Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
Судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Лесько А.О., Хопти С.Ф.,
Червинської М.Є., Черненко В.А.

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
треті особи: Житлово-будівельний
кооператив № 66, Третя Черкаська
державна нотаріальна контора, про
визнання свідоцтва про право на
спадщину недійсним за касаційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного
суду Черкаської області від 1 квітня 2014
року, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2007 року ОСОБА_1 та орган опіки
та піклування Соснівського району м.
Черкаси в інтересах неповнолітнього
ОСОБА_3 звернулись до суду з указаним
позовом, в якому просили визнати
недійсним свідоцтво про право на
спадщину та визнати право власності на
Ѕ частину квартири.

Свої вимоги позивачі мотивували тим, що
3 лютого 1989 року на засіданні
уповноважених членів
Житлово-будівельного кооперативу № 66
(далі - ЖБК № 66), протокол від 3 лютого 1989
року № 46, було вирішено задовольнити
заяву ОСОБА_4 про покращення житлових
умов за рахунок виділення їй та її
чоловіку ОСОБА_5 квартири АДРЕСА_1, з
передачею паю на двохкімнатну квартиру
АДРЕСА_2 в цьому ж будинку її дочці -
ОСОБА_2 та її чоловіку ОСОБА_1 Вказували,
що ІНФОРМАЦІЯ_1 в родині ОСОБА_1
народився син - ОСОБА_3, який з часу
народження проживав разом із батьками
у квартирі АДРЕСА_2, які рішенням
Соснівського районного суду м. Черкаси
від 4 лютого 1999 року за неналежне
виконання батьківських обов'язків були
позбавлені батьківських прав щодо
неповнолітнього сина. На думку
позивача, Черкаське обласне бюро
технічної інвентаризації помилково
зареєструвало право власності на
квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_4 на підставі
довідки ЖБК № 66 від 16 квітня 1997 року № 9
про сплату паю, оскільки їй та її
чоловіку ОСОБА_5 була надана квартира
АДРЕСА_1 в цьому ж будинку. Зазначали, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, а після її
смерті відкрилась спадщина до складу
якої увійшла і квартира АДРЕСА_2. Третя
Черкаська державна нотаріальна
контора на підставі довідки ЖБК № 66 від
16 квітня 1997 року № 9 про сплату паю
ОСОБА_4 та реєстраційного посвідчення,
виданого ЧООБТІ від 2 червня 1997 року,
видала 10 листопада 1999 року свідоцтво
про право на спадщину за законом на її
дочку - ОСОБА_2 та на її чоловіка - ОСОБА_5

Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 26 січня 2000 року свідоцтво
про приватну власність на квартиру
АДРЕСА_2, видане ОСОБА_4, визнано
недійсним та визнано право на
проживання у вказаній квартирі за
неповнолітнім ОСОБА_3

29 жовтня 2001 року виконкомом
Соснівської районної ради м. Черкаси
оформлена заборона на здійснення
будь-яких угод щодо відчуження
квартири АДРЕСА_2.

ОСОБА_1 6 грудня 2007 року звернувся до
суду із заявою про зміну позовних вимог
та просив визнати свідоцтво про право
на спадщину, видане Третьою Черкаською
державною нотаріальною конторою 10
листопада 1999 року після смерті ОСОБА_4 -
ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_2
недійсним; визнати за ним право
власності на 1/2 частину спірної
квартири, як таку що набута в шлюбі з
ОСОБА_2

На час ухвалення рішення судом першої
інстанції ОСОБА_3 досяг повноліття, а
тому орган опіки та піклування
Соснівського району м. Черкаси не
звертався з клопотанням про розгляд
позовних вимог в інтересах
неповнолітнього.

Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 7 листопада 2013 року позов
задоволено.

Визнано недійсним свідоцтво про право
на спадщину, видане Третьою Черкаською
державною нотаріальною конторою 10
листопада 1999 року після смерті ОСОБА_4
на ім'я ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на квартиру
АДРЕСА_2.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частину квартири АДРЕСА_2.

Рішенням апеляційного суду Черкаської
області від 1 квітня 2014 року рішення
суду першої інстанції скасовано,
ухвалено нове рішення, яким відмовлено
ОСОБА_1 у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, просить рішення апеляційного
суду скасувати, залишити силі рішення
суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов, виходив із того, що спірна
квартира є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя та
підлягає розподілу відповідно до вимог
ст. 28 КпШС України, чинної на час
виникнення спірних правовідносин. На
час прийняття рішення судом спірна
квартира не зареєстрована на праві
приватної власності, оскільки
свідоцтво видане на ім'я ОСОБА_4
скасоване в судовому порядку. Також
суд, поновивши позивачу строк позовної
давності (ст. 80 ЦК України в редакції 1963
pоку), виходив із того, що про порушення
свого права позивач дізнався лише у 2007
році, коли мав намір переоформити свою
частку у квартирі на ім'я свого сина.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції та відмовляючи у
задоволенні позову, виходив із того, що
свідоцтво про право власності на
спірну квартиру на ім'я ОСОБА_4 не
видавалось та не зареєстровано в
установленому законом порядку. Спірна
квартира на момент видачі свідоцтва
про право на спадщину за законом на ім'я
ОСОБА_5 та ОСОБА_2 в рівних долях кожному
під забороною чи арештом не
знаходилась, а тому нотаріусом
відповідно до вимог закону вчинено
нотаріальну дію та видано свідоцтво
про право на спадщину після члена
кооперативу ОСОБА_4, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2, оскільки вона була членом
кооперативу і нею було повністю
сплачено кошти за спірну квартиру, що
підтверджено довідками ЖБК- 66, які
ніким не оспорено, а тому вони є
дійсними.

Проте погодитись з таким висновком
апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване
рішення апеляційного суду не
відповідає.

Судами установлено, що 3 лютого 1989 року
зборами уповноважених членів ЖБК-66
було розглянуто заяву ОСОБА_4 про
покращення житлових умов як члена
кооперативу та вирішено задовольнити
вказану заяву за рахунок виділення їй
та її чоловіку ОСОБА_5 квартири АДРЕСА_5
з передачею паю на двокімнатну
квартиру АДРЕСА_2 її дочці - ОСОБА_2 та
зятю ОСОБА_1 квартиру (протокол від 3
лютого 1989 року № 46).

Рішенням уповноважених членів ЖБК-66
від 3 лютого 1989 року було прийнято
ОСОБА_2 в члени кооперативу та
закріплено за нею на склад сім'ї 2 особи
- вона та її чоловік ОСОБА_1 квартири
АДРЕСА_2 у зв'язку з передачею їй паю та
переселенням в порядку покращення
житлових умов в квартиру АДРЕСА_1 у
цьому ж будинку її матері члена ЖБК-66
ОСОБА_4

ОСОБА_2 у 1991 році повністю виплатила
балансову вартість квартири АДРЕСА_2,
що підтверджується довідкою ЖБК-66.

З довідки ЖБК-66 від 16 квітня 2007 року №
49, яка міститься в матеріалах справи,
убачається, що ОСОБА_4 пай на спірну
квартиру передала подружжю ОСОБА_2 та
ОСОБА_1

Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 26 січня 2000 року
задоволено позов виконавчого комітету
Соснівської районної ради м. Черкаси в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 та
визнано недійсним свідоцтво про право
власності на квартиру АДРЕСА_2, видане
на ім'я ОСОБА_4, а ОСОБА_4 і ОСОБА_5 є
власниками квартири АДРЕСА_1.

Вказане рішення суду набрало законної
сили та є чинним на теперішній час.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням в іншій цивільній справі не
підлягають додатковому доказуванню
при розгляді іншої справи.

Як убачається з п. 31 Примірного статуту
житлово - будівельного кооперативу,
затвердженого постановою Ради
міністрів УРСР від 30 квітня 1985 року №
186, член житлово - будівельного
кооперативу має право за згодою
загальних зборів членів кооперативу
передати свій пай будь-кому з постійно
проживаючих з ним членів сім'ї, які
досягли вісімнадцятирічного віку або
одружилися чи влаштувалися на роботу, в
мпередбачених законом випадках до
досягнення зазначеного віку.

Згідно зі ст. 15 Закону України «Про
власність», у редакції, чинній на час
прийняття рішення про передачу квартир
членам кооперативу, член
житлово-будівельного кооперативу, який
повністю вніс пайовий внесок за
квартиру, надану йому в користування,
набуває права власності на цю
квартиру.

Відповідно до ст. 22 КпШС УРСР (в
редакції 1963 року), що діяла на момент
спірних правовідносин, майно, нажите
подружжям за час шлюбу є його спільною
сумісною власністю. Кожен з подружжя
має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном.

Судами встановлено, що сплату пайового
внеску по квартирі здійснювала ОСОБА_2,
перебуваючи в шлюбі з ОСОБА_1, що
підтверджується довідкою ЖБК-66 від 5
квітня 1999 року та показами свідків.

Таким чином суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про те, що
свідоцтво на ім'я ОСОБА_4 було
скасоване в судовому порядку, та
встановлено, що саме ОСОБА_6, ОСОБА_1, є
власниками спірної квартири, а тому
вона є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя та підлягає
розподілу відповідно до вимог ст. 28
КпШС України (чинною на час виникнення
спірних правовідносин).

Апеляційний суд, у порушення вимог ст.
212 ЦПК України, скасовуючи рішення суду
першої інстанції та ухвалюючи нове
рішення, вищезазначених вимог закону
до уваги не взяв, належним чином
доводів сторін не перевірив, не дав
вірну оцінку наданим доказам у їх
сукупності.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України суд
касаційної інстанції, установивши, що
апеляційним судом скасовано судове
рішення, ухвалене згідно з законом,
скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

Ураховуючи викладене, рішення
апеляційного суду підлягає скасуванню
із залишенням рішення суду першої
інстанції в силі з підстав,
передбачених ст. 339 ЦПК України.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 336, ст. 339, п. 4 ч. 1 ст.
344 ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Черкаської
області від 1 квітня 2014 року скасувати.

Рішення Соснівського районного суду м.
Черкаси від 7 листопада 2013 року
залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко