Справа № 301/2157/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е
М У К Р А Ї Н И

"30" вересня 2014 р.
м. Іршава

Іршавський районний суд
Закарпатської області в особі
головуючої судді Сойми М.М., при
секретарі Сак А.П., за участю
представника позивача Повх О.І.,
відповідача ОСОБА_2 розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду м.Іршави цивільну справу за
позовною заявою комунального
підприємства «Тепло-Місто» до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за надані
житлово-комунальні послуги,

В С Т А Н О В
И В:

Комунальне підприємство
«Тепло-Місто» звернулось в суд з
позовом до відповідача про стягнення
боргу за надані житлово-комунальні
послуги та судових витрат по справі.

В позовній заяві позивачем
зазначено, що відповідач проживає в
будинку, який перебуває на балансі
позивача. 16 січня 2008 року між КП
«Тепло-Місто» та відповідачем ОСОБА_2
був укладений договір про надання
послуг з утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій. Відповідач
користувалася послугами в повній мірі
і наміру відмовитися від них не мала. В
порушення вимог договору та діючого
законодавства, відповідач не оплачує
вказані комунальні послуги за період з
01 жовтня 2007 року по теперішній час.
Заборгованість станом на 01 серпня 2014
року складає 4264, 26 грн. Просить стягнути
з відповідача на користь КП
«Тепло-Місто» - 4264, 26 гривень
заборгованості за надані комунальні
послуги, а також 121, 80 грн. судового
збору.

Представник позивача КП
«Тепло-Місто» Повх О.І. в судовому
засіданні зменшила позовні вимоги в
частині стягнення з ОСОБА_2
заборгованості за надані комунальні
послуги в межах 3-х річного строку
позовної давності в сумі 2943,72 грн.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому
засіданні вимоги зменшеної позовної
заяви визнала та пояснила, що
заборгованість у сумі 325,00 грн. вона
сплатила 26 вересня 2014 року.

Заслухавши представника позивача
та відповідача, дослідивши матеріали
справи, суд вважає, що зменшені позовні
вимоги слід задовольнити, виходячи з
наступних підстав.

Правовідносини, які склалися
між сторонами, виникли у сфері надання
та споживання житлово-комунальних
послуг та регулюються Законом України
"Про житлово-комунальні послуги" та
Цивільним кодексом України.

Суб'єктами цього Закону є органи
виконавчої влади, місцевого
cамоврядування, виробники, виконавці та
споживачі житлово-комунальних послуг,
а також власники приміщень або
будинків та балансоутримувачі, які
залежно від цивільно-правових угод
можуть бути споживачем, виконавцем або
виробником послуг (стаття 1, частина
друга статті 3, стаття 19 Закону України
"Про житлово-комунальні послуги").

Відповідно до частини першої статті 1
Закону України "Про житлово-комунальні
послуги" балансоутримувач будинку,
споруди, житлового комплексу або
комплексу будинків і споруд (далі -
балансоутримувач) - власник або
юридична особа, яка за договором з
власником утримує на балансі
відповідне майно, а також веде
бухгалтерську, статистичну та іншу
передбачену законодавством звітність,
здійснює розрахунки коштів, необхідних
для своєчасного проведення
капітального і поточного ремонтів та
утримання, а також забезпечує
управління цим майном і несе
відповідальність за його експлуатацію
згідно з законом.

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" залежно
від функціонального призначення
житлово-комунальні послуги
поділяються на: 1) комунальні послуги
(централізоване постачання холодної та
гарячої води, водовідведення, газо- та
електропостачання, централізоване
опалення, а також вивезення побутових
відходів тощо); 2) послуги з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій (прибирання
внутрішньобудинкових приміщень та
прибудинкової території,
санітарно-технічне обслуговування,
обслуговування внутрішньобудинкових
мереж, утримання ліфтів, освітлення
місць загального користування,
поточний ремонт, вивезення побутових
відходів тощо); 3) послуги з управління
будинком, спорудою або групою будинків
(балансоутримання, укладання договорів
на виконання послуг, контроль
виконання умов договору тощо); 4)
послуги з ремонту приміщень, будинків,
споруд (заміна та підсилення елементів
конструкцій та мереж, їх реконструкція,
відновлення несучої спроможності
несучих елементів конструкцій тощо).

Пунктом 1 частини першої статті 20
Закону України "Про житлово-комунальні
послуги" передбачене право споживача
одержувати вчасно та відповідної
якості житлово-комунальні послуги
згідно із законодавством та умовами
договору на надання
житлово-комунальних послуг, при цьому
такому праву прямо відповідає
визначений пунктом 5 частини третьої
статті 20 цього Закону обов'язок
споживача оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними
нормами закону споживачі зобов'язані
оплатити житлово-комунальні послуги,
якщо вони фактично користувалися ними.
Навіть відсутність договору на надання
житлово-комунальних послуг сама по
собі не може бути підставою для
звільнення споживача від оплати послуг
у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 1
ЦК України особисті немайнові та
майнові відносини (цивільні відносини),
засновані на юридичній рівності,
вільному волевиявленні, майновій
самостійності їх учасників,
регулюються цивільним законодавством.

КП «Тепло-Місто» було заявлено позов
про захист свого цивільного права.

В судовому засіданні встановлено,
що 16 січня 2008 року між позивачем та
відповідачем ОСОБА_2 було укладено
договори №233 та №234 про надання послуг
з утримання будинків і споруд та при
будинкових територій (а. с. 4, 7), згідно п.
9 яких відповідач зобов'язалася
оплачувати послуги за встановленими
тарифами у строки і на умовах,
передбачених цим договором. Згідно
технічної документації загальна площа
квартири відповідача становить 123, 90 кв.
м. Вартість послуг на один квадратний
метр складає 0,66 грн. з врахуванням ПДВ
та становить 81, 77 за один місяць. В
порушення умов договору та діючого
законодавства, відповідач не
оплачувала вказані комунальні послуги,
в результаті чого заборгованість
відповідача перед КП «ТеплоМісто»
станом на 01 серпня 2014 року складає 2943, 72
грн.

У відповідності до ст. 11 ЦК
України, цивільні права та обов'язки
виникають із підстав зазначених у
договорі та іншому правочині, акті
цивільного законодавства чи у зв'язку
із завданням майнової матеріальної
шкоди іншій особі.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та
вимог-відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію або
утриматися від певної дії, а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку.

За змістом частини першої статті 901,
частини першої статті 903 ЦК України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання
послуг за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Таким чином, правовідношення, в якому
замовник зобов'язаний оплатити надану
послугу в грошах, а виконавець має
право вимагати від замовника
відповідної оплати, тобто в якому
передбачено передачу грошей як
предмета договору або сплату їх як ціни
договору, є грошовим зобов'язанням.

З огляду на викладене, правовідносини,
які склалися між сторонами, є грошовим
зобов'язанням, в якому, серед інших прав
і обов'язків сторін, на боржників
покладено виключно певний
цивільно-правовий обов'язок з оплати
отриманих житлово-комунальних послуг,
якому кореспондує право вимоги
кредитора (частина перша статті 509 ЦК
України) - вимагати сплату грошей за
надані послуги.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його в строк.

Згідно ст. 68 Житлового кодексу
України, квартиронаймач зобов'язаний
своєчасно вносити плату за комунальні
послуги.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається в
підтвердження своїх вимог чи
заперечень.

Докази звернення відповідача в
установленому законодавством порядку
про розірвання спірного договору або з
претензіями щодо надання неякісних
житлово-комунальних послуг у
матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Згідно ст. 267 ч. 3 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Враховуючи вище наведене, а також
те, що відповідач частково сплатила
борг у сумі 325, 00 грн., що стверджується
копією квитанцій від 26 вересня 2014 року,
зменшені позовні вимоги комунального
підприємства "Тепло-Місто" слід
задовольнити та стягнути з відповідача
2 618, 72 грн. (81, 77 грн. х 36 місяців - 325,00 грн.)
заборгованості за надані
житлово-комунальні послуги.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60,, 213-215
ЦПК України, ст. 11, 509, 526, 610, 612, 901, 903 ЦК
України, ст. 68 ЖК України, Закону
України "Про житлово-комунальні
послуги» від 4 червня 2004 року № 1875-ІV,
суд, -

Р І Ш И В:

Зменшені вимоги позову
комунального підприємства
«Тепло-Місто» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
комунального підприємства
«Тепло-Місто» 2 618, 72 гривень (Дві тисячі
шістсот вісімнадцять гривень 72
копійки) заборгованості за надані
житлово-комунальні послуги.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
комунального підприємства
«Тепло-Місто» 121, 80 грн. (Сто двадцять
одну гривню 80 копійок) судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь на
користь держави судовий збір у розмірі
121, 80 грн. (Сто двадцять одну гривню 80
копійок) судового збору до
спеціального фонду Державного бюджету
України на рахунок 0104 ГУДКСУ в
Іршавському районі Закарпатської
області, МФО 812016, .

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Закарпатської
області через Іршавський районний суд
протягом 10 днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення,
протягом 10 днів з дня отримання копії
рішення.

Головуюча суддя:
М. М. Сойма