Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Висоцької В.С., суддів:
Кафідової О.В., Умнової О.В.,Писаної Т.О.,
Фаловської І.М.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7. ОСОБА_8,
ОСОБА_9, треті особи: ОСОБА_10, ОСОБА_11,
про визнання угоди недійсною,
витребування майна з чужого
незаконного володіння, визнання права
власності у порядку спадкування за
законом, за касаційною скаргою ОСОБА_9
на рішення Приморського районного суду
м. Одеси від 29 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
24 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з указаним позовом, в якому, з
урахуванням уточнень, просив визнати
недійсним договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, укладений 10 грудня 2010
року між ОСОБА_12 та ОСОБА_8, посвідчений
нотаріусом ОСОБА_10; витребувати з
чужого незаконного володіння, а саме
від останнього набувача ОСОБА_9
квартиру АДРЕСА_1; визнати за ним право
власності на квартиру АДРЕСА_1 у
порядку спадкування за законом.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 29 жовтня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Одеської області
від 24 березня 2014 року, позов задоволено.

У касаційній скарзі ОСОБА_9,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить вказані судові рішення
скасувати і ухвалити нове рішення, яким
у задоволенні позову відмовити.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що скарга
підлягає відхиленню на таких
підставах.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що позивач є
батьком ОСОБА_12, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1. На підставі свідоцтва про
право власності, виданого Управлінням
житлово-комунального господарства
Виконавчого комітету Одеської міської
ради народних депутатів від 30 травня 1995
року, ОСОБА_12 на праві приватної
власності належала однокімнатна
квартира АДРЕСА_1, загальною площею 22,2
кв. м.

01 березня 2012 року позивач звернувся до
Другої Одеської державної
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини за законом у
вигляді квартири АДРЕСА_1, яка
відкрилася після смерті ОСОБА_12

Відповідно до листа зазначеної
нотаріальної контори № 315/02-14 від 29
травня 2013 року ОСОБА_6 повідомлено, що
заяви про прийняття спадщини від інших
спадкоємців не надходили, повідомлено,
що видача свідоцтва про право на
спадщину проводиться після подання
оригіналів правовстановлюючих
документів щодо належності цього майна
спадкодавцеві та перевірки
відсутності заборони або арешту цього
майна, за відсутності у спадкоємця
необхідних оригіналів документів
роз'яснено право звернення до суду.

Позивач не може надати
правовстановлюючі документи, оскільки
вони залучені слідчим як речові докази
до матеріалів кримінальної справи.

Вироком Київського районного суду м.
Одеси від 30 квітня 2013 року ОСОБА_13
засуджено за скоєння злочинів,
передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 5 ст. 27,
ч. 3 ст. 357, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 358 КК України,
ОСОБА_14 за скоєння злочинів,
передбачених ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст.
190 КК України, ОСОБА_7 за скоєння
злочинів, передбачених ч. 3 ст. 190,
ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК
України, ОСОБА_15 за скоєння злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України,
ОСОБА_16 за скоєння злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України і
ОСОБА_17 за скоєння злочину,
передбаченого за ч. 3 ст. 357, ч. 3 ст. 190 КК
України. Вирок вступив у законну силу 16
травня 2013 року.

Згідно з вироком ОСОБА_17, що проживала
разом з ОСОБА_12 у квартирі АДРЕСА_1,
діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7,
ОСОБА_13 та ОСОБА_14, викрала з квартири
документи, а саме: паспорт ОСОБА_12,
довідку про присвоєння
ідентифікаційного номеру, технічний
паспорт на зазначену квартиру,
свідоцтво про право власності на неї та
розпорядження органу приватизації,
після чого передала їх співучасникам,
які переклеїли у цивільному паспорті
ОСОБА_12 його фотокартку на фотокартку
ОСОБА_7, виготовили довідку про склад
сім'ї та реєстрацію у квартирі,
підробивши підписи бухгалтера,
паспортиста та начальника дільниці № 5
КП «ЖКС «Портофранківський» та
відбиток штампу цієї дільниці.
Використавши підроблені документи,
засуджені отримали у КП «ОМБТІ та РОН»
технічний паспорт та
довідку-характеристику на квартиру,
оформивши замовлення від імені ОСОБА_12

ОСОБА_7, продовжуючи реалізовувати
спільний злочинний умисел, домовився
зі своїм знайомим ОСОБА_8 про
оформлення договору купівлі-продажу
квартири з метою наживи від подальшого
продажу, на що останній погодився. 10
грудня 2010 року ОСОБА_7, діючи за
підробленими документами ОСОБА_12,
уклав з ОСОБА_8 договір купівлі-продажу
спірної квартири. Цей договір був
укладений у присутності приватного
нотаріуса Одеського міського
нотаріального округу та нею
посвідчений. На підставі цього
договору за ОСОБА_8 було зареєстровано
право власності на квартиру.

28 грудня 2010 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_9
був укладений договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, посвідчений
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу.

Після оформлення зазначених вище
документів ОСОБА_7 знову замінив
фотокартку у паспорті ОСОБА_12, вклеївши
замість своєї його фотокартку. 05 січня
2011 року ОСОБА_7, знаходячись у
приміщенні дільниці № 5 КП «ЖКС
«Портофранківський», на офіційному
бланку власноруч написав заяву про
зняття з реєстрації ОСОБА_12, вказавши
видуману адресу, а ОСОБА_12, у свою чергу,
власноруч підписав заяву під його
примусом, та 10 січня 2011 року особисто
забрав паспорт останнього з відміткою
про зняття з реєстрації. Увесь час
засуджені за вироком намагалися
ретельно приховувати від ОСОБА_12 усі
обставини, пов'язані з незаконним
заволодінням квартири.

Таким чином, згідно з вироком суду
угода між ОСОБА_7, який виступив за
ОСОБА_12, та ОСОБА_8 була укладена
злочинним шляхом, оскільки сам ОСОБА_12
не знав про неї, а вона укладалася з
використанням підроблених документів,
а також за його відсутністю та без його
відома.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України,
вирок у кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно ч. 3 ст. 203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо
майно за відплатним договором придбане
в особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
від набувача лише у разі, якщо майно: 1)
було загублене власником або особою,
якій він передав майно у володіння; 2)
було викрадене у власника або особи,
якій він передав майно у володіння; 3)
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

З урахуванням вказаного, задовольняючи
позов, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився й
апеляційний суд, вірно виходив із того,
що позивач, як спадкоємець, звернувся
до суду з вимогою про витребування
майна з чужого володіння для
відновлення становища, що існувало до
моменту вчинення злочинних дій,
оскільки його син, який був власником
майна, не встиг скористуватися цим
правом.

Крім того, суди дійшли обґрунтованого
висновку, що оскільки квартира, яка
належала померлому сину позивача,
вибула з власності без його згоди, а
була відчужена особою, яка не мала
такого права, то оспорюваний правочин
необхідно визнати недійсним і
витребувати квартиру від набувача.

Також колегія суддів погоджується з
висновком судів, що у позивача відсутні
умови для одержання в нотаріальній
конторі свідоцтва про право на
спадщину на спірну квартиру, у зв'язку з
чим вимоги позивача, в частині визнання
права власності на спірну квартиру у
порядку спадкування, підлягають
задоволенню.

Вказаний висновок судів відповідає
обставинам справи та встановленим
судами обставинам справи.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що ухвалюючи оскаржувані
судові рішення, суди правильно
визначилися з характером спірних
правовідносин та нормами
матеріального права, які підлягають
застосуванню, у результаті чого
ухвалили законні і обґрунтовані судові
рішення, які відповідають вимогам
матеріального та процесуального права,
а тому підстав для їх скасування немає.

При розгляді справи судами дотримані
вимоги цивільного процесуального
закону, всебічно, повно й об'єктивно
з'ясовані обставини справи та надана їм
належна оцінка.

Керуючись статтями 337, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_9 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 29 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
24 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. ВисоцькаСудді:
О.В. Кафідова Т.О. Писана О.В. Умнова І.М.
Фаловська