Справа № 191/5085/13-ц
Провадження № 2/191/218/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2014 року
м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Бондаренко Г.В.,

при секретарі- Лободі Т.О.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Синельникове
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа приватний нотаріус
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 про
визнання договору дарування недійсним
та скасування державної реєстрації
права власності на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2 про визнання
договору дарування недійсним та
скасування державної реєстрації права
власності на нерухоме майно,
обґрунтовуючи свої вимоги наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_7 року помер його батько
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець села
Єлизавет-Хорошеве Синельниківського
району Дніпропетровської області, який
мешкав за адресою: АДРЕСА_1. Заповіту
ОСОБА_4 не залишав. Мати позивача -
ОСОБА_5 померла раніше ІНФОРМАЦІЯ_8
року. Заповіту вона теж не залишала.
Батьки позивача все життя прожили
разом. Офіційно зареєстрували шлюб 19
березня 1951 року. Від сумісного
подружнього життя батьки позивача мали
двох дітей, які на сьогоднішній день
залишаються єдиними спадкоємцями за
законом: позивач - ОСОБА_1 і його рідній
брат - ОСОБА_2.

Батьки позивача разом збудували
житловий будинок у АДРЕСА_1 де він
прожив все своє життя з дитинства.

Рішенням від 25.05.1954 року, яке було
прийняте Виконкомом Синельниківської
міської ради на ім'я ОСОБА_4, було надано
дозвіл на індивідуальне будівництво
житлового будинку у АДРЕСА_1 Пізніше
була змінена нумерація будинку на
НОМЕР_1.

Батьками позивача було збудовано
будинок з господарськими будівлями та
спорудами в період шлюбу, тому дім
вважається їх спільною сумісною
власністю.

28 березня 2011 року ОСОБА_4 подарував
вищевказаний житловий будинок ОСОБА_2,
про що позивачеві не було відомо.

Договір дарування житлового будинку
було посвідчено 28.03.2011 року приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
та зареєстровано за реєстром № 1040.

Позивач вказав, що відповідач ОСОБА_2,
скориставшись станом здоров'я батька,
його настроєм проти позивача, понудив
батька подати позовну заяву до
Синельниківського міськрайсуду про
зняття позивача з реєстраційного
обліку з метою виписати останнього з
вищевказаного житлового будинку, де
позивач був зареєстрований з
дитинства, з єдиною метою позбавити
позивача права претендувати на
спадковий будинок.

Рішенням Синельниківського
міськрайонного суду 04.02.2011 року
внаслідок неправдивих свідчень суду
позивача було неправомірно знято з
реєстрації. В цей період був складений
договір дарування, на який позивач
ніколи б не надав своєї згоди. Єдиною
перешкодою для складання договору
відчуження спірного житлового будинку
була реєстрація позивача в будинку, і
її вирішили ліквідувати неправомірним
шляхом. 06.07.2011 року зазначене рішення
було скасовано за ново виявленими
обставинами і переглянуто 14.07.2011 року
рішенням Синельниківського
міськрайсуду. Реєстрація позивача в
житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1
була поновлена. Рішення набрало
чинності.

ОСОБА_4 був інвалідом війни II групи, мав
контузію голови внаслідок поранення в
роки Великої Вітчизняної війни, мав
проблеми з пам'яттю та постійно
знаходився на обліку у воєнному
госпіталі м. Дніпропетровська, де
лікувався стаціонарно. В такому стані
він підкорявся бажанням відповідача і
завдяки його зусиллям було складено
договір дарування, який є недійсним.

На підставі вищевикладеного позивач
просить визнати договір дарування
житлового будинку, розташованого за
адресою АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_4
на користь громадянина ОСОБА_2,
посвідченого 28.03.2011 року за реєстром №
1040 приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського округу -
недійсним; скасувати державну
реєстрацію права власності на нерухоме
майно громадянину ОСОБА_2; судові
витрати покласти на відповідача
ОСОБА_2.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав та просив їх
задовольнити. В судовому засіданні
додатково пояснив, що спірна угода є
недійсною, як угода, що вчинена особою
яка не розуміла значення своїх дій та
не могла керувати ними. Крім того,
приватний нотаріус Дніпропетровського
міського округу ОСОБА_3 не мала права
посвідчувати договір дарування
житлового будинку АДРЕСА_1 укладений
28.03.2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ,
записаний в реєстрі за реєстром № 1040 ,
оскільки порушені вимоги ст. 55 Закону
України « Про нотаріат» . Зазначеною
статтею закону передбачено, що
посвідчення правочинів щодо
відчуження житлового будинку
провадиться за місцем знаходження
цього майна або за місцем знаходження (
місцем реєстрації) однієї із сторін
відповідного правочину.

Станом на момент посвідчення спірного
договору дарування ОСОБА_4 був
зареєстрований по АДРЕСА_1 відповідач
ОСОБА_2 ніде не був зареєстрований, а
будинок, який відчужувався стороною
територіально знаходився в межах
іншого нотаріального округу, а саме в м.
Синельникове.

Також, позивач зазначив, що паспорт
ОСОБА_2 є недійсним документом, в якому
зроблено виправлення, тому приватний
нотаріус, також не мала права
посвідчувати цю угоду.

Додатково позивач пояснив, що
документи на підставі яких була
посвідчена угода дарування житлового
будинку - сфальсифіковані. Оригінал
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно САС № 715330 від 08.06.2010 року
ніколи не втрачалось, а весь час
зберігалося в архіві позивача ОСОБА_1 і
є у нього в наявності. Внаслідок цього
публікація в газеті «Синельниківські
вісті» про втрату свідоцтва САС № 715330
від 08.06.2010 року є сфальсифікованою.

При посвідченні угоди у приватного
нотаріуса ОСОБА_3 ОСОБА_2 навмисно скрив
інформацію про судову справу № 2-331 /11
відносно згаданого нерухомого майна;
відповідачем навмисно не була надана
нотаріусу інформація з приводу
отримання дозволу на розробку
технічної документації для отримання
державного акту на землю.

Посадовими особами виконавчого
комітету Синельниківської міської
ради та МБТІ при видачі документів,
необхідних для вчинення правочину,
були порушені вимоги Закону України «
Про свободу пересування» і ці
документи, а саме витяг про державну
реєстрацію права власності на нерухоме
майно; свідоцтво про право власності на
нерухоме майно - були видані в
порушення встановленого законом
порядку, що свідчить про перевищення
влади та службових повноважень з боку
посадових осіб Синельниківського МБТІ
та виконавчого комітету
Синельниківської міської ради.

Позивач вважає, що із викладених
обставин випливає, що між ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 був укладений правочин, який
порушує публічний порядок, що
відповідно до ч.1,2 ст.228 ЦК України
свідчить про нікчемність цього
правочину. Згідно ст.215 ЦК України -
нікчемний правочин вважається
недійсним , тому просив визнати договір
дарування житлового будинку АДРЕСА_1,
укладений 28.03.2011 року між ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 , оформлений з порушенням
чинного законодавства - визнати
недійсним.

Уточнена позовна заява, в порядку
передбаченому ст.31 ЦПК України, з
приводу уточнення позивачем позовних
вимог та зміни предмету або підстав
позову до суду не надходила і в
матеріалах справи відсутня.

Клопотання позивача ОСОБА_1 , яке
міститься на а.с.116-118- не є уточненою
позовною заявою , згідно вимог ст.119,120
ЦПК України.

В судовому засіданні , яке відбувалося
02.07.2014 року, до початку судового
розгляду позивачу та його представнику
роз'яснювалися процесуальні права , які
передбачені ст.ст.27-31 ЦПК України, в
тому числі, на уточнення позову, зміну
предмету або підстав позову.

На питання суду позивач ОСОБА_1 заявив ,
що не має необхідності більше
уточнювати позовні вимоги , бо це
затягне процес ( а.с. 180 журнал судового
засідання).

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала та
просила їх задовольнити; надала
пояснення аналогічні поясненням
позивача. Наполягала на тому, що спірна
угода була вчинена з суттєвим
порушенням вимог Закону України « Про
нотаріат», що порушує публічний
порядок і є підставою для визнання
угоди недійсною, як нікчемної угоди.
Вважає, що угода була посвідчена
приватним нотаріусом ОСОБА_3 з
порушенням правил територіальності,
визначених ст.55 Закону України « Про
нотаріат». Крім того, правочин був
вчинений на підставі сфальсифікованих
документів; сторони правочину не
повідомили нотаріуса про наявність
суттєвих обставин, які мали значення
для посвідчення правочину. Також,
підтримала позовні вимоги в частині
визнання недійсним договору дарування,
оскільки ОСОБА_4 був людиною похилого
віку, не розумів значення своїх дій та
не керував ними, знаходився під впливом
відповідача ОСОБА_2 і робив все на його
вимогу. На питання суду надала
пояснення , що додаткових доказів з
цього приводу позивач надавати не буде,
оскільки в матеріалах справи достатньо
доказів, а саме виписка із історії
хвороби, письмові пояснення свідка, які
свідчать про хворобливий стан
психічного здоров'я ОСОБА_4

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
заперечував проти задоволення
позовних, вважає, що угода була вчинена
правомірно і при її посвідченні
нотаріус діяв в межах повноважень,
передбачених Законом України « Про
нотаріат». Його батько ОСОБА_4 був
особою похилого віку, але розумів що і
навіщо він робить. Документи для
вчинення угоди отримувались батьком в
Синельниківському МБТІ самостійно ,
він звертався туди с заявами про
надання відповідних документів. На
момент укладення договору дарування
від 28.03.2011 року він був прописаний в
Індустріальному районі в м.
Дніпропетровська, тому угода
укладалася за місцем його проживання у
м. Дніпропетровську у приватного
нотаріуса Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 Пізніше , в
червні 2011 року , він знявся з реєстрації
в Індустріальному районі м.
Дніпропетровська , але паспортист
помилково поставила дату 02.03.2011 року, що
стало підставою для позивача ОСОБА_1
оспорювати договір дарування,
укладений між ним та батьком 28.03.2011
року. Після того, як він звернувся до
Індустріального РВ ДМУ УМВС України в
Дніпропетровській області дата зняття
з реєстрації була виправлена з « 02.06.2011»
на « 02.03.2011» і зроблений запис «
помилково». Вважає, що угода була
вчинена відповідно до вимог діючого
законодавства і не порушує права та
інтереси позивача, оскільки це було
волевиявленням власника будинку-
ОСОБА_4

Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечувала. Посилалась на те, що
позивач ОСОБА_1 не надав суду належних
та допустимих доказів тих обставин, на
які він посилався в обґрунтування
позову, а саме психічного стану
здоров'я ОСОБА_4 Крім того, пояснила, що
на її думку, принцип територіальності
при посвідченні угоди нотаріусом
ОСОБА_3 порушений не був, оскільки
ОСОБА_2 на момент укладення угоди 28.03.2011
року був зареєстрований в
Індустріальному районі м.
Дніпропетровська. Інші обставини,
заявлені позивачем, як підстави для
задоволення позову - є
необґрунтованими, та такими, що не
знайшли свого підтвердження в ході
судового розгляду.

Третя особа приватний нотаріус
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 в судове
засідання не з'явилась, направила суду
заяву в якій просила розглянути справу
за її відсутністю. Зазначила, що угода
була посвідчена відповідно до вимог
закону і не вбачається підстав для
задоволення позову. На запит суду
надала належним чином посвідчену
копію договору дарування та
документів, на підставі яких цей
договір був посвідчений. ( а.с.98-110).

Суд вислухав пояснення сторін та їх
представників, дослідив письмові
докази , які є в матеріалах справи,
встановив наступне.

Копією свідоцтва про смерть серії
НОМЕР_2 від 24 липня 2012 року,
підтверджується те, що ОСОБА_4 помер
ІНФОРМАЦІЯ_7 року, (а.с. 8).

Копією свідоцтва про народження серії
НОМЕР_3 від 13 вересня 2013 року
підтверджується те, що батьком ОСОБА_1,
є та записаний - ОСОБА_4, ( а.с. 7).

Копією свідоцтва про народження серії
НОМЕР_4 від 24 листопада 1992 року
підтверджується те, що батьком ОСОБА_2,
є та записаний - ОСОБА_4, (а.с. 107).

Копією рішення Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 04 лютого 2011 року
підтверджується те, що сектор у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Синельниківського МВ
ГУМВС України в дніпропетровській
області було зобов'язано зняти ОСОБА_1,
1951 року народження, з реєстрації місця
проживання за адресою: АДРЕСА_1, (а.с.63).
Та копією рішення Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 14 липня 2011 року
підтверджується те, що сектор у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Синельниківського МВ
ГУМВС України в дніпропетровській
області було зобов'язано поновити в
реєстрації місця проживання ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_6, за адресою: АДРЕСА_1, (а.с.
12).

Згідно копії договору дарування
житлового будинку від 28.03.2011 року
ОСОБА_4 подарував, а ОСОБА_2 прийняв у
дар, безоплатно житловий будинок
розташований за адресою: АДРЕСА_1, ( а.с.
98).

Відповідно до ч.1 ст. 225 ЦК України
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушені.

Позивач вказав на те, що його батько
ОСОБА_4 був інвалідом війни ІІ групи,
мав контузію голови внаслідок
поранення в роки Великої Вітчизняної
війни та мав проблеми з пам'яттю.

З виписного епікризу № 1478 вбачається,
що ОСОБА_4 знаходився в неврологічному
відділенні на лікуванні з 27.04.2010 року по
14.05.2010 року. Його неврологічний статус
був: Адекватний, орієнтований, знижена
пам'ять. Діагноз: ДЕП Ш ст. з
когнітивними розладами, поміреним
аміостатичним синдромом,
координаторною недостатністю ( а.с.13)

Висновком судово-медичного експерта
від 05.04.2011 року в результаті
освідування, встановлено, що ОСОБА_4 1925
року народження, на момент освідування
міг виконувати свідомі та керовані дії
( а.с.80-81).

Зазначені докази позивачем у
встановленому законом порядку не
спростовані.

Суд враховує те, що правила статті 225 ЦК
поширюються на ті випадки, коли
фізичну особу не визнано
недієздатною, однак у момент вчинення
правочину особа перебувала в такому
стані, коли вона не могла
усвідомлювати значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними (тимчасовий
психічний розлад, нервове потрясіння
тощо).

Однак, для визначення наявності такого
стану на момент укладення

правочину суд відповідно до статті
145 ЦПК зобов'язаний призначити
судово-психіатричну експертизу за
клопотанням хоча б однієї зі сторін.
Справи про визнання правочину
недійсним із цих підстав вирішуються з
урахуванням як висновку
судово-психіатричної експертизи, так і
інших доказів відповідно до статті 212
ЦПК України.

Для повноти встановлення обставин по
даній цивільній справі, в судовому
засіданні були дослідженні матеріали
цивільної справи № 437/1580/12 ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, Синельниківської міської ради,
треті особи: Приватний нотаріус
Дніпропетровського міського
нотаріального округу, Синельниківська
державна нотаріальна контора,
Комунальне підприємство
«Синельниківське міжміське бюро
технічної інвентаризації» про
встановлення факту прийняття спадщини,
визнання права власності в порядку
спадкування за законом.

Рішенням Синельниківського
міськрайонного суду у справі №437/1580/12
від 21.12.2012 року за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про встановлення факту
прийняття спадщини, визнання права
власності в порядку спадкування за
законом , визнання договору дарування
від 28.03.2011 року недійсним , скасування
державної реєстрації права власності
та ін.- позовні вимоги ОСОБА_1 були
задоволені.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 24.04.2013
року рішення Синельниківського міська
районного суду від 21.12.2012 р. було
скасовано та в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

Вирішуючи спір за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання договору дарування
недійсним на підставах ст.203, 215, 225, 228 ЦК
України суд враховує положення
ст.ст.10,11 ЦПК України.

Відповідно до цих норм кожна сторона та
інша особа, яка бере участь у справі,
повинна довести суду ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Позивач та його представник не навели
суду жодного належного доказу, які б
свідчили про те, що правочин був
вчинений ОСОБА_4 у стані, не здатному
розуміти значення своїх дій та
керувати ними. Хоча суд неодноразово
роз'яснював позивачу та його
представнику їх процесуальні права
текстуально- вони не заявляли про
необхідність призначення та
проведення судової посмертної
психіатричної експертизи щодо
психічного стану ОСОБА_4; витребування
інших доказів; допиту свідків; не
заявляли суду про наявність у них інших
доказів на підтвердження їх пояснень.

Крім того, матеріалами справи ( а.с.13, 80-81
встановлено) що ОСОБА_4 перебував у
свідомому стані, отже, його
волевиявлення було вільним і
спрямованим на укладення цивільно -
правової угоди - договору дарування
житлового будинку з сином ОСОБА_2

Статтями 5 та 10 ЦПК України закріплені
принципи рівності всіх учасників
судового процесу перед законом і судом
та здійснення судочинства на засадах
змагальності. Аналогічні положення про
принцип рівності закріплені в статті 129
Конституції України. Змагальність
полягає в тому, що сторони у
процесуальній формі доводять перед
судом свою правоту, за допомогою
доказів переконують суд у правильності
власної правової позиції. Принцип
змагальності передбачає покладання
тягаря доказування на сторони,
покладання на них відповідальності за
доведеність їхніх вимог чи заперечень,
звільнення суду від обов'язку збирання
доказів.

Принцип змагальності вимагає від
сторін ініціативи та активності в
реалізації їхніх процесуальних прав,
тобто обумовлює мотивацію поведінки
сторін під час розгляду справи.

Відповідно до ст.10 ЦПК України- сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 ст.11 ЦПК України
: суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд приходить до висновку, що позивачем
ОСОБА_1 не надано суду належних та
допустимих доказів, згідно зі ст. 58,59
ЦПК України на підтвердження обставин,
які заявлені позивачем , як правові
підстави позовних вимог.

Зважаючи на вищевикладене суд прийшов
до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про визнання договору
дарування житлового будинку АДРЕСА_1 та
- не обґрунтовані, не підтверджені
належними та допустимими доказами і
задоволенню не підлягають.

У зв'язку з відмовою в задоволенні
позовних вимог в частині визнання
договору дарування недійсним , в
задоволенні вимог про скасування
державної реєстрації права власності
на нерухоме майно за ОСОБА_2, також
необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 212, 215 ЦПК України,
203, 225, ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання договору дарування
недійсним та скасування державної
реєстрації права власності на нерухоме
майно- відмовити в повному обсязі.

На рішення суду протягом десяти днів
з дня його проголошення до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Синельниківський
міськрайонний суд може бути подана
апеляційна скарга. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя: Г. В. Бондаренко