнату, для дитини створено
належні умови. За вказаною адресою
проживають опікун ОСОБА_1, дружина
опікуна ОСОБА_12, діти: ОСОБА_13,
ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_5, та
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.25-26).

Згідно довідки від 29.01.2014 p., виданої
директором спеціалізованої школи І-ІІІ
ступенів з поглибленим вивченням
іноземної мови № 44 міста Києва,
вбачається, що ОСОБА_1, приділяє велику
увагу вихованню та навчанню дитини,
постійно турбується про її успіхи і
досягнення у навчанні, тісно
співпрацює з класним керівником 2 класу
та за потребою особисто спілкується з
вчителями і адміністрацією
навчального закладу. Відвідує
батьківські збори, бере активну участь
у роботі батьківського комітету класу,
заходах та святах, які проводяться в
навчальному закладі, є небайдужим до
процесу виховання дитини та
становлення її як особистості. В повній
мірі несе матеріальні витрати на усі
потреби підопічної (екскурсії,
театральні вистави, святкові заходи
для дітей тощо). Батьки ОСОБА_3 за період
навчання жодного разу не з'являлись у
навчальному закладі, не цікавились
успіхами та досягненнями дитини та не
турбувались про її навчання та
виховання. З батьками ОСОБА_3 не
спілкується (а.с.13).

Згідно характеристики ОСОБА_1 від 28.01.2014
року вбачається, що з 01.11.2012р. він працює
на посаді - дизайнера, в ТОВ Медична
газета «Здоров'я України". Має високий
рівень професійної майстерності. Добре
орієнтується в
нормативно-законодавчій базі,
пов'язаній з виконанням посадових
обов'язків. Здібний фахівець, вміє
ставити мету і досягати її
послідовними та логічними діями.
Характеризується нестандартним
мисленням, креативністю, прагненням до
пошуку нових шляхів реалізації
задуманого. Посадові обов'язки виконує
в повному обсязі і постійно прагне
опановувати нові (суміжні) сфери
діяльності. Постійно підвищує свій
професійний рівень. Має авторитет у
колег, йому можна довірити будь-яку
серйозну та важливу справу. Ухвалюючи
рішення, виявляє гнучкість і широту
пе-глядів. Надає допомогу у вирішенні
різноманітних питань, що постають
перед назва підприємства, прагне
стимулювати професійне і особистісне
зростання колег. Має яскраво виражені
лідерські якості (а.с.18).

Відповідно до ч. 2 ст. 154 СК України
батьки мають право звертатися до суду,
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування та
громадських організацій за захистом
прав та інтересів дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України
батьківські права не можуть
здійснюватись всупереч інтересам
дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України право
дитини на належне батьківське
виховання забезпечується системою
держаного контролю, що встановлена
законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України
батьки зобов'язані піклуватися про
здоров'я дитини, її фізичний, духовний
та моральний розвиток.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце
проживання дитини, яка не досягла
десяти років визначається за згодою
батьків.

З аналізу норм сімейного законодавства
вбачається, що питання про визначення
місця проживання дитини має
вирішуватись не тільки з урахуванням
інтересів кожного з батьків, опікуна чи
піклувальника, а перш за все з
урахуванням прав та законних інтересів
дитини.

Суд зважає також на те, що в Декларації
прав дитини (принцип 6) проголошено, що
дитина для повного і гармонійного
розвитку її особистості потребує
любові і розуміння. Вона має, коли це
можливо, рости під опікою і
відповідальністю своїх батьків і в
усякому випадку в атмосфері любові і
моральної та матеріальної
забезпеченості.

Одним із завдань Сімейного кодексу
України є забезпечення кожної дитини
сімейним вихованням, можливістю
духовного та фізичного розвитку (ст. 1).

Конвенція про права дитини, виходячи з
рівності прав матері та батька, у п. 1 ст.
9 проголосила правило, за яким дитина не
повинна розлучатися з батьками
всупереч їх бажанню, за винятком
випадків, коли таке розлучення
необхідне в найкращих інтересах
дитини.

