СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у 1 інстанції - Фролов М.О.
Доповідач - Борисова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М.,
Гаращенка Д.Р.

при секретарі: Шалапуда Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою відповідача
ОСОБА_2 на рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 14 липня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про визначення часток у
спільній сумісній власності подружжя
та стягнення компенсації,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2013 року позивач звернулася до
суду із позовом, в якому просила
визначити частки позивача і
відповідача у спільній сумісній
власності по 1/2 частці за кожним та
поділити майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя -
автомобіль NLHCM41VP8Z123066 Hyndai Accent 1493 МКП 2R,
стягнути з ОСОБА_2 на її користь 39450 грн.,
як компенсацію половини вартості
автомобіля та вирішити питання судових
витрат.

В мотивування вимог посилалася на те,
що спірний автомобіль є об'єктом
спільної сумісної власності подружжя,
тому підлягає поділу у судовому
порядку внаслідок відсутності
домовленості у вирішенні спору у
добровільному порядку.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 14 липня 2014 року позов
задоволено.

Визначено частки ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у
спільній сумісній власності по 1/2
частці за кожним та поділено майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя автомобіль
NLHCM41VP8Z123066 Hyundai Accent 1493 МКП 2R.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
39450 грн. компенсації половини вартості
автомобіля NLHCM41VP8Z123066 Hyundai Accent 1493 МКП 2R,
припинено право сумісної власності
ОСОБА_3 на зазначене майно.

Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду
відповідач подав апеляційну скаргу та
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального і
порушення норм процесуального права
просить скасувати рішення та ухвалити
нове про відмову у задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної
скарги вказує, зокрема, що судом
проігноровано обов'язкову умову для
виплати компенсації, передбаченої ч.5
ст.71 СК України - присудження одному з
подружжя грошової компенсації можливе
за умови попереднього внесення другим
із подружжя відповідної грошової суми
на депозитний рахунок суду.

Крім того, спірний автомобіль є його
особистою приватною власністю,
оскільки був придбаний за його кошти,
які він позичив у свого батька, що
підтверджується борговою розпискою.

Зазначив, що автомобіль був проданий за
довіреністю, яка була видана за згодою
позивача.

В судовому засіданні апеляційного суду
відповідач та його представник доводи
апеляційної скарги підтримали та
просили її задовольнити.

Представник позивача проти
апеляційної скарги заперечувала та
просила залишити рішення суду першої
інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які брали участь у
справі, перевіривши матеріали справи
та обговоривши доводи апеляційної
скарги колегія суддів вважає, що скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд виходив з
того, що спірний автомобіль є спільною
сумісною власністю подружжя та стягнув
позивачу з відповідача компенсацію
вартості її 1/2 частини у спільній
сумісній власності подружжя, з
припиненням права спільної сумісної
власності позивача на зазначено майно.

Проте, з таким висновком суду в повній
мірі погодитись неможливо, оскільки
такого висновку суд дійшов, не
з'ясувавши дійсні обставини спору, не
перевіривши доводи і заперечення
сторін та без належної оцінки доказів.

Згідно з ст.60 СК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності.

При поділі майна суд виходить із того,
якщо між подружжям нe досягнуто згоди
про спосіб поділу спільного майна, то
за позовом подружжя або одного з них
суд може постановити рішення: про поділ
майна в натурі, якщо це можливо без
шкоди для його господарського
призначення; про розподіл речей між
подружжям з урахуванням їх вартості та
частки кожного з подружжя в спільному
майні; про присудження майна в натурі
одному з подружжя, з покладенням на
нього обов'язку компенсувати другому з
подружжя його частку грішми.

Відповідно до ч.ч.2, 4 ст.65 СК України при
укладенні договорів одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя. Договір, укладений
одним із подружжя в інтересах сім'ї,
створює обов'язки для другого з
подружжя, якщо майно, одержане за
договором, використане в інтересах
сім'ї.

Згідно з ст.69 СК України дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності незалежно від розірвання
шлюбу.

Відповідно до абз.1 п.23 постанови
Пленуму Верховного Суду України № 11
від 21 грудня 2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання.

Як зазначено в абзаці 1 п.24 цієї ж
постанови до складу майна, що підлягає
поділу включається загальне майно
подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб. При поділі майна
враховуються також борги подружжя та
правовідносини за зобов'язаннями, що
виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК
України).

Статтями 70,71 СК України встановлено, що
у разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, ділиться
між ними в натурі.

Неподільні речі присуджуються одному з
подружжя. Присудження одному з
подружжя грошової компенсації замість
його частки у праві спільної сумісної
власності на майно, допускається лише
за його згодою.

Судом встановлено, що 05 липня 2008 року
між сторонами по справі було
зареєстровано шлюб, в період якого,
відповідачем було придбано за
договором купівлі-продажу № 24/10/2008-6252
автомобіль марки Hyundai Accent, об'єм двигуна
1493 см. куб., кузов НОМЕР_9, державний
номер НОМЕР_4, вартістю 78900 грн.

Відповідно до квитанції від 24 жовтня 2008
року за № 33-1397К за автомобіль було
сплачено кошти у сумі 8000 грн., а згідно
квитанції від 27 жовтня 2008 року було
сплачено 70900 грн.

Отже, указаними нормами права
передбачено презумпцію віднесення
придбаного під час шлюбу майна до
спільної сумісної власності подружжя.
У такому разі позивач звільняється від
доведення цієї обставини, яка має
значення для правильного вирішення
справи, а відповідач, якщо заперечує
проти цього, відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК
України має довести протилежне
(спростувати матеріально-правову
презумпцію).

Таким чином, вірним є висновок суду
першої інстанції про те, що автомобіль
був є об'єктом спільної сумісної
власності подружжя.

Згідно з ст.65 СК України дружина,
чоловік розпоряджаються майном, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, за взаємною згодою.
При укладенні договорів одним із
подружжя вважається, що він діє за
згодою другого з подружжя. Дружина,
чоловік має право на звернення до суду
з позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її, його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового. Для укладення
одним із подружжя договорів, які
потребують нотаріального посвідчення
і (або) державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово. Згода на укладення
договору, який потребує нотаріального
посвідчення і (або) державної
реєстрації, має бути нотаріально
засвідчена.

З матеріалів справи убачається, що
згідно довіреності від 08 листопада 2010
року відповідач уповноважив ОСОБА_4
продати за ціну і на умовах на свій
розсуд належний йому на підставі
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_8,
виданого 30 жовтня 2008 року, автомобіль
марки (моделі) Hyundai Accent, 2008 року випуску,
тип - легковий сєдан, сірого кольору,
шасі (кузов, рама) НОМЕР_7, номерний
номер НОМЕР_4, зареєстрований 30 жовтня
2008 року BPEP-11 УДАІ в м. Києві.

Відповідно до копії технічного
паспорту (а.с.119) власником автомобіля
Hyundai Accent, 2008 року випуску, шасі (кузов,
рама) НОМЕР_7, державний номер НОМЕР_5 є
ОСОБА_5 (мати відповідача) з 03 травня 2014
року.

Відповідно до абз.2 п.30 постанови
Пленуму Верховного Суду України №11 21
грудня 2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» у випадку коли при розгляді
вимоги про поділ спільного сумісного
майна подружжя буде встановлено, що
один із них здійснив його відчуження чи
використав його на свій розсуд проти
волі іншого з подружжя і не інтересах
сім'ї чи не на її потреби або приховав
його, таке майно або його вартість
враховується при поділі.

Разом з тим, вирішуючи питання про
поділ майна суд першої не перевірив, чи
наявне на час розгляду справи спірне
майно.

Як вбачається з пояснень представника
позивача, позивачу не було відомо про
відчудження автомобіля, свою згоду на
продаж автомобіля позивач не давала.

В судовому засіданні відповідач
пояснив, що вказаний автомобіль був
відчуджений на виконання рішення суду
про стягнення з нього на користь його
батька ОСОБА_4 За яку суму він був
проданий йому невідомо.

Враховуючи, що автомобіль
відповідачем був відчуджений без згоди
позивача, то відповідач зобов'язаний
сплатити ОСОБА_3 грошову компенсацію
вартості 1/2 частини автомобіля.

Щодо вартості компенсації частки
позивача у розмірі 39450 грн., то вона є
обґрунтованою, оскільки відповідачу
роз'яснювалося право заявити
клопотання про призначення експертизи,
щодо визначення ринкової вартості
автомобіля станом на час розгляду
справи, проте відповідне клопотання не
було заявлено.

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи, під час розгляду справи в суді
першої інстанції відповідач не
оспорював вартість спірного
автомобіля, зазначеної позивачем.

Доводи апеляційної скарги про те, що
присудження одному з подружжя грошової
компенсації можливе за умови
попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду, колегія
суддів не приймає до уваги, оскільки
на час ухвалення судом першої
інстанції рішення вказаний автомобіль
відповідачем вже було відчужено.

Твердження апелянта про те, що
автомобіль є його особистою власністю
є безпідставними, оскільки вартість
автомобіля було оплачено за рахунок
спільних коштів подружжя, так як
протилежного суду не доведено.

Апеляційна інстанція також вказує на
те, що відповідно до довідки про доходи
ОСОБА_2 дохід відповідача з липня 2008
року по жовтень 2008 року становить 13188,30
грн., що свідчить про те, що він не міг
тільки за власні кошти купити
автомобіль.

Крім того, рішення Голосіївського
районного суду міста Києва від 11
березня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу не
вказує на те, що грошові кошти, що були
отримані відповідачем у свого батька
за договором позики були витрачені на
потреби подружжя, оскільки позов був
пред'явлений лише до ОСОБА_2, доказів
того, що позивач у письмовій формі
надавала згоду на укладення договору
позики відповідачем не надано.

Крім того, як суду пояснила представник
позивача, автомобіль був придбаний
подружжям також за кошти, які були їм
подаровані на весіллі.

В силу ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Згідно з ст.88 ЦПК України колегія
суддів вважає необхідним стягнути з
відповідача на користь позивача
судовий збір у розмірі 394,50 грн.

На основі повно та всебічно з'ясованих
обставин, перевірених в судовому
засіданні, оцінивши докази,
встановивши правовідносини, які
випливають із встановлених обставин та
правові норми, які підлягають
застосуванню до цих правовідносин,
колегія суддів приходить до висновку
про задоволення позову частково та в
порядку поділу спільного сумісного
майна подружжя стягнути з відповідача
на користь позивача компенсацію
вартості 1/2 частини автомобіля Hyundai Accent
в розмірі 39450 грн.

Згідно з ст.88 ЦПК України колегія
суддів вважає необхідним стягнути з
відповідача на користь позивача
судовий збір у розмірі 394 грн. 50 коп.

В решті позовних вимог - відмовити.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л
А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 14 липня 2014 року скасувати
ухвалити нове наступного змісту.

Позов задовольнити частково.

В порядку поділу спільного сумісного
майна подружжя стягнути з ОСОБА_2
ідентифікаційний номер НОМЕР_6 на
користь ОСОБА_3 грошову компенсацію
вартості 1/2 частини автомобіля Hyundai Accent,
2008 року випуску, державний номер НОМЕР_5
в розмірі 39450 грн. та судовий збір у
розмірі 394 грн. 50 коп.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: