інстанції Безрук Т.В.
Суддя-доповідач
03 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області в
головуючого судді Песоцької
суддів Гаврилової
Г.Л., Мироненко І.П.
при секретарі Макаровій
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі цивільну
справу за апеляційною скаргою
відповідача ОСОБА_2 на рішення
Новоазовського районного суду
Донецької області від 04 листопада 2013
року в справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про встановлення
юридичного факту, визнання права
власності на майно в порядку
спадкування, припинення права
власності та стягнення грошової
компенсації вартості частки у спільній
частковій власності, -
в с т а н о в и л а:
Позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5
звернулися до суду з позовом до ОСОБА_2
про встановлення юридичного факту,
визнання права власності на майно в
порядку спадкування, припинення права
власності та стягнення грошової
компенсації вартості частки у спільній
частковій власності.
Рішенням Новоазовського районного
суду від 04 листопада 2013 року позовні
вимоги задоволено. Встановлено, що
ОСОБА_3 на час відкриття спадщини після
смерті своєї матері ОСОБА_6, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1, проживав разом з нею в
житловому будинку АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в
порядку спадкування після смерті їх
матері ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1,
право власності за кожним із них на 1/8
частину житлового будинку з
господарськими спорудами АДРЕСА_1.

В порядку розподілу жилого будинку з
господарськими спорудами АДРЕСА_1
припинено право власності ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 в зазначеному будинку,
виділивши його в натурі ОСОБА_2 та
визнано за нею право власності на
зазначений житловий будинок.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 грошову компенсацію за
належну кожному з них 1/8 частину даного
будинку, у розмірі 35 747 гривень 25
копійок на користь кожного.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

В апеляційній скарзі відповідач
ОСОБА_2, посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права, просила рішення скасувати,
ухвалити нове про відмову позивачам у
позові.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
відповідача ОСОБА_2, заперечення
позивачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
дослідивши матеріали справи і
обговоривши доводи скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ч.ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обгрутовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Проте зазначеним вимогам рішення суду
не відповідає.

Як встановлено судом і вбачається з
матеріалів справи, будинок АДРЕСА_1
зареєстрований за ОСОБА_7 на підставі
свідоцтва про право особистої
власності, був об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя ОСОБА_7.
Після смерті ОСОБА_6 на належну їй ?
частку в спільній власності відкрилася
спадщина.

Позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_9 є
дітьми померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 та
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7.
Відповідач ОСОБА_2 є другою дружиною
померлого ОСОБА_7

За життя ОСОБА_7 все належне йому майно
на підставі заповіту від 02 липня 2009
року заповів ОСОБА_2

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, той з подружжя,
який його пережив, та батьки.

Згідно ст.ст. 1269, 1270 ЦК України
спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати нотаріусу заяву про
прийняття спадщини. Для прийняття
спадщини встановлюється строк у шість
місяців, який починається з часу
відкриття спадщини. Відповідно до ст.1268
ЦК України спадкоємець, який постійно
проживав разом із спадкодавцем на час
відкриття спадщини, вважається таким,
що прийняв спадщину, якщо протягом
строку, встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

При цьому, факт спільного проживання
позивача зі спадкодавцем на момент
смерті законодавством не пов'язується
з фактом реєстрації за вказаною
адресою.

Пунктами 3.21 та 3.22 Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України № 296/54.14 від 22 лютого 2012
року визначено, що спадкоємець, який
постійно проживав із спадкодавцем на
час відкриття спадщини, вважається
таким, що прийняв спадщину, якщо
протягом строку, встановленого статтею
1270 Цивільного кодексу, він не заявив
про відмову від неї. У разі відсутності
у паспорті такого спадкоємця відмітки
про реєстрацію його місця проживання
доказом постійного проживання із
спадкодавцем можуть бути: довідка
житлово-експлуатаційної організації,
правління житлово-будівельного
кооперативу, відповідного органу
місцевого самоврядування про те, що
спадкоємець на день смерті спадкодавця
проживав разом із цим спадкодавцем.

Як вбачається з матеріалів справи до
смерті ОСОБА_6 та на момент її смерті
позивач ОСОБА_3 був зареєстрований в с.
Піонерське Новоазовського району
Донецької області у свого діда ОСОБА_8

Приймаючи рішення про встановлення
факту проживання позивача ОСОБА_3 на
день смерті своєї матері ОСОБА_6 разом з
нею однією сім'єю в спадковому будинку,
суд послався на довідку
Винограденської сільської ради № 258
від 14 червня 2010 року, з якої вбачається
що на час смерті ОСОБА_6, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_3, в будинку АДРЕСА_1
проживали: чоловік ОСОБА_7, син ОСОБА_3
та донька ОСОБА_9 (а.с.14).

Проте, із даної довідки не вбачається,
що позивач ОСОБА_3 та померла ОСОБА_6
були пов'язані спільним побутом, несли
спільні витрати, мали спільний бюджет,
брали участь у витратах на утримання
житла, надавали взаємну допомогу тощо,
тобто ті обставини, що відповідно до ст.
3 Сімейного кодексу України визначають
сім'ю.

Крім того, як вбачається із довідки
Винограденської сільської ради вона
видана на підставі довідки депутата
сільської ради від 12 червня 2010 року, при
цьому якого змісту була ця довідка не
зазначено. Як не зазначено на підставі
опитування яких сусідів за адресою
спадкового будинку надана ця довідка.

Покази допитаних у якості свідків
позивача ОСОБА_3 та його дружини ОСОБА_10
про спільне проживання позивача з
померлою, на які послався суд, не
підтверджуються та не узгоджуються з
іншими доказами по справі.

Зокрема, згідно заяви позивача ОСОБА_4,
поданої до нотаріальної контори 20
серпня 2004 року про прийняття спадщини,
вбачається, що спадкоємцями після
смерті матері є: її батько - ОСОБА_8, діти
ОСОБА_11, ОСОБА_3, які на момент відкриття
спадщини не проживали разом із
спадкодавцем, а також чоловік та донька
ОСОБА_9, які проживали разом зі
спадкодавцем (а.с.134).

Пояснення позивача ОСОБА_4 в суді
апеляційної інстанції про те, що
вказуючи про не проживання ОСОБА_3 у
спадковому будинку, мав на увазі його
прописку за іншою адресою, є
непереконливими.

Таким чином позивач ОСОБА_3, відповідно
до вимог ч.1 ст. 60 ЦПК України, не довів
факту постійного проживання з ОСОБА_6 у
спадковому будинку на час відкриття
спадщини після її смерті.

З урахуванням наведеного колегія
суддів дійшла висновку, що спадщину на
? частку будинку, яка відкрилася після
смерті ОСОБА_6, прийняли ОСОБА_7, як
чоловік, що пережив дружину,
неповнолітня на той час донька ОСОБА_5,
які були зареєстровані в цьому будинку
і проживали разом із спадкодавцем на
день її смерті, та син ОСОБА_4, який
спадщину після смерті матері прийняв
подавши відповідну заяву до
нотаріальної контори.

Відповідно частки у спірному
домоволодінні складали: ОСОБА_7 2/3
частки (1/2+1/2:3), ОСОБА_4 1/6 (1/2:3), ОСОБА_5 1/6
(1/2:3).

Сторонами не оспорювався факт
прийняття спадщини відповідачем
ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_7, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2. Виходячи з цього, частка
відповідача ОСОБА_2, згідно заповіту
ОСОБА_7 від 02 липня 2009 року, становить 2/3
частини спірного будинку.

За таких обставин, враховуючи, що
сторони в порядку спадкування за
законом після смерті спадкодавця
набувають право власності на спадкове
майно, отримати свідоцтва про право на
спадщину позивачі не мали можливості
через спір про розмір часток, колегія
суддів дійшла висновку, що позовні
вимоги про визнання права власності на
спадкове майно підлягають задоволенню
з розподілом спадкової маси наступним
чином: за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 кожним з них
по 1/6 частини житлового будинку з
господарськими спорудами АДРЕСА_1.

Також, визнати за відповідачем ОСОБА_2
право власності на 2/3 частини будинку з
господарськими спорудами АДРЕСА_1.

В силу положень ст. ст. 21, 24, 41
Конституції України та ст.ст. 319, 358 ЦК
України всі громадяни є рівними у своїх
правах, усім власникам забезпечуються
рівні умови здійснення цих прав, в тому
числі щодо захисту права спільної
часткової власності.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 364 ЦК України
кожен із співвласників спільної
часткової власності має право на виділ
у натурі частки із майна, що є у
спільній частковій власності. Якщо
виділ у натурі частки із спільного
майна не допускається згідно із
законом або є неможливим (ч.2 ст. 183 ЦК
України), співвласник, який бажає
виділу, має право на одержання від
інших співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки. Компенсація
співвласникові може бути надана лише
за його згодою.

Згідно з вимогами ч.ч. 4 і 5 ст. 319 ЦК
України власність зобов'язує. Власник
не може використовувати право
власності на шкоду правам, свободам та
гідності громадян, інтересам
суспільства.

Суд першої інстанції під час розгляду
справи на порушення вимог ст.ст. 213 і 214
ЦПК України не повністю визначився з
характером спірних правовідносин,
зосередився лише на нормах закону, які
передбачають наявність у позивачів
право вимоги на отримання грошової
компенсації за належні їм частки майна
у спільній частковій власності, однак
не звернув уваги й на наявність у них
обов'язків власників відповідно до
положень ст. 319 ЦК України і не вирішив
питання, чи не призведе покладення на
неї такого обов'язку до звернення
стягнення на будинок, його примусового
продажу й порушення законних прав
відповідачки.

Згідно висновку судово-будівельної
експертизи від 13 березня 2014 року, який
сторонами не оспорювався, ринкова
вартість житлового будинку з
господарськими спорудами по АДРЕСА_1
становить 251 952 гривні (а.с. 184-190).
Відповідно вартість 1/6 частки складає
41 992 гривні, 2/3 частки - 167 968 гривень.

В суді апеляційної інстанції
відповідач ОСОБА_2 пояснила, що вона
людина похилого віку і не має
матеріальної можливості виплатити
позивачам грошову компенсацію за
належні їм частки, іншого житла ніж
спірний будинок не має. Проте, не
заперечувала отримати грошову
компенсацію від позивачів за належну
їй частку, посилаючись на те, що
відповідна позовна заява знаходиться
на розгляді в Новоазовському районному
суді.

Позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 також
вказували на те, що не мають
матеріальної можливості сплатити
відповідачу ОСОБА_2 грошову
компенсацію, свого житла не мають.
Єдиний вихід вбачають у продажі цього
будинку.

Через стосунки, які склалися між ними,
сторони виключать можливість
спільного користування будинком.

За таких обставин, виходячи із
загальних засад цивільного
законодавства (ст.3 ЦК України) щодо
справедливості, добросовісності та
розумності з врахуванням прав та
інтересів усіх співвласників, колегія
суддів дійшла висновку, що реалізація
позивачами права на виділ частки зі
спільного майна шляхом отримання
грошової компенсації її вартості,
призведе до порушення прав
відповідача, яка не має змоги сплатити
співвласникам грошові компенсації
вартості їх часток.

Відповідні правові висновки містяться
і в постанові Верховного Суду України
від 19 лютого 2014 року, яка є обов'язковою
для застосування судами згідно зі ст.
360-7 ЦПК України.

За таких підстав позовні вимоги ОСОБА_4
та ОСОБА_5 про припинення права
власності на житловий будинок і
стягнення грошової компенсації,
задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини 5 ст. 88 ЦПК
України, якщо суд апеляційної
інстанції, не передаючи справи на новий
розгляд, змінює рішення або ухвалює
нове, суд відповідно змінює розподіл
судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду від 05 грудня
2013 року відповідачу ОСОБА_2 було
відстрочено сплату судового збору за
розгляд апеляційної скарги до
вирішення справи по суті.

Виходячи з положень ст. 88 ЦПК України з
відповідача ОСОБА_3 підлягає стягненню
в дохід держави недоплачений при
зверненні до суду з позовом судовий
збір в сумі 100 гривень 34 копійки та 157
гривень 47 копійок за розгляд
апеляційної скарги.

З відповідача ОСОБА_2 в дохід держави
підлягає стягненню судовий збір за
розгляд апеляційної скарги в сумі 419
гривень 92 копійки, недоплачений при
зверненні до суду позивачами ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 судовий збір в сумі 410 гривень 64
копійки, а всього 830 гривень 56 копійок.

Крім того, з відповідача ОСОБА_2 на
користь позивачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5
підлягає стягненню сплачений ними
судовий збір по 214 гривень 60 копійок
кожному.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів -

В и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Новоазовського районного суду
Донецької області від 04 листопада 2013
року скасувати.

В задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про встановлення факту постійного
проживання з ОСОБА_6 в будинку АДРЕСА_1
на час відкриття спадщини після смерті
ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1;
визнання права власності у порядку
спадкування на 1/8 частину будинку
АДРЕСА_1, припинення права власності та
стягнення грошової компенсації,
відмовити.

Позов ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Визнати за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в порядку
спадкування після смерті їх матері
ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, право
власності за кожним з них по 1/6 частині
житлового будинку з господарськими
спорудами АДРЕСА_1.

В задоволені позову ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
припинення права власності на житловий
будинок і стягнення грошової
компенсації, відмовити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 2/3
частини будинку з господарськими
спорудами АДРЕСА_1.

Стягнути в дохід держави судовий збір з
ОСОБА_3 в сумі 257 гривень 81 копійку,
ОСОБА_2 в сумі 830 гривень 56 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 по 214 гривень 60 копійок кожному.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Головуючий
Л.І. Песоцька

Судді:
Г.Л. Гаврилова

І.П.
Мироненко