Частиною 2 ст. 161 СК України орган опіки
та піклування або суд не можуть
передати дитину для проживання з тим із
батьків, хто не має самостійного
доходу, зловживає спиртними напоями
або наркотичними засобами, своєю
аморальною поведінкою може зашкодити
розвиткові дитини.

Відповідно до Конвенції ООН про права
дитини діти мають право на належне
спілкування та допомогу.

Дані гарантії закріплені і в інших
нормативних документах щодо охорони
дитинства.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 150 СК України
батьки повинні поважати дитину; ст. 155
цього ж Кодексу встановлено, що
здійснення батьками своїх прав та
виконання обов'язків мають
ґрунтуватися на повазі до прав дитини
та її людської гідності.

З викладеного випливає, що батьківські
права не можуть здійснюватися всупереч
інтересам дитини, поведінка батьків
повинна бути такою, щоб дитина сама
тягнулася до них.

Як роз'яснено ст. 161 СК України, суд при
вирішенні спору про місце проживання
дитини має враховувати те, хто із
батьків виявляє більшу увагу до дитини
і турботу про неї, особисті якості
батьків, можливість створення належних
умов до виховання дитини.

Згідно Висновків Органу опіки та
піклування Солом"янської районної у м.
Києві державної адміністрації та
Дарницької районної у м. Києві
державної адміністрації вбачається, що
ОСОБА_3, під час проведення з нею бесіди
повідомила, що вона мешкає разом з
батьком ОСОБА_15, мамою - ОСОБА_12, братом
ОСОБА_14 та сестрою - ОСОБА_13. Займає
окрему кімнату. До школи їздить разом з
ОСОБА_14. ОСОБА_14 та ОСОБА_13 допомагають
їй виконувати домашні завдання. ОСОБА_3
любить малювати, власноруч робити
поробки та подарунки для тата ОСОБА_1 та
мами ОСОБА_12. Дівчинка розповіла, що має
бабусю ОСОБА_16 (ОСОБА_16 - матір ОСОБА_12 -
дружини опікуна), підтримує з нею
дружні родинні стосунки, разом з сім'єю
відвідує бабусю, або вона приїздить до
них у гості. Також, ОСОБА_3 пам'ятає, як у
дитинстві (у 5 років), до неї приїздив
ОСОБА_2 (ОСОБА_2) та ОСОБА_8 (ОСОБА_8 - мати
дівчинки). Вони разом ходили на озеро.
Більше з ОСОБА_2, якого дитина називає
«ОСОБА_2», вона не бачилася. ОСОБА_3
комфортно та захищено почувається в
сім'ї ОСОБА_1 та ОСОБА_12, та бажає й
надалі проживати разом з ним. Проживати
з ОСОБА_7 ОСОБА_3 не бажає.

Виходячи з вимог чинного законодавства
та обставин справи, суд вважає, що
ОСОБА_3 має більш тісний зв'язок з
опікуном, а тому проживання ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, саме з її опікуном ОСОБА_1,
відповідатиме інтересам дитини та
забезпечить її права на належне
утримання, виховання, лікування,
розвиток, оздоровлення та безпеку.

Враховуючи викладене вище, суд також
вважає, що зібрані у справі докази
свідчать про те, що на даний час питання
про відібрання дитини від опікуна та
визначення місця проживання дитини з
відповідачем, як батьком дитини ,
суперечить інтересам дитини та
відповідно рішення в цій частині
призведе до негативних та незворотних
наслідків обумовленими фізичним та
психічним розвитком дитини, яка
виховувалася та виховується в сім'ї
опікуна та вважає їх своєю родиною.

Зібрані у справі докази також свідчать
про те, що дитина не знає відповідача по
справі, як свого біологічного батька та
відповідно психологічний контакт та
прихильність дитини до батьком , тобто
відповідача по справі, відсутній.

Згідно висновку міського центру
дитини від 13.06.2014 року вбачається, що
ОСОБА_3 відчуває розгубленість, страх
та дезадаптацію у зв'язку з
невизначеністю ситуації. Разом з тим,
враховуючи вікові особливості даного
періоду, ОСОБА_3 потребує любові,
турботи та уваги з боку осіб, з якими
проживає.

Крім того, ОСОБА_2 в судовому засіданні
підтвердив, що ОСОБА_3 він тривалий час
не бачив, тісних зв'язків з нею не має.

Допитані в судовому засіданні свідки
ОСОБА_17 (сестра ОСОБА_1) та ОСОБА_18
(сусідка) пояснили, що ОСОБА_2 - батько
дитини, ніколи не приходив у гості до
своєї дочки, не цікавився її життям та
здоров»ям, а дівчинка його не знає.

За клопотанням ОСОБА_2 до суду було
викликано ОСОБА_3 для з'ясування думки
дитини щодо визначення місця її
проживання . Проте, відповідач в судове
засідання не з'явився.

З пояснень представника відповідача
вбачається, що неявка відповідача
обумовлена тим, що останній працює та
не може позбавитися заробітку та
роботи.

Таким чином, дані обставини свідчать
про те, що ОСОБА_2 визначив пріоритетним
для себе не явку до суду для зустрічі з
дочкою та встановлення з нею контакту,
а виконання покладених на нього
трудових обов'язків.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_2 пояснив, що зустрічний позов про
відібрання дитини було пред'явлено
внаслідок подання первісного позову
про позбавлення останнього
батьківських прав. Також пояснив, що
відповідач не має наміру негайно
відбирати дитину, оскільки розуміє , що
це може зашкодити інтересам дитини.

Оцінюючи матеріали справи та поведінку
відповідача під час слухання справи,
суд вважає, що відповідач, як батько
дитини на даний час не готовий до
відповідального кроку, контакт з
дитиною та психоемоційні зв'язки між
ними відсутні.

Суд погоджується з доводами
відповідача, що батьки мають переважне
право перед іншими особами на те, щоб
малолітня дитина проживала з ними.

Разом з тим, виходячи з вимог чинного
законодавства, приймаючи рішення в
цій частині, суд має виходити з
інтересів дитини, яка потребує любові,
турботи та уваги з боку осіб, з якими
проживає та відповідно, з якими
склалися теплі та родинні взаємини.

Аналізуючи матеріали справи та
відповідність їх норм матеріального
права, суд не знаходить підстав для
задоволення зустрічного позову.

Суд звертає увагу, що відповідач не
позбавлений права на звернення до суду
в майбутньому для визначення місця
проживання дитини та відібрання дитини
після встановлення з дитиною контакту,
налагодження тісних зв'язків та
емоційної прихильності дитини.

Що стосується позовної вимоги позивача
за первісним позовом про стягнення з
відповідача аліментів на утримання
ОСОБА_3, то суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття, відповідно
до ст.ст. 181, 183, 184 СК України аліменти за
рішенням суду присуджуються у частці
від доходу матері, батька або при
нерегулярному, мінливому доході, а
також за наявності інших обставин, що
мають істотне значення, - у твердій
грошовій сумі. Згідно ст. 191 СК України
аліменти на дитину присуджуються за
рішенням суду від дня пред'явлення
позову.

Встановлено, що ОСОБА_2 є батьком
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11-12).

Також встановлено, що ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, на даний момент проживає в
родині опікуна ОСОБА_1 та перебуває на
його утриманні.

Позивач за первісним позовом несе
витрати по утриманню дитини, тому не
має достатніх коштів для забезпечення
першочергових витрат по задоволенню її
потреб, а саме: матеріальних витрат на
оздоровлення, відпочинок, витрат на
забезпечення життєдіяльності,
відвідування навчальних закладів та
кружків.

Договори про припинення права на
аліменти у зв'язку з передачею права
власності на нерухоме майно та/ або про
сплату аліментів між сторонами не
укладалися.

Судом встановлено, що відповідач
працює неофіційно та отримує мінливий
заробіток,при цьому матеріальної
допомоги на утримання дитини
добровільно не надає.

Відповідно до закону обов'язок батьків
утримувати своїх дітей є безумовним і
не залежить від того, чи є батьки
працездатними й чи є в них кошти,
достатні для надання утримання, а лише
враховується судом при визначенні
розміру стягуваних аліментів. Так
згідно з ч.1 ст. 182 СК України при
визначенні розміру аліментів суд
враховує стан здоров'я та матеріальне
становище дитини, стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів, наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка дружини, батьків, дітей та
інші обставини, що мають істотне
значення.

Матеріальне становище сторін суд
визначає, виходячи з вартості
приналежного їм майна, рівня доходів, а
також величини витрат, які вони
здійснюють на утримання себе й членів
своєї сім'ї.

Суд при визначенні розміру коштів, що
стягуються як аліменти, прагне не до
зрівняння матеріального становища
платника й одержувача аліментів, а до
того, щоб одержувач аліментів у разі їх
сплати перестав бути таким, що потребує
матеріальної допомоги. Окрім того
розмір призначених аліментів має бути
виправданий дійсними потребами та з
урахуванням матеріального становища
сторін, має виходити з фактичних
обставин справи та мети зобов'язання
щодо утримання.

Згідно ст. 184 СК України розмір
аліментів може бути визначений у
твердій грошовій сумі, якщо платник
аліментів має нерегулярний, мінливий
дохід, частину доходу одержує в натурі,
а також за наявності інших обставин, що
мають істотне значення. Як випливає зі
змісту даної норми нерегулярним
доходом вважається дохід, що надходить
із різною періодичністю, перервами.
Дохід може бути нерегулярним, у
випадку, якщо оплата праці
відбувається по завершенні її
виконання в частин або повністю. А
також якщо виплата заробітної плати
провадиться із затримкою на порушення
умов трудового законодавства.

З огляду на те, що дитина знаходиться на
утриманні опікуна та проживає разом з
ним, суд вважає, що позовні вимоги
позивача за первісним позовом в цій
частині є обґрунтованими і є законні
підстави для їх задоволення з
урахуванням потреб дитини.

Крім цього, розмір призначених
аліментів має бути виправданий
дійсними потребами та з урахуванням
матеріального становища сторін, а тому
виходячи з фактичних обставин справи
та мети зобов'язання щодо утримання,
суд вважає за необхідне визначити до
стягнення з відповідача за первісним
позовом на користь позивача аліменти
на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 500,00 грн.
щомісячно, починаючи з 10.02.2014 року і до
повноліття дитини.

При визначенні вказано вище розміру
аліментів суд враховує матеріальне
становище відповідача та вважає, що
такий розмір аліментів останній може
надавати на утримання дитини.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідача за первісним позовом на
користь держави підлягає стягненню
судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст.ст. 19, 150, 152, 154-155, 160, 164, 165,
180-182, 184, 191 Сімейного кодексу України,
Законом України «Про охорону
дитинства», Конвенцією ООН про права
дитини, Пленумом Верховного Суду
України №3 від 30 березня 2007 року "Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення
батьківських прав", ст. 3, 10-11, 57-60, 61, 88, 209,
212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення
батьківських прав та стягнення
аліментів , задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8 аліменти
на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у
розмірі 500 ,00 грн. щомісяця починаючи з
10.02.2014 року і до досягнення дитини
повноліття

В іншій частині позовних вимог за
первісним позовом, відмовити.

Стягнути ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 на
користь держави судовий збір у розмірі
243, 60 грн.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця
проживання дитини разом з батьком та
передачу дитини на виховання батька,
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з
моменту проголошення рішення.

Суддя: