Справа №784/31/14 15.04.2014 15.04.2014 15.04.2014
Провадження № 22ц-784/522/14
інстанції Циганок В.Г.
апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Ухвала

Іменем
України

15 квітня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б.,
Яворської Ж.М.,

при секретарі Романенко Ю.О.,

за участю:

- заявника ОСОБА_2,

- представника заявника ОСОБА_3,

- державного виконавця ВДВС
Квашенка С.С.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на ухвалу Корабельного районного суду
м. Миколаєва від 13 грудня 2013 року,
постановлену за скаргою ОСОБА_2 на дії
головного державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Миколаївській області Квашенко С.С.,

в с т а н о
в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернулася в
суд із скаргою на дії головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Миколаївській області (далі - державний
виконавець ВДВС) Квашенко С.С.

ОСОБА_2 свої вимоги мотивувала
тим, що державний виконавець ВДВС
порушив встановлений законом порядок
вчинення виконавчих дій під час
здійснення виконавчого провадження
про стягнення в солідарному порядку з
неї та ОСОБА_5 на користь ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» 3 620 024 грн. 28
коп. заборгованості за кредитним
договором, а саме: їй як боржнику не
було надіслано копію постанови про
відкриття виконавчого провадження;
вона не отримувала вимогу державного
виконавця для добровільного виконання
рішення суду; державний виконавець не
надав їй можливість ознайомитись із
матеріалами виконавчого провадження;
подана її чоловіком скарга на дії ДВС
залишена без розгляду начальником
Головного управління ДВС.

Крім того, державний виконавець
25 червня та 25 липня 2013 року без
повідомлення та попередження
намагався проникнути до житла заявниці
при цьому застосував психічне та
фізичне насильство.

Посилаючись на наведене,
просила суд визнати дії державного
виконавця ВДВС Квашенко С.С.
незаконними, зобов'язати останнього
вжити передбачені законом заходи щодо
усунення порушень Закону, який
встановлює порядок вчинення
виконавчих дій , а також зобов'язати
державного виконавця зупинити
виконавче провадження до прийняття
судом остаточного рішення за
наслідками розгляду її скарг.

Ухвалою Корабельного районного суду м.
Миколаєва від 13 грудня 2013 року в
задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати ухвалу суду, посилаючись на
її незаконність, та постановити нову
ухвалу по суті поданої нею скарги.

Перевіривши наведені в
апеляційній скарзі доводи та
дослідивши матеріали справи в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що вона не підлягає
задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України
учасники виконавчого провадження та
особи, які залучаються до проведення
виконавчих дій, мають право звернутися
до суду із скаргою, якщо вважають, що
рішенням, дією або бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судового
рішення, ухваленого відповідно до
цього Кодексу, порушено їх права чи
свободи.

Умови і порядок виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб) що відповідно до
закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку,
регламентуються Законом України «Про
виконавче провадження» (далі - Закон).

Відповідно до ст. 1 Закону -
виконавче провадження - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених цим Законом, що спрямований
на примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом.

Частиною 1 ст. 31 Закону
визначено, що копії постанов
державного виконавця та інші документи
виконавчого провадження (далі -
документи виконавчого провадження), що
державний виконавець зобов'язаний
довести до відома сторін та інших
учасників виконавчого провадження,
надсилаються адресатам із
супровідними листами простою
кореспонденцією, крім постанов про
відкриття виконавчого провадження або
відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення. Боржник
вважається повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.

З матеріалів справи вбачається,
що рішенням Корабельного районного
суду м. Миколаєва від 01 листопада 2011
року стягнуто солідарно на користь ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» з ОСОБА_2 та
ОСОБА_5 3 620 024 грн. 28 коп., що
еквівалентно 458 132,33 дол. США,
заборгованості за кредитним договором
(а.с.34).

На виконання вказаного рішення
суду було видано виконавчі листи щодо
боржників ОСОБА_2 та ОСОБА_5, кожен із
яких відповідно до ст. 17 Закону України
«Про виконавче провадження» (далі -
Закон) є самостійним виконавчим
документом, в яких також зазначено про
стягнення заборгованості в
солідарному порядку.

Вказані виконавчі листи
пред'явлені стягувачем до Корабельного
відділу ДВС для примусового виконання.

На підставі виконавчих листів, в
яких зазначено про вчинення
відповідних дій, державний виконавець
відкрив щодо кожного виконавчого
документу, пред'явленого стягувачем,
виконавчі провадження. Зокрема,
постановою державного виконавця
відділу ДВС від 18 січня 2012 року
відкрито виконавче провадження №30700131
щодо примусового стягнення
заборгованості з боржника ОСОБА_2
(а.с.29).

Цією постановою боржнику було
запропоновано у строк до 25 січня 2012
року включно добровільно виконати
вказане рішення суду, та попереджено,
що у разі його не виконання, буде
розпочато його примусове виконання з
організацією та проведенням
виконавчих дій, а також накладено арешт
на все майно, що належить боржнику.

Із матеріалів справи та
матеріалів виконавчого провадження,
оглянутого в суді апеляційної
інстанції, вбачається, що постанова про
відкриття виконавчого провадження за
адресою, зазначеною у виконавчому
документі, була надіслана ОСОБА_2 19
січня 2012 року рекомендованим листом з
повідомленням про вручення (а.с.30,31).

З матеріалів справи також
вбачається, що постановою від 02 березня
2012 року виконавче провадження за
виконавчим листом № 2-245/2011 від 04 січня
2012 року щодо солідарного стягнення з
ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль»
заборгованості було об'єднане в
зведене виконавче провадження за №
30857723.

У зв'язку з невиявленням в ході
виконавчих дій майна боржника ОСОБА_2,
на яке може бути звернуто стягнення, 20
серпня 2013 року державним виконавцем
складено відповідний акт.

Наполягаючи на задоволенні
скарги, ОСОБА_2 посилалася на те, що
державний виконавець двічі намагався
проникнути до її помешкання під час
проведення виконавчих дій.

Із матеріалів справи також
вбачається, що в порядку виконання
зведеного виконавчого провадження
державний виконавець звернувся до суду
з поданням про примусове проникнення
до житлового будинку боржника ОСОБА_5,
що розташований по АДРЕСА_1.

Ухвалою Корабельного районного
суду м. Миколаєва від 22 червня 2012 року
державному виконавцю для проведення
виконавчих дій було надано дозвіл на
примусове проникнення до житлового
будинку АДРЕСА_1, яке належить боржнику
ОСОБА_5

Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону
передбачено, що державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно та в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 32 Закону визначені заходи
примусового виконання рішень, якими є:
звернення стягнення на кошти та інше
майно (майнові права) боржника, у тому
числі якщо вони перебувають в інших
осіб або належать боржникові від інших
осіб; звернення стягнення на заробітну
плату (заробіток), доходи, пенсію,
стипендію боржника; вилучення в
боржника і передача стягувачу певних
предметів, зазначених у рішенні; інші
заходи, передбачені рішенням.

Відповідно до п.15 ч.3 ст. 11 Закону
державний виконавець у процесі
виконання рішень за наявності
вмотивованого рішення суду про
примусове проникнення до житла чи
іншого володіння фізичної особи
безперешкодно має право входити на
земельні ділянки, до житлових та інших
приміщень боржника - фізичної особи,
проводити в них огляд, у разі
необхідності примусово відкривати їх в
установленому порядку із залученням
працівників органів внутрішніх справ,
опечатувати та вилучати належне
боржникові майно, яке там перебуває та
на яке з законом можливо звернути
стягнення.

Оскільки виконавчі дії щодо
примусового проникнення до житлового
будинку вчинялись на підставі рішення
суду та були проведені відносно
боржника ОСОБА_5 по виконанню зведеного
виконавчого провадження і не
стосувалися боржника ОСОБА_2, то суд
вірно вважав, що він діяв в межах
наданих йому повноважень, передбачених
п.15 ч.3 ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження».

Що стосується вимог заявника про
зупинення виконавчого провадження, то
статтею 37 Закону України «Про
виконавче провадження» визначені
обставини, що зумовлюють обов'язкове
зупинення виконавчого провадження,
вказаним положенням Закону не
передбачено зупинення виконавчого
провадження судом у разі розгляду
скарги на дії державного виконавця.

Щодо посилань заявниці на не
надання їй можливості ознайомитися із
матеріалами виконавчого провадження,
то таке спростовується її заявою від 20
серпня 2013 року (а.с.107), а також
поясненнями в суді апеляційної
інстанції про те, що вона неодноразово
була ознайомлена з виконавчим
провадженням, але не погоджується з
документами, що у ньому містяться,
оскільки під час ознайомлення вони
знаходились в неналежному вигляді.

З урахуванням викладеного
суд обґрунтовано відмовив у
задоволенні скарги.

Доводи заявника про те, що подана
її чоловіком ОСОБА_5 скарга начальнику
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець
залишена без розгляду начальником
Головного управління ДВС не стосуються
безпосередньо прав заявника.

Твердження апелянта про те, що
державний виконавець без повідомлення
та попередження намагався проникнути
до житла, спростовуються матеріалами
справи, з яких вбачається, що державний
виконавець письмово повідомляв
боржника ОСОБА_5 забезпечити
безперешкодний доступ для проведення
виконавчих дій(а.с.5), але не був
допущений до проведення опису та
арешту майна боржника.

Що стосується психічного та
фізичного насильства яке начебто
застосував державний виконавець під
час примусового проникнення до житла
боржника ОСОБА_5, то оскарження таких
дій у порядку цивільного судочинства
нормами ЦПК України не передбачено.

Посилання в суді апеляційної
інстанції ОСОБА_2 на те, що виконавчі
дії щодо примусового проникнення до
житла були проведені під час зупинення
виконавчого провадження, не є
підставою для скасування оскаржуваної
ухвали. По - перше, на дану обставину
заявниця не посилалася під час
обґрунтування своєї скарги, а суд не
може змінювати ті обставини на які
сторони посилаються, не може з власної
ініціативи витребовувати та
досліджувати інші докази, крім тих, на
які посилаються сторони, та про
витребування яких заявлено клопотання
сторін. А тому розглядаючи справу, суд
першої інстанції з урахуванням
доказів, поданих сторонами, перевіряв
доводи, викладені у скарзі, зясовував
фактичні обставини справи та
правовідносини, що виникли між
сторонами. По - друге, примусове
проникнення до житла стосувалося
іншого боржника - ОСОБА_5

У зв'язку з викладеним, не
вбачається підстав для скасування
ухвали суду, яка постановлена з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись статтями 303, 312, 315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л
и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити, а ухвалу Корабельного
районного суду м. Миколаєва від 13
грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді