інстанції Троян Л.Г.
Суддя-доповідач
16 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області в
суддів
Ткаченко Т.Б., Мироненко І.П.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Маріуполі справу за
апеляційною скаргою представника
відділу освіти Волноваської районної
державної адміністрації Донецької
області на рішення Волноваського
районного суду Донецької області від 22
листопада 2013 року в справі за позовом
ОСОБА_3 до відділу освіти Волноваської
районної державної адміністрації
Донецької області про стягнення
середньомісячного заробітку за
затримку розрахунку при звільненні,
відшкодування моральної шкоди, -
Позивачка ОСОБА_3 звернулася до суду з
позовом до відповідача про стягнення
середньомісячного заробітку за
затримку розрахунку при звільненні,
відшкодування моральної шкоди. В
обґрунтування заявлених вимог
посилалася на те, що 17 серпня 2013 року її
було звільнено з посади вчителя
початкових класів згідно п.1 ст.40 КЗпП
України у зв'язку зі скороченням штату
з виплатою вихідної допомоги, яка була
виплачена лише 21 жовтня 2013 року. За
період затримки виплати вихідної
допомоги з 17 серпня по 21 жовтня 2013 років
за 46 днів середній заробіток складає
4366,78 грн. Затримка виплати вихідної
допомоги завдала їй душевних
страждань, що призвело до втрати
нормальних життєвих зв'язків та
потребувало додаткових зусиль для
організації свого життя та родини, так
як на її утриманні знаходилися двоє
малолітніх дітей. Просила стягнути з
відповідача на її користь 2000 грн. на
відшкодування моральної шкоди, а також
200 грн. на витрати за надання правової
Рішенням Волноваського районного суду
Донецької області від 22 листопада 2013
року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені,
стягнуто з відділу освіти Волноваської
районної державної адміністрації
Донецької області 4366,78 грн. середнього
заробітку за затримку виплати вихідної
допомоги, 2000 грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди, 200 грн.
витрат на правову допомогу, а всього
6566,78 грн.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

В апеляційній скарзі представник
відповідача, посилаючись на неповноту
встановлення судом обставин, які мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам,
просить рішення суду змінити, в частині
відшкодування моральної шкоди
скасувати і в задоволені позову
відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників відповідача Кутя В.М.,
Куделю Т.О., які підтримали доводи
апеляційної скарги, просили рішення
змінити, зменшити розмір відшкодування
моральної шкоди до 1000 грн., заперечення
ОСОБА_3, яка просила скаргу відхилити,
рішення суду залишити без змінити,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що скарга
підлягає задоволенню частково.

Апеляційний суд, відповідно до вимог
ст. 303 ЦПК України в межах апеляційного
оскарження, з урахуванням роз'яснень,
які містяться у п. 15 постанови Пленуму
Верховного Суду України №12 від 24
жовтня 2008 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ в
апеляційному порядку», перевіряє
рішення суду першої інстанції в
частині задоволення позову про
відшкодування моральної шкоди,
оскільки рішення суду про стягнення
середнього заробітку та витрат на
правову допомогу не оскаржується.

Судом встановлено, що з 15 серпня 2000 року
(наказ № 152К ) позивачка ОСОБА_3
працювала вчителем початкових класів
Зачатівської ЗОШ № 2 Волноваського
району Донецької області. Наказом
директора № 82-К від 16 серпня 2013 року
ОСОБА_3 було звільнено на підставі п.1
ст.40 КЗпП України у зв'язку зі
скороченням штату (не має другого
класу) з 17 серпня 2013 року. Проте,
нарахована вихідна допомога в сумі 2088,38
грн. була виплачена позивачці лише 21
жовтня 2013 року.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог ОСОБА_3 та визначаючи
розмір відшкодування такої шкоди, суд
першої інстанції виходив з характеру і
обсягу заподіяної їй моральної шкоди,
ступеня провини відповідача.

Проте повністю погодитися з таким
висновком суду першої інстанції
колегія суддів не може виходячи з
наступного.

На обґрунтування позову про
відшкодування моральної шкоди ОСОБА_3
посилалася на те, що вона залишилася
без заробітку, на протязі певного часу
їй ні за що було придбати ліки та
продукти харчування, сплатити
комунальні послуги. Необхідно було
також підготувати дитину до школи.

Враховуючи викладені обставини та
норми матеріального права колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
повно, всебічно і об'єктивно встановив
обставини справи та відповідні їм
правовідносини, поясненням сторін,
наданим доказам дав належну оцінку і
дійшов правильного висновку про
обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_3,
оскільки внаслідок затримки виплати
вихідної допомоги, яка сталася з вини
відповідача, позивачці була заподіяна
моральна шкода.

Однак з висновком суду щодо розміру
моральної шкоди, що підлягає стягненню
на користь позивача, погодитися не
можна.

Стаття ст. 237-1 КЗпП України передбачає
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику у разі, якщо порушення
його законних прав призвели до
моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Згідно роз'яснень, що містяться в п.9
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року №4 «Про
судову практику у справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», із змінами та доповненнями,
розмір відшкодування моральної шкоди
суд визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.
При цьому суд має виходити із засад
розумності, виваженості та
справедливості.

Визначивши розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди, суд
повинен навести в рішенні відповідні
мотиви.

Однак, судом не було враховано
зазначені роз'яснення, положення ч.3 ст.
23 ЦК України та визначивши розмір
моральної шкоди, суд не в повній мірі
виходив із засад розумності,
виваженості і справедливості.

Враховуючи характер та обсяг моральних
страждань, які зазнала позивачка у
зв'язку із затримкою розрахунку, їх
тривалість, характер неправомірних
діянь відповідача, а також виходячи із
положень постанови Пленуму Верховного
Суду України від 31 березня 1995 року «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» розмір моральної шкоди слід
зменшити до 1000 грн.

Враховуючи, що неправильне
застосування судом норм матеріального
права призвело до неправильного
вирішення спору, судове рішення
відповідно до вимог ч.1 ст. 309 ЦПК
України підлягає зміні із зменшенням
розміру відшкодування моральної шкоди
ОСОБА_3, у зв'язку з чим апеляційна
скарга представника відповідача
підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

В и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника
відділу освіти Волноваської районної
державної адміністрації Донецької
області задовольнити частково.

Рішення Волноваського районного суду
Донецької області від 22 листопада 2013
року в частині відшкодування моральної
шкоди змінити.

Стягнути з відділу освіти Волноваської
районної державної адміністрації
Донецької області на користь ОСОБА_3 в
рахунок відшкодування моральної шкоди
1000 грн.

Виключити з резолютивної частини
рішення посилання «а всього 6566,78
гривень».

В решті рішення суду залишити без
зміни.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Головуючий
Л.І.
Песоцька

Судді:
Т.Б.
Ткаченко

І.П.
Мироненко