Красноокнянський районний суд
4 м. смт. Красні Окни Красноокнянський
Справа № 506/96/13- ц
Провадження № 2/506/4/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/повний текст/

30.09.2014
смт.Красні Окни

30 вересня 2014 року Красноокнянський
районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді
Чеботаренко О.Л.

при секретарях Просяній
І.А.,Нечитайло Є.О.

за участю представника позивача
ОСОБА_1

представника відповідача
ОСОБА_2

прокурорів Федосєєва С.В.,Джулая
М.В.,Лабушняк Т.П.

представника третьої особи -служби у
справа дітей

Красноокнянської РДА Дзевик
В.М.

представника третьої особи-
Красноокнянської

селищної ради
Костюка В.М.

представників третьої особи
Красноокнянського

районного сектору Головного
управління ДМС

України в Одеській області Нікіфорова
Л.А.,Корні В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в с.м.т. Красні
Окни цивільну справу за позовом ОСОБА_8
до ОСОБА_9, ОСОБА_10, треті особи:
Красноокнянська селищна рада, Орган
опіки та піклування Красноокнянської
РДА, Красноокнянського РС ГУДМС
України в Одеській області про
визнання осіб такими, що втратили право
користуватись житловим приміщенням,
усунення перешкод у користуванні
майном шляхом виселення і зняття з
реєстраційного обліку та за зустрічним
позовом ОСОБА_9, ОСОБА_10 до ОСОБА_8,
ОСОБА_11, треті особи: Орган опіки та
піклування Красноокнянської РДА,
ОСОБА_12, приватний нотаріус
Красноокнянського районного
нотаріального округу Одеської області
ОСОБА_13 , про визнання договору
купівлі-продажу квартири недійсним та
анулювання його,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_8 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_9, ОСОБА_10, треті особи:
Красноокнянська селищна рада, Орган
опіки та піклування Красноокнянської
РДА, Красноокнянського РС ГУДМС
України в Одеській області про
визнання осіб такими, що втратили право
користуватись житловим приміщенням,
усунення перешкод у користуванні
майном шляхом виселення та зняття з
реєстраційного обліку ,посилаючись на
те, що їй на праві приватної власності
належить квартира АДРЕСА_1 в с.м.т.
Красні Окни Одеської області.Право
власності на зазначену квартиру вона
набула на підставі свідоцтва про право
на спадщину ,після чого зареєструвала
своє право власності 19 жовтня 2012 року.
Квартира нею була успадкована після
смерті її матері ОСОБА_14,яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Оскільки між смертю її матері та
отриманням нею правовстановлюючих
документів на квартиру пройшов
тривалий час ,то рішенням
Красноокнянської селищної ради було
прийняте рішення №114-УІ від 18 липня 2011
року « Про передачу під охорону
спадкового майна» і ОСОБА_9 було надано
право тимчасового користування
зазначеною квартирою до встановлення
спадкоємців або власників квартири.

Після отримання документів, що
підтверджують її права власності на
квартиру вона неодноразово
пропонувала відповідачам добровільно
звільнити належну їй квартиру ,однак ті
продовжують без достатніх правових
підстав там проживати .

Вона звернулася до Красноокнянської
селищної ради за допомогою, так як саме
на підставі вищезазначеного рішення
селищної ради відповідачі вселилися у
її квартиру.

Красноокнянською селищною радою 01
листопада 2012 року було прийняте
рішення №318-УІ "Про звільнення
квартири,що перебуває у тимчасовому
користуванні»,яким зобов»язано
відповідачів звільнити квартиру,однак
відповідачі продовжують там проживати
.

Так як відповідачі не тільки
проживають,а й зареєстровані у її
квартирі,то вона змушена звернутися до
суду із вимогами щодо визнання
відповідачів такими ,що втратили право
на користування квартирою, усунення
перешкод у користуванні шляхом
виселення відповідачів без надання
іншого житла та зняття із з реєстрації
у квартирі,що належить їй на праві
приватної власності.

Відповідачі ОСОБА_9 та ОСОБА_10
звернулися до суду із зустрічном
позовом до ОСОБА_8, ОСОБА_11, треті особи:
Орган опіки та піклування
Красноокнянської РДА, ОСОБА_12,
приватний нотаріус Красноокнянського
районного нотаріального округу
Одеської області ОСОБА_13, Державний
нотаріус Великомихайлівської районної
державної нотаріальної контори
Одеської області Трофімова Світлана
Олександрівна про визнання договору
купівлі-продажу квартири недійсним та
анулювання його, посилаючись на те ,що
17 листопада 2000 року відповідач ОСОБА_11
відповідно до договору купівлі-продажу
квартири придбала квартиру
АДРЕСА_1.Зазначена квартира фактично
була придбана на кошти відповідача
ОСОБА_11 та позивача по зустрічному
позову ОСОБА_9,однак оформлена була на
відповідача ОСОБА_11 через нестійкі
шлюбні відносини ОСОБА_9, яка у 2002 році
розірвала шлюб з своїм чоловіком,після
чого 11 липня 2003 року ОСОБА_11
зареєструвала ОСОБА_9 та неповнолітню
ОСОБА_10 у вказаній квартирі,де вони і
проживали до 2005 року. Потім ОСОБА_9
через сімейні обставини виїхала до
м.Донецьк,а свою неповнолітню дитину
тимчасово залишила із бабусею ОСОБА_11
Повернувшись на початку літа 2006 року у
с.м.т.Красні Окни,їй стало відомо ,що її
мати ОСОБА_11 без її відому продала
квартиру АДРЕСА_1,хоча квартира була
придбана на їх спільні з матір»ю кошти.
Крім того,і вона,і її неповнолітня
дитина були зареєстровані у зазначеній
квартирі на момент відчуження
квартири, що, на її думку є порушенням
прав неповнолітньої дитини, які
визначені у Законі України « Про
охорону дитинства»,Законі України «
Про основи соціального захисту
бездомних осіб та безпритульних дітей",
Конвенції «Про права дитини». Крім
того, при посвідченні договору
купівлі-продажу квартири ,відповідно
до Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України
необхідно, крім ряду інших документів,
в тому числі і довідки про наявність
або відсутність у відчужуваному житлі
зареєстрованих або фактично
проживаючих малолітніх або
неповнолітніх дітей , надавати також
відповідний дозвіл органу опіки та
піклування.Такого дозволу надано не
було і тому ,на думку позивачів по
зустрічному позову,відповідно до ст..224
ЦК України,правочин,вчинений без
дозволу органу опіки та піклування ,є
нікчемним. Тому позивачі просили
визнати договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 ,укладений між ОСОБА_11
та ОСОБА_14 недійсним.

Крім того,позивачі також просили
визнати свідоцтво про право на
спадщину за законом ,видане ОСОБА_8
,недійсним ,та анулювати його. У
подальшому позивачами по зустрічному
позову була подана заява про залишення
позовних вимог у цій частині без
розгляду,про що судом 24 липня 2014 року
була постановлена відповідна ухвала.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_8 та
представник позивача наполягали на
задоволенні позовних вимог,
підтримавши їх у повному обсязі.
Зустрічний позов не визнали та просили
відмовити у задоволенні позову,
посилаючись на те, що ,на їх думку, при
відчуженні квартири надання дозволу
органом опіки та піклування не
потребувалося,так як власником
квартири була бабуся неповнолітнього
відповідача ОСОБА_10,а не її мати ОСОБА_9
Нормами ж ЦК України,Закону України «
Про охорону дитинства»,Закону України
« Про основи соціального захисту
бездомних осіб та безпритульних дітей»
передбачено ,що лише батьки або
особи,які їх замінюють, без дозволу
органу опіки та піклування не можуть
укладати договори щодо відчуження
житла ,якими порушуються майнові права
дитини /в тому числі і права
користування житловим
приміщенням/.Така ж позиція висловлена
в Ухвалі Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справі від 02 квітня 2014
року по цивільній справі №6-55545св13.

Відповідач ОСОБА_9 та представник
відповідачів позов ОСОБА_8 не визнали
,вважаючи ,що ,будучи зареєстровані за
вказаною адресою, проживають у
квартирі на законних підставах ,і
просили задовольнити зустрічний позов
,повідомивши у судовому засіданні, що
практично протягом усього часу з
моменту реєстрації у 2003 році, за
виключенням нетривалих періодів часу,
вони /ОСОБА_9 та ОСОБА_10./ проживали у
вказаній квартирі. Так, навіть коли
стало відомо, що квартира продана
ОСОБА_14, вони проживали разом з
останньою у квартирі,оплачували всі
комунальні платежі. Їх вселення у
квартиру на підставі рішення
Красноокнянської селищної ради у 2011
році носило формальний характер,так як
вони там були зареєстровані і фактично
проживали там. Крім того,при укладені
договору купівлі- продажу була надана
довідка Красноокнянської селищної
ради про те,що у квартирі ніхто не
зареєстрований,що не відповідало
дійсності.

Відповідач за зустрічним позовом
ОСОБА_11 у судове засідання не
з»явилася,надавши до суду заяву з
проханням розглядати справу у її
відсутність ,визнавши позов повністю
/т.1,а.с.63/,тому справа розглянута у
відсутність відповідача ОСОБА_11 ,що не
суперечить положеннямст.169 ЦПК України
.

Прокурор вважав,що зустрічний позов
ОСОБА_9 та ОСОБА_10 задоволенню не
підлягає,так як при укладенні договору
купівлі-продажу квартири між ОСОБА_11 та
ОСОБА_14 майнові права малолітньої
ОСОБА_10 порушені не були,так як
квартира відчужувалася ОСОБА_11, яка не
є ні одним із батьків,ні особою, що
замінює батьків неповнолітньої
ОСОБА_10 Крім того, дитина ОСОБА_10 з 2006
року /на момент відчуження квартири / і
до 2011 року фактично не проживала у
оспорюваній квартирі.

Представник третьої особи - органу
опіки та піклування Красноокнянської
РДА повідомила, що батьки ОСОБА_10 до
органу опіки за захистом прав дитини
або з приводу придбання або
відчужування дитячого майна не
зверталися ,сім»я та дитина на обліку
не перебували. Крім того,на думку
представника, насамперед інтереси
дитини мають захищати саме батьки, а
орган опіки та піклування порушення
прав неповнолітньої ОСОБА_10 не вбачає.

Представник третьої особи
-Красноокнянської селищної ради -
вважав,що позов ОСОБА_8 підлягає
задоволенню,а у задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_9 та ОСОБА_10
слід відмовити,так як , на думку
представника третьої особи,при продажу
квартири бабусею ОСОБА_11 не потрібно
було дозволу органу опіки та
піклування. Крім того,представник
третьої особи повідомив,що у
оспорюваній квартирі з моменту смерті
ОСОБА_14 ніхто не проживав і при
інвентаризації мана на території
селищної ради було виявлено, що вказана
квартира ніким не успадкована,
зачинена і в ній ніхто не проживає.У
зв»язку з цим селищною радою було дано
оголошення у районній газеті про
розшук спадкоємців. Після публікації
оголошення до селищної ради прийшла
ОСОБА_9 і повідомила,що при продажу
зазначеної квартири покупцем було
недоплачено 400 доларів США і тому у неї
є претензії до спадкоємців. Так як
спадкоємців на той час виявлено не було
,ОСОБА_9 просила передати їй квартиру
під охорону. Зі слів останньої ним було
написано зразок заяви,який та
переписала та подала до селищної ради.
Заява ОСОБА_9 про передачу їй під
охорону спадкового майна була
задоволена і селищною радою було
прийняте відповідне рішення,після чого
за актом ОСОБА_9 була передана
зазначена квартира. На момент передачі
квартири двері були зачинені ,а для
того,щоб зайти у квартиру,зламали
замок. Квартира була у непридатному для
життя стані - у квартирі на той момент
не було світла та води,також не було
радіаторів опалення та унітазу. Коли
з»явилася спадкоємниця із належним
чином оформленими документами -позивач
ОСОБА_8 і повідомила,що ОСОБА_9 не бажає
звільнити квартиру,селищною радою було
прийнято рішення про зобов»язання
відповідачів звільнити квартиру.

Представники третьої особи
-Красноокнянського РС ГУ ДМС України в
Одеській області - вважали,що позов
ОСОБА_8 підлягає задоволенню і у разі
задоволення позову ,на підставі
рішення суду ,відповідачі ОСОБА_9 та
ОСОБА_10 будуть зняті з реєстрації. Крім
того ,представник Красноокнянського РС
ГУ ДМС України в Одеській області
Нікіфоров Л.А. повідомив суд,що
приблизно у 2006-2007 р.р. у зв»зку із
втратою паспорта громадянина України
ОСОБА_14 та отриманням нею нового
паспорту декілька разів він був у
оспорюваній квартирі. Квартира була в
антисанітарному стані,у кімнаті був
один диван,на якому спала ОСОБА_14 і
будь-яких слідів перебування чи
проживання малолітньої дитини там не
було.

Третя особа - приватний нотаріус
Красноокнянського районного
нотаріального округу ОСОБА_13 у судове
засідання не з»явилася,однак у
письмовій заяві просила розглядати
справу без її участі ,надавши письмові
пояснення ,у яких посилалася на
відсутність правових підстав для
задоволення позову ОСОБА_9 та ОСОБА_10
,так як у позивачів за зустрічним
позовом на момент укладення договору
купівлі -продажу спірної квартири не
було зареєстровано жодного майнового
/речового/ права на вказану квартиру і
тому жодних майнових /речових/ прав у
вказаний період не виникало. /т.1,
а.с.72,74-75/.

Третя особа ОСОБА_12 у судове засідання
не з»явився,хоча належним чином
повідомлявся про день та час слухання
справи.За останнім відомим місцем
реєстрації ОСОБА_12 не
проживає.Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК
України у разі відсутності особи за
місцем реєстрації особа вважається
повідомлено. Тому справа була
розглянута у відсутність ОСОБА_12,що не
суперечить положенням ст.169 ЦПК
України.

Вислухавши пояснення сторін та їх
представників, думку представників
третіх осіби, пояснення свідків,
дослідивши письмові докази по справі,
суд прийшов до наступного.

Статтею 41 Конституції України, ст.1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналася 17
липня 1997 року, статтями 316, 317, 319, 321 ЦК
України закріплено принцип
непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його права,
хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння.

Способи захисту права власності
передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК
України.

Об'єктом власності особи може бути,
зокрема, житло - квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК
України).

Права власника квартири визначені ст.
383 ЦК України та ст.150 ЖК УРСР, які
передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
інших осіб і розпоряджатися своїм
житлом на власний розсуд: продавати,
дарувати, заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Як вбачається із матеріалів справи
,ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право
власності на спадщину за законом
належить квартира АДРЕСА_1 Одеської
області (т.1,а.с.8).

Право власності ОСОБА_8 на вказану
квартиру підтверджується витягом про
державну реєстрацію права власності.
(т.1,а.с. 9)

Рішенням Красноокнянської селищної
ради № 114-УІ від 18 липня 2011 року ОСОБА_9
була передана під охорону до
встановлення власника майна квартира
АДРЕСА_1 Одеської області (т.1,а.с 91).

08 вересня 2011 року ОСОБА_9 фактично була
передана вказана квартира / т.1,а.с.93/

Факт проживання відповідачів ОСОБА_9 та
ОСОБА_10 у зазначеній квартирі
підтверджується як поясненнями
позивача, так і поясненнями
відповідача ОСОБА_9,її представника
,свідків ОСОБА_16,ОСОБА_17,ОСОБА_18

Рішенням Красноокнянської селищної
ради № 318-УІ від 01 листопада 2012 року
ОСОБА_9 була зобов»язана звільнити
передану їй під охорону та для
тимчасового проживання квартиру
АДРЕСА_1 (т.1,а.с 12).

Враховуючи, що відповідачі ОСОБА_9 та
ОСОБА_10 не є членами сім'ї ОСОБА_8, не
укладали договору найму житла з
власником, не мають права власності на
квартиру або на її частку, суд прийшов
до висновку, що відповідачі ОСОБА_9 та
ОСОБА_10 незаконно користуються майном,
яке на праві приватної власності
належить ОСОБА_8, чим перешкоджають
власнику здійснювати свої права щодо
володіння, користування та
розпорядження своїм майном, а тому
вимоги позивача про усунення перешкод
в користуванні майном шляхом виселення
відповідачів без надання іншого
приміщення підлягають задоволенню.

Факт реєстрації відповідачів у
вказаній квартирі немає будь-якого
правового значення,так як після
відчуження квартири власником ОСОБА_11
04 квітня 2006 року вони фактично протягом
понад 5 років , до жовтня 2011 року ,не
користувалися квартирою .

Ці обставини підтверджуються :

- показаннями свідка ОСОБА_19,який
повідомив ,що протягом 2006-2008 рр
допомагав ОСОБА_14 по господарству і
після її смерті закрив квартиру та
намагався знайти спадкоємців померлої
,знайшовши позивача ОСОБА_8 лише у 2011
році,коли у квартиру вселилася ОСОБА_9;

-вищезазначеними поясненнями
представника Красноокнянського РС ДМС
Нікіфорова Л.А.

- ксерокопіями класних журналів 1-А /
2004-2005рр/, 2-А/2005-2006 рр/, 3-А/2006-2007 рр/,
4-А/2007/2008 рр/, 5-В/2008-2009рр/, 6-В/2009-2010 рр/,
7-В/2010-2011рр/, 8-В/2011-2012 рр/
Красноокнянського НВК, де у відомостях
про проживання дитини ОСОБА_10
зазначено, що дитина проживає АДРЕСА_2
/за адресою та номером телефону
відповідача по зустрічному позову
ОСОБА_11./бабусі неповнолітньої
ОСОБА_10.//,а мати ОСОБА_9 по 2010 рік
перебувала у м.Донецьк;

- інформацією Красноокнянського РЕМ
про те,що у квартирі АДРЕСА_1 абоненту
ОСОБА_14 з 2006 року по 2008 рік декілька раз
відключали постачання електроенергії
через несплату у лічильнику ,а з 13
серпня 2010 року відключили на
опорі.Підключено було з 18 жовтня 2011
року після укладення договору з
абонентом ОСОБА_9 / т.2 ,а.м. 21/

-ксерокопією заяви ОСОБА_9 від 25 червня
2011 року , адресованою
Красноокнянському селищному голові
,де вона зазначає адресу проживання -
АДРЕСА_2,а також вказує про те,що у 2006
році нею була продана квартира АДРЕСА_1
/ т.1,а.с.22/

- актом обстеження та передачі квартири
АДРЕСА_1 ,яка знаходиться на обліку як
безхазяйна , під охорону та тимчасове
користування ,від 08 вересня 2011
року.Вказана квартира знаходиться у
запущеному стані- опалення у
неприродному стані,батареї опалення
відсутні ,вода відключена,у ванній
кімнаті раковина та унітаз
відсутні,електроенергія не підведена.
Квартира передана ОСОБА_9 під охорону
та тимчасове користування./ т.1,а.с.93/

- довідкою КП «Красноокнянський
комунальник» про те,що водопостачання
та водовідведення у квартирі АДРЕСА_1 з
листопада 2008 по жовтень 2011 року було
відключено через відсутність
користувача / т.2,а.с.13/.

Таким чином,право користування чужим
майном /сервітут/,яке виникло у
відповідачів з моменту їх реєстрації у
спірній квартирі ,відповідно до п.5 ч.1
ст.406 ЦК України, припинено через
невикористання сервітуту протягом
трьох років.

Подальше вселення відповідачів у
квартиру відбулося не як вселення
членів сім»ї попереднього власника
-ОСОБА_11,а на підставі рішення селищної
ради - для тимчасового проживання та
для охорони майна померлої ОСОБА_14

При цьому посилання позивача на ст.98 ЖК
УРСР як на підставу припинення права
користування відповідача суд вважає
помилковим.

Що стосується вимоги щодо зобов»язання
Красноокнянського РС ГУ ДМС зняти
відповідачів з реєстраційного обліку
,то в постанові Верховного суду України
від 16 січня 2012 року № 6-57 цс 2011р. та п.34
постанови №5 Пленуму ВССУ від 7.02.2014
року «Про судову практику в справах про
захист права власності та інших
речових прав» сформульована
обов'язкова для всіх судів України
правова позиція про те, що за змістом
ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 р. №
1382-ІV «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» зняття з реєстрації місця
проживання може бути здійснено на
підставі рішення суду виключно про: 1)
позбавлення права власності на житлове
приміщення; 2) позбавлення права
користування житловим приміщенням; 3)
визнання особи безвісно відсутньою; 4)
оголошення фізичної особи померлою.

У зв'язку з тим, що зазначений Закон є
спеціальним нормативно-правовим актом,
який регулює правовідносини, пов'язані
із зняттям з реєстрації місця
проживання, положення ст. 7 цього Закону
підлягають застосуванню до усіх
правовідносин, виникнення, зміна чи
припинення яких пов'язані з юридичним
фактом зняття з реєстрації місця
проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у
здійсненні права користування та
розпорядження своїм житловим
приміщенням, власник має право
вимагати усунення відповідних
перешкод, пред'явивши одночасно одну із
таких вимог: 1) про позбавлення права
власності на житлове приміщення; 2) про
позбавлення права користування
житловим приміщенням; 3) про визнання
особи безвісно відсутньою; 4) про
оголошення фізичної особи померлою.

З огляду на це вирішення питання про
зняття особи з реєстраційного обліку
залежить від вирішення питання про
право користування такої особи жилим
приміщенням відповідно до норм
житлового та цивільного законодавства
(наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, ст.
405 ЦК України/

Зазначене свідчить ,що питання зняття
особи з реєстраційного обліку є
похідним від вирішення питання про
позбавлення права власності на жиле
приміщення; про позбавлення права
користування жилим приміщенням; про
визнання особи безвісно відсутньою;
про оголошення фізичної особи померлою
і тому суд вважає що така вимога є
надлишково заявленою.

Крім того,відповідно до ст..88 ЦПК
України,з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 слід
стягнути понесені нею судові витрати
по сплаті судового збору.

Що стосується зустрічного позову
ОСОБА_9 та ОСОБА_10,то суд прийшов до
наступного.

Суд вважає,що у позивача ОСОБА_9
відсутні самостійні підстави як для
позивача щодо вимог визнання договору
купівлі-продажу недійсним,так як її
особисті права не порушені і лише її
вимоги як позивача в інтересах
неповнолітньої дитини підлягають
розгляду.

З оспорюваного позивачами за
зустрічним позовом договору купівлі -
продажу ( т.1,а.с.76) вбачається, що
сторони в справі (продавець квартири -
ОСОБА_11 та покупець - ОСОБА_12,який діяв
від імені ОСОБА_14.), діючи добровільно і
перебуваючи при здоровому глузді та
ясній пам"яті, розуміючи значення своїх
дій, попередньо будучи ознайомлені
нотаріусом з приписами цивільного
законодавства, що регулюють укладений
між ними правочин (ст.ст. 202- 204, 626-627 ЦК
України) ,04 квітня 2006 року уклали
договір, згідно з яким ОСОБА_11
передала у власність ОСОБА_14 квартиру
АДРЕСА_1 .

Зазначений договір був зареєстрований
у Державному реєстрі правочинів 04
квітня 2006 року за номером 1232511 (т.1,а.с.77).

Відповідно до довідки Красноокняської
селищної ради № 1302 від 30 березня 2006
року ,яка була надана власником
квартири ОСОБА_11 приватному нотаріусу
ОСОБА_13 ,у квартирі АДРЕСА_1 ніхто не
проживає і ніхто не прописаний / т.1
а.с.79/

Однак із копії адресного листка
прибуття слідує,що ОСОБА_9 із
неповнолітньою дитиною
ОСОБА_10,ІНФОРМАЦІЯ_3, була
зареєстрована у оспорюваній квартирі 11
липня 2003 року і дані про зняття з
реєстрації відсутні / т.1,а.с.120/

Така ж інформація міститься у довідці
Красноокнянської селищної Ради від 26
лютого 2013 року / т.1, а.с.199/

Таким чином,на момент відчуження
квартири там була зареєстрована
неповнолітня дитина.

Тому позивачі в позовній заяві з
посиланням на ст. 177 СК України, ст.ст. 17,
18 Закону України «Про охорону
дитинства»,ст.12 Закону України « Про
основи соціального захисту бездомних
осіб та безпритульних дітей , положення
Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженої наказом Мінюсту від 03.03.2004
№ 20/5 вважають, що ОСОБА_11 не мала права
укладати договір купівлі-продажу
квартири без отримання дозволу органу
опіки і піклування, оскільки це порушує
майнові права неповнолітньої дитини
ОСОБА_10 на користування приміщенням.

Статтею 203 ЦК України встановлені
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину, а
саме: зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства.

Правочин, що вчиняється батьками не
може суперечити правам та інтересам
їхніх малолітніх дітей. Частиною 1 ст. 215
ЦК України передбачено, що
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу, є підставою для
недійсності правочину.

Частиною 1 ст. 216 ЦК України передбачено,
що недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

Статтею 224 ЦК України визначено, що
правочин, вчинений без дозволу органу
опіки та піклування (ст. 71 цього
Кодексу), є нікчемним.

Згідно ст. 177 СК України та ст. 17 Закону
України «Про охорону дитинства»,
батьки не мають права без дозволу
органу опіки і піклування укладати
договір, який підлягає нотаріальному
посвідченню або спеціальній
реєстрації, відмовлятися від належних
дитині майнових прав, здійснювати
розподіл, обмін, відчуження житла,
зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

Згідно із ч. 2 ст. 12 Закону України "Про
основи соціального захисту бездомних
громадян і безпритульних дітей"( набрав
чинності з 1 січня 2006 року) держава
охороняє і захищає права та інтереси
дітей при вчиненні правочинів щодо
нерухомого майна та визнає
неприпустимим зменшення або обмеження
прав і охоронюваних законом інтересів
дітей при вчиненні будь-яких
правочинів стосовно жилих приміщень.

Органи опіки та піклування здійснюють
контроль за дотриманням батьками та
особами, які їх замінюють, житлових
прав і охоронюваних законом інтересів
дітей.

Згідно із ч. 6 ст. 203 ЦК України правочин,
що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їх малолітніх,
неповнолітніх та непрацездатних дітей.

Однак слід зазначити, що обов'язок
дотримання прав дітей та отримання, у
випадку необхідності, дозволу органів
опіки та піклування покладається саме
на батьків.

Виходячи з аналізу зазначених правових
норм, лише батьки або особи ,що їх
замінюють ,не мають права без дозволу
органів опіки та піклування при
укладенні договорів ,що підлягають
нотаріальному посвідченню та/або
державній реєстрації ,відмовлятися від
належних дитині майнових прав.

Власником квартири ,що
відчужувалася,була ОСОБА_11,бабуся
малолітньої ОСОБА_10 і даних про те,що
вона була особою,що на законних
підставах замінила дитині батьків,суду
не надано.

Також позиція висловлена в ухвалі
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справі від 02 квітня 2014 року по
цивільній справі №6-55543св13.

Крім того, місце проживання
малолітньої дитини визначається за
місцем проживання її батьків (одного з
них). Разом з тим,незважаючи на те,що
позивачі були зареєстровані у спірній
квартирі,фактичним місцем проживання
позивача ОСОБА_9,як зазначено у
оглянутих класних журналах ,починаючи
з 2004 по 2009 рік було м.Донецьк, а дитина
ОСОБА_10 ,відповідно до записів цих же
журналів ,з 2004 по 2011 рік проживала по
АДРЕСА_2 ,за адресою відповідача
ОСОБА_11,бабусі ОСОБА_10 Записи у
шкільних журналах мають на меті
визначити фактичне місце проживання
дитини,а не адресу реєстрації.

Таким чином,на момент укладення
договору купівлі-продажу спірної
квартири у 2006 році права дитини на
користування цією ж квартирою
порушені не були,так як дитина фактично
не користувалася майном/квартирою/.

Щодо надання довідки із недостовірними
даними про реєстрацію ,то із матеріалів
справи вбачається, що при укладенні
договору відповідачем по зустрічному
позову ОСОБА_11 було надано всі
передбачені законом документи, з яких
не вбачалось право володіння або право
користування квартирою неповнолітньою
дитиною, а відтак нотаріус не міг знати
про реєстрацію у квартирі малолітньої
дитини.

Крім того,як повідомила суду свідок
ОСОБА_20,у 2006 році вона працювала,як і
тепер працює,діловодом
Красноокнянської селищної ради.
Відповідно із діючим у 2006 році порядком
при зняті з реєстрації ,після подачі
громадянином відповідної заяви,нею
заповнювалися реєстраційні листки
вибуття ,на підставі яких особі у
Красноокнянському РС ДМС у паспорті
проставлявся відповідний штамп.Раз на
тиждень нею проводилася звірка з
Красноокнянським РС ДМС щодо
прибуття-вибуття громадян на території
селищної ради,після чого вносилися
записи у погосподарську книгу,на
підставі якої видавалися довідки про
реєстрацію за тією чи іншою адресою.
Коли у березні 2006 року за довідкою про
відсутність будь-чиєї реєстрації у
квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_11 та ОСОБА_9,вона
повідомила,що не може надати такої
довідки,так як там прописані сама
ОСОБА_9 та її неповнолітня дитина
ОСОБА_10 Тоді вони попросили її як
найшвидше заповнити листки вибуття
,щоб ОСОБА_9 негайно пішла до
паспортного столу і виписалася,так як є
покупець на квартиру .Вона заповнила
листки вибуття ,передала їх ОСОБА_9 і та
пішла,як сказала їй ,у Красноокнянський
РС ДМС для зняття з реєстрації.Вона ж
,на прохання ОСОБА_11,яка була її доброю
знайомою ,видала довідку про
відсутність реєстрації осіб у
вищезазначеній квартирі,не
дочекавшись повернення ОСОБА_9,щоб
впевнитися у тому,що остання
виписалася із квартири. Коли через
деякий час вона проводила звірку із
Красноокнянським РС ДМС,то виявила,що
ОСОБА_9 не знялася з реєстрації. Після
цього вона неодноразово просила
ОСОБА_11 не підводити її та передати
ОСОБА_9,щоб та все ж таки виписалася.
ОСОБА_11 обіцяла оформити виписку
доньки та онуки,але свого слова не
витримала.

Щодо посиланнь ОСОБА_9 ,що вона була
фактично співвласником відчужуваної
квартири ,так як при придбанні квартири
надавала власні кошти,не можуть бути
прийняті до уваги,так як з вимогами про
визнання права власності на вказану
квартиру вона не зверталася ,а
будь-яких документів,що підтверджують
її право власності на квартиру, суду не
надала.

Також не можуть бути прийняті до уваги
показання свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_17
щодо проживання ОСОБА_9 разом з дитиною
ОСОБА_10 у вказаній квартирі,так як
зазначені свідки чітко визнали,що
останні роки позивачі за зустрічним
позовом проживали у вказаній квартирі,
що ніким не оспорюється. Однак що
стосується проживання на момент
укладення договору та після цього
,повідомили ,що цих подробиць не
пам»ятають.При цьому відзначили,що
нова власниця ОСОБА_14 вела не зовсім
достойний спосіб життя ,через що вони з
нею не спілкувалися і у квартирі не
бували.

Визнання відповідачем ОСОБА_11
зустрічного позову суперечить вимогам
закону і тому не може бути прийняте
судом.

Таким чином, вимоги по зустрічному
позову ОСОБА_9 та ОСОБА_10 задоволенню
не підлягають.

Керуючись ст.ст.10,11, 88, 212 - 215 ЦПК України
, суд

В И Р І Ш И В

Позов ОСОБА_8 задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_9 та ОСОБА_10 такими, що
втратили право на користування
квартироюАДРЕСА_1 .

Зобов»язати ОСОБА_9 та ОСОБА_10 усунути
перешкоди ОСОБА_8 у користуванні
квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення
ОСОБА_9 та ОСОБА_10 із зазначеної
квартири без надання іншого житла .

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8
судові витрати ,а саме судовий збір - 114
грн 70 коп.

В задоволенні іншої частині позову
відмовити .

В задоволенні позову ОСОБА_9 та ОСОБА_10
відмовити .

На рішення може бути подана апеляційна
скарга протягои десяти днів з дня
проголошення рішення ,а особою,яка не
була присутня в судовому засіданні -
протягом десяти днів з моменту
отримання копії рішення, які подаються
в апеляційний суд Одеської області
через Красноокняняський районний суд.

ГоловуючийО. Л. Чеботаренко