АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді:
Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б.,
Шиманського В.Й.

при секретарі:
Прохоровій В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне
рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 30 травня 2014 року в справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

у листопаді 2013 року ПАТ «Універсал
Банк» звернулося до суду з позовом до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, якому просило стягнути
солідарно з останніх на користь банку
810 099, 98 грн. заборгованості за
генеральним договором про надання
кредитних послуг та додаткових угод до
нього, посилаючись на те, що
відповідачі не виконують умови
кредитного договору та договору
поруки.

Заочним рішенням Деснянського
районного суду м. Києва від 30.05.2014 року
позов задоволено. Стягнуто солідарно з
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ
«Універсал Банк» заборгованість за
генеральним договором про надання
кредитних послуг та додаткових угод до
нього у розмірі 101 351, 18 доларів США.
Вирішено питання щодо стягнення
судового збору.

Ухвалою Деснянського районного суду м.
Києва від 06.08.2014 року в задоволенні
заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного
рішення суду відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення про відмову в
позові. Посилається на неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи. А саме, суд виніс
рішення без визначення суми
заборгованості у національній валюті.
Крім того, судом було порушено правила
територіальної підсудності, оскільки
ОСОБА_2 не проживає за адресою, вказаною
у позовній заяві.

Справа № 754/20156/13-ц Апеляційне
провадження № 22-ц-796/11862/2014
Головуючий у суді першої інстанції:
Величко Л.П.Доповідач у суді
апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.У
судовому засіданні представник
апелянта ОСОБА_5 підтримав апеляційну
скаргу та просив її задовольнити.

Представники позивача Білик Л.А. та
Чвалюк А.В. просили апеляційну скаргу
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін,
посилаючись на його законність та
обґрунтованість.

ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився,
про день та час розгляду справи
повідомлений у встановленому законом
порядку, у зв`язку з чим колегія суддів
вважає за можливе розгляд справи у його
відсутності, за правилами ч. 2 ст. 305 ЦПК
України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з`явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
22.04.2008 року між ВАТ «Універсал Банк»,
правонаступником якого є ПАТ
«Універсал Банк» та ОСОБА_1 було
укладено генеральний договір про
надання кредитних послуг № BL3613
відповідно до якого банк зобов`язався
надати позичальнику кредитні послуги у
валютах, вказаних у цьому договорі, в
рамках ліміту, встановленого в базовій
валюті, що дорівнює 86 000 доларів США
строком повернення не пізніше 01.04.2028
року.

Відповідно до додаткової угоди № BL3613/KL+
(індивідуальна угода - кредитна лінія
плюс) від 22.04.2008 року банк зобов`язався
встановити ліміт позичальнику за
кредитною лінією в сумі 50 000 доларів США
строком на 12 місяців до 31.03.2009 року зі
сплатою 14 % річних.

Відповідно до додаткової угоди № ВL
4284/к-1 (індивідуальна угода - кредит без
відстрочення) від 24.04.2008 року банк
зобов`язався надати позичальнику
кредитні кошти в сумі 36 000 доларів США,
строком до 01.04.2028 року, зі сплатою 14 %
річних.

22.04.2008 року та 24.04.2008 року з метою
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором між ПАТ «Універсал
Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір
поруки № ВL3613-П та № ВL4284-П, відповідно
до умов яких останній зобов'язався
відповідати за невиконання умов
позичальником умов кредитного
договору та додаткових угод до нього.

Банк виконав свої зобов'язання за
генеральним договором про надання
кредитних послуг у повному обсязі та
здійснив видачу кредитних коштів на
загальну суму 86 000 доларів США.

05.06.2009 року між сторонами було укладено
додаткові угоди № 1, № 2, № 3, № 4, якими
сторони зафіксували заборгованість по
кредиту та її складові, визначили
порядок погашення заборгованості.

В свою чергу, ОСОБА_1 свої зобов'язання
за договором належним чином не
виконала та відповідно до розрахунку
її заборгованості перед банком, за
індивідуальною угодою № 1 станом на
18.10.2013 року, складає 56 150,29 доларів США,
що еквівалентно 448 809, 27 грн. та за
індивідуальною угодою № 2 станом на
18.10.2013 року заборгованість складає 45
200,89 доларів США, що еквівалентно 36 1290,71
грн..

26.02.2013 року боржнику та поручителю
банком було направлено письмові вимоги
про погашення заборгованості, проте
заборгованість сплачена не була.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
банк виконав взяті на себе зобов'язання
в повному обсязі, а боржник та
поручитель порушили умови кредитного
договору та договору поруки щодо
своєчасного повернення кредитних
коштів та сплати процентів за
користування кредитними коштами.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
оскільки вони відповідають
встановленим обставинам справи та
нормам матеріального і процесуального
права.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору, актів цивільного
законодавства.

Згідно зі ст. 611 цього ж Кодексу у разі
порушення зобов`язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Згідно ст. 553 ЦК України за договором
поруки поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов 'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Вирішуючи спір суд першої інстанції
правильно керувався вимогами
зазначених норм.

Згідно зі ст. 192 ЦК України законним
платіжним засобом, обов`язковим до
приймання за номінальною вартістю на
всій території України, є грошова
одиниця України - гривня. Іноземна
валюта може використовуватися в
Україні у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Грошове зобов`язання має бути виконане
у гривнях. Використання іноземної
валюти, а також платіжних документів в
іноземній валюті при здійснені
розрахунків на території України за
зобов`язаннями допускається у
випадках, порядку та на умовах,
встановлених законом (ч. 1 та 3 ст. 533 ЦК
України).

Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів
України від 19.02.1993 року № 15-93 «Про
систему валютного регулювання і
валютного контролю» операції з
валютними цінностями здійснюються на
підставі генеральних та
індивідуальних ліцензій НБУ. Операції
з валютними цінностями банки мають
здійснювати на підставі письмового
дозволу (генеральна ліцензія) на
здійснення операцій з валютними
цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього
Декрету.

Оскільки позивач має ліцензію на право
здійснювати операції з іноземною
валютою, суд першої інстанції
правомірно стягнув грошову суму в
іноземній валюті.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 533 ЦК України,
якщо у зобов`язанні визначено грошовий
еквівалент в іноземній валюті, сума, що
підлягає сплаті у гривнях,
визначається за офіційним курсом
відповідної валюти на день платежу,
якщо інший порядок її визначення не
встановлений договором або законом чи
іншим нормативно-правовим актом.

А тому доводи апеляційної скарги про
те, що судом неправомірно не визначено
еквівалент грошового зобов`язання у
національній валюті на день ухвалення
рішення, та борг має визначається у
гривневому еквіваленті за офіційним
курсом відповідної валюти на день
ухвалення рішення, а не на день платежу
суперечать вимогам чинного
законодавства.

Позивач просив стягнути
заборгованість у доларах США, а не у
гривневому еквіваленті, а тому доводи
апеляційної скарги про те, що суд мав
обов`язково зазначити гривневий
еквівалент колегія суддів вважає
безпідставними.

Розмір заборгованості та стягнення
заборгованості у солідарному порядку
апелянт не оспорює.

У договорах поруки вказано
місцепроживання поручителя АДРЕСА_1.
Така ж адреса поручителя зазначена у
паспорті останнього, копія якого
надана банку при укладенні договору
поруки. Про зміну адреси поручитель
банк не повідомляв. Відтак, відповідно
до ч. 9 ст. 110 ЦПК України позови до
відповідача, який не має в Україні
місця проживання, можуть пред`являтися
за останнім відомим зареєстрованим
його місцем проживання чи перебування
в Україні.

Оскільки останнім відомим
зареєстрованим місцем проживання
ОСОБА_2 є АДРЕСА_1, доводи апеляційної
скарги про порушення судом правил
територіальної підсудності колегія
суддів вважає безпідставними.

Інших доводів апеляційна скарга не
містить.

За таких обставин колегія суддів
прийшла до висновку, що рішення суду
першої інстанції є законним і
обґрунтованим і не може бути скасоване
з підстав, викладених у апеляційній
скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л
и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Деснянського районного
суду м. Києва від 30 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді