Ухвала

іменем україни

20 серпня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Кафідової О.В.,
Парінової І.К.,

Умнової
О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до товариства
з обмеженою відповідальністю «Верес»
про визнання недійсними договорів та
відшкодування збитків, за касаційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного
суду Кіровоградської області від 14
травня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до товариства з
обмеженою відповідальністю «Верес»
(далі - ТОВ «Верес»), мотивуючи вимоги
тим, що 15 січня 2008 року його дружина -
ОСОБА_4, яку він не наділяв ніякими
повноваженнями щодо представництва
його інтересів, підписала два договори
про передачу відповідачу в оренду
земельних ділянок площею 3 га та 3,03 га
строком на десять років. Використанням
належних йому на праві власності
земельних ділянок відповідач завдав
йому збитків, які полягають у
неотриманні доходів у розмірі 1 000 грн з
1 га землі, а всього за 4 роки в сумі 24 000
грн. Посилаючись на викладене, просив
визнати недійсними договори оренди
землі, укладені 15 січня 2008 року від його
імені з відповідачем, зобов'язати ТОВ
«Верес» відшкодувати йому завдані
збитки у зазначеному розмірі та
повернути земельні ділянки.

Рішенням Онуфріївського районного
суду Кіровоградської області від 10
грудня 2013 року в задоволенні позову
ОСОБА_3 про визнання договорів оренди
землі недійсними відмовлено.

Додатковим рішенням Онуфріївського
районного суду Кіровоградської
області від 12 березня 2014 року
відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3
про відшкодування збитків.

Рішенням апеляційного суду
Кіровоградської області від 14 травня
2014 року рішення Онуфріївського
районного суду Кіровоградської
області від 10 грудня 2013 року та
додаткове рішення Онуфріївського
районного суду Кіровоградської
області від 12 березня 2014 року
скасовано. Ухвалено нове рішення, яким
в задоволенні позову відмовлено з
інших правових підстав.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення апеляційного суду,
мотивуючи свої вимоги порушенням судом
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права, і ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 на
підставі державного акту на право
приватної власності на землю серії І-КР
№ 021666, виданого у 2001 році та
державного акту на право власності на
земельну ділянку серії КР № 044424,
виданого 17 листопада 2003 року є
власником відповідно земельної
ділянки НОМЕР_1 площею 3,03 га та
земельної ділянки НОМЕР_2 площею 3,00 га,
які розташовані на території
Павлиської селищної ради
Онуфріівського району Кіровоградської
області.

15 січня 2008 року між ТОВ «Верес» та
ОСОБА_3 укладено договори оренди
вищезазначених земельних ділянок
строком на 10 років, які зареєстровано у
Державному реєстрі земель 17 жовтня 2008
року за № 00 та №
99 відповідно. До договору оренди
додано акти прийому-передачі земельних
ділянок від 23 листопада 2007 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач пропустив строк позовної
давності, оскільки отримав свій
примірник договорів у жовтні 2008 року
та, починаючи з 2008 року, щорічно
отримував орендну плату від
відповідача за користування
земельними ділянками, проте позов до
суду пред'явив лише у лютому 2013 року.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про відмову в задоволенні позову,
апеляційний суд зазначив, що положення
ЦК України про позовну давність
застосовуються лише у випадку
обґрунтованості позову. У разі, якщо
позов необґрунтований, суд відмовляє в
його задоволенні за необґрунтованістю.

З висновками суду апеляційної
інстанції повністю погодитися не
можна.

За положеннями ст. ст. 303, 304 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Справа розглядається
апеляційним судом за правилами,
встановленими для розгляду справи
судом першої інстанції, з винятками і
доповненнями, встановленими законом.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди. Договір укладається
шляхом пропозиції однієї сторони
укласти договір (оферти) і прийняття
пропозиції (акцепту) другою стороною.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі
(частини друга, третя ст. 203 ЦК України).

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 60, ст. ст. 57, 212
ЦПК України рішення суду не може
ґрунтуватись на припущеннях, а всі
докази оцінюються у сукупності і жоден
з них не має для суду наперед
встановленого значення. При цьому,
відхиляючи одні докази і беручи за
основу інші, суд має дати оцінку
підстав для цього. Фактичні дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Підставою для звернення до суду з
позовом ОСОБА_3 зазначив, що
оскаржувані договори оренди він не
підписував.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК України для
з'ясування обставин, що мають значення
для справи і потребують спеціальних
знань у галузі науки, мистецтва,
техніки, ремесла тощо, суд призначає
експертизу за заявою осіб, які беруть
участь у справі.

Вирішуючи спір, суд апеляційної
інстанції залишив поза увагою те, що
перевірка належності підпису особі та
встановлення зазначеної обставини
потребує спеціальних знань, всупереч
вимогам ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд
апеляційної інстанції не роз'яснив
позивачу права подавати клопотання про
призначення експертизи, не роз'яснив,
що відповідно до ч. 2
ст. 59 ЦПК України обставини справи, які
за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою
для скасування судових рішень судів
першої та (або) апеляційної інстанцій і
направлення справи на новий судовий
розгляд є порушення норм
процесуального права, що унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Таким чином, враховуючи, що апеляційним
судом допущені порушення норм
процесуального права, рішення
апеляційного суду підлягає скасуванню
з направленням справи на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Кіровоградської області від 14 травня
2014 року скасувати, справу направити до
на новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.С. Висоцька

Судді:
О.В. Кафідова

І.К.
Парінова

О.В.
Умнова

І.М. Фаловська