Справа № 202/4269/14-ц
Провадження № 2/202/3943/2014
17 вересня 2014 року
Індустріальний районний суд м.
у складі: головуючого судді
при секретарі Котула
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.
Дніпропетровська цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
Позивач у квітні 2014 року звернувся до
суду з позовом до відповідачки про
стягнення суми боргу за договором
позики, посилалась на те, що 06 серпня 2007
року уклав з відповідачкою договір
до березня 2008 року. 26 березня 2008 року
відповідачка повернула лише 1000 доларів
США. З того часу до дати звернення до
суду відповідачка повернення позики не
здійснювала, посилаючись на
відсутність коштів. Просив зобов'язати
відповідачку виконати умови договору
позики шляхом відшкодування
запозичених грошей у позивача в
відповідачку сплатити неустойку за
прострочення зобов'язання за договором
позики у розмірі 8046 грн., судові витрати
по справі та витрати на правову
допомогу у розмірі 2000 грн..
У судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав та просив суд їх
Відповідачка у судове засідання не
з'явилася, про час і місце судового
засідання повідомлялася належним
чином. Зі згоди позивача суд ухвалює
рішення при заочному розгляді справи,
що відповідає положенням ст. 224 ЦПК
України.

Суд, вислухавши пояснення
позивача, вивчивши матеріали справи,
вважає, що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню з наступних
підстав.

У судовому засіданні встановлено
наступні факти та обставини.

06 вересня 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
яка змінила прізвище на ОСОБА_2, було
укладено договір позики, згідно з яким
ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 35000 грн., що
підтверджується розпискою (договір
позики) підписаною ОСОБА_2 Зазначену
суму відповідачка зобов'язувалася
повернути у березні 2008 року. 06 березня
2008 року відповідачка повернула
позивачу 1000 доларів США (5000 грн.), про що
ним була зроблена у розписці відмітка
та зазначено, що залишок боргу станом
на 07.03.2008 року складає 30000 грн. Потім
позивачем було зроблено ще одну
дописку 28.03.2008 року, згідно якої він
вважає що 1000 доларів США зараховані на
погашення процентів та борг знову
складає 35000 грн. до 28.09.2009 року. В іншій
частині зобов'язання виконано не було.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов`язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі,
визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України
на підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідачка свої зобов'язання у
повному обсязі не виконала, тому сума
боргу у розмірі 30000 грн. підлягає
стягненню на користь позивача (35000 грн. -
5000 грн. = 30000 грн.). При цьому суд
ставиться критично до зробленого
позивачем запису у розписці щодо
зарахування сплаченої відповідачкою
суми 1000 доларів США , що на той час було
еквівалентно 5000 грн., на рахунок
процентів, оскільки згідно наданої
розписки , в ній не були обумовлені
штрафні санкції або розмір процентів
за користування коштами. Тому суд
вважає, що сума у розмірі 5000 грн. була
частковим погашенням боргу. Також суд
вважає можливим стягнути з
відповідачки на користь позивача 3%
річних за час прострочення, а саме з 2009
року до 2014 року у розмірі 4500 грн. Однак
суд відмовляє у задоволенні вимоги
щодо стягнення витрат на правову
допомогу, оскільки дані витрати не
підтверджені оригіналом фінансового
документу.

Оскільки позовні вимоги задоволено
частково, відповідно до ст. 88 ЦПК
України з відповідачки на користь
позивача підлягає стягненню сплачений
судовий збір у розмірі 345грн. 97 коп.
пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 625 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 11, 27,
31, 60, 88, 209, 210, 213, 214, 224-226 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
суму боргу у розмірі 30000 грн., 3% річних
за період з 2009 року до 2014 року у розмірі
4500 грн., понесені судові витрати у
розмірі 345 грн., а всього - 34845 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Заочне рішення може бути
переглянуто судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача, поданою
протягом десяти днів з дня отримання
його копії .

Рішення може бути оскаржено
позивачем в апеляційному порядку до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Індустріальний районний
суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в
10-ти денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення заочне рішення може бути
оскаржене відповідачем в апеляційному
порядку.

Суддя
С.Г. Зосименко