АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц7967517
Головуючий у 1 інстанції -
Доповідач - Шахова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Головачова Я.В., Поливач
Л.Д .

при секретарі Меєчко Д.П .

розглянула в відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
майна та за зустрічним позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_1,треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4
про поділ майна

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Святошинського районного
суду м. Києва від 14 березня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2011 року ОСОБА_1 звернувся до
суду за зазначеним позовом, в якому,
після уточнення, зазначав, що з 23 лютого
1983 року по 19 січня 2011 року перебував у
шлюбі з ОСОБА_5 під час якого набуто
спільне майно, яке поділити мирно не
видається за можливе,з огляду на що
просив виділити йому у
власність:житловий будинок АДРЕСА_2.
вартістю 294 430 грн.; гаражний бокс НОМЕР_2
в гаражному кооперативі «Лаванда» по
АДРЕСА_3 вартістю 27 800грн.; автомобіль
«Мерседес-бенц», 1983р. випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_3 вартістю

25 300грн.; мотоцикл з боковим причепом МТ
10-36, 1992р. випуску вартістю 1 500грн.;
автомобільний причіп ОДАЗ, 1993р.
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1
вартістю 3 300грн.

Відповідачці просив виділити 12 частину
квартири АДРЕСА_1 вартістю 402 150грн. та
стягнути на її користь компенсацію
вартості 12частини майна,яке
виділяється йому в сумі 28 950грн., які він
перерахував на депозитний рахунок
суду. При цьому земельну ділянку площею
0,2215 га, яка розташована по АДРЕСА_2.
вважає своєю особистою власністю,
оскільки вона набута ним внаслідок
приватизації.

В вересні 2011 року ОСОБА_5, визнавши
позов ОСОБА_1 частково,звернулась до
суду з зустрічним позовом, в якому,
після уточнення, просила виділити її у
власність 12 частину житлового будинку
АДРЕСА_2. та земельної ділянки площею
0,2215 га за тією ж адресою загальною
вартістю 380 630грн. та 14 частину квартири
АДРЕСА_1.

Відповідачу просила виділити: 12
частину житлового будинку АДРЕСА_2. та
земельної ділянки площею 0,2215 га за тією
ж адресою загальною вартістю 380 630грн.;14
частину квартири АДРЕСА_1;гаражний бокс
НОМЕР_2 в гаражному
кооперативі«Лаванда»по АДРЕСА_3
вартістю 27 800грн.;автомобіль
«Мерседес-бенц», 1983р. випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_3 вартістю 25
300грн.;

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 14 березня 2014 року
позов ОСОБА_1 задоволено частково та
виділено йому у власність: житловий
будинок АДРЕСА_2.загальною вартістю 380
630 грн.; гаражний бокс НОМЕР_2 в
гаражному кооперативі «Лаванда» по
АДРЕСА_3 вартістю 27 800грн.; автомобіль
«Мерседес-бенц», 1983р. випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_3 вартістю 25
300грн.;мотоцикл з боковим причепом МТ
10-36, 1992р. випуску вартістю 1 500грн.;
автомобільний причіп ОДАЗ, 1993р.
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1
вартістю 3 300грн.

ОСОБА_5 виділено у власність 12 частину
квартири АДРЕСА_1 вартістю 402 150грн.,
стягнуто на її користь з ОСОБА_1грошову
компенсацію в сумі 28 950грн.

В задоволені зустрічного позову ОСОБА_5
відмовлено.

З таким рішенням суду не погодилася
ОСОБА_5,яка подала апеляційну скаргу та
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального і
порушення норм процесуального права
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове яким вирішити по суті
заявлені позовні вимоги .

На обґрунтування доводів апеляційної
скарги вказує, зокрема, що рішення суду
є несправедливим,а зроблені в ньому
висновки не відповідають обставинам
,які мають значення для правильного
вирішення справи,оскільки житловий
будинок,який суд повністю виділив
колишньому чоловікові, може бути
реально поділено,так як він має два
окремих входи та два окремо
побудованих гаражі. Земельна ділянка
також за своїми розмірами може бути
реально розділена для користування як
нею так і чоловіком. При цьому суд не
врахував її стан здоров'я та бажання
користуватися садом та городом.
Виділивши її частку квартири АДРЕСА_1
суд не врахував,що іншими
співвласниками цієї квартири є їх
повнолітні діти,а тому користуватися
квартирою окремо вона позбавлена
можливості. При цьому, не виділивши
чоловіку частину цієї квартирі,суд
виділив йому гараж в кооперативі
поблизу будинку, що є на її думку
недоцільним та не врахував, що вона
також має посвідчення водія та має на
переважне право на виділення його в її
користування. З огляду на
зазначене,вважає що суд мав всі
підстави провести реальний поділ
спірного майна та не поліпшувати умови
лише позивачеві,якому виділив три
гаражі, автомобіль та окремий будинок.

В судовому засіданні суду апеляційної
інстанції ОСОБА_5 та її представник
доводи апеляційної скарги підтримали
та просили задовольнити апеляційну
скаргу.

ОСОБА_1 та його представник проти
апеляційної скарги заперечували та
просили залишити без змін рішення суду
першої інстанції.

Третя особа ОСОБА_3 також просив
залишити рішення суду першої інстанції
без змін.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання
не з'явилася, про розгляд справи
повідомлена належно.

Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК неявка
сторін,або інших осіб,які беруть участь
у справі,належним чином повідомлених
про час та місце розгляду справи, не
перешкоджає розглядові справи в
апеляційному суді.

Заслухавши доповідь судді Шахової О.В.,
пояснення осіб, які брали участь у
справі, перевіривши матеріали справи
та обговоривши апеляційну скаргу, в
межах її доводів, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ст. 22 КпШС УРСР майно, нажите
подружжям за час шлюбу, є його спільною
сумісною власністю.

Відповідно до ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності.

Згідно ст. 70 СК України у разі поділу
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка визнаються
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором. За рішенням суду частка
майна дружини, чоловіка може бути
збільшена, якщо з нею, ним проживають
діти, а також непрацездатні повнолітні
син, дочка, за умови, що розмір
аліментів, які вони одержують,
недостатній для забезпечення їхнього
фізичного, духовного розвитку та
лікування.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що
є об'єктом права спільної власності
подружжя, ділиться між ними в натурі.
Якщо дружина та чоловік не домовилися
про порядок поділу майна, спір може
бути вирішений судом. При цьому суд
бере до уваги інтереси
дружини,чоловіка, дітей та інші
обставини, що мають істотне значення.
Неподільні речі присуджуються одному з
подружжя, якщо інше не визначено
домовленістю між ними. Присудження
одному з подружжя грошової компенсації
замість його частки у праві спільної
сумісної власності на майно, зокрема на
житловий будинок, квартиру, земельну
ділянку, допускається лише за його
згодою, крім випадків, передбачених
Цивільним Кодексом.

Присудження одному з подружжя грошової
компенсації можливе за умови
попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду.

Згідно постанови Пленуму Верховного
Суду України № 11 від 21.12.2007р. «Про
практику застосування судами
законодавства про право на шлюб,
розірвання шлюбу та визнання його
недійсним та поділ майна подружжя»
вартість майна, що підлягає поділу,
визначається за погодженням між
подружжям, а при недосягненні згоди -
виходячи з дійсної його вартості на
день розгляду справи.

За відсутності такої згоди присудження
грошової компенсації може мати місце з
підстав, передбачених ст. 365 ЦПК
України, за умови звернення подружжя
(одного з них) до суду з таким позовом
(ст. 11 ЦПК України) та попереднього
внесення на депозитний рахунок суду
відповідної грошової суми.

У разі, коли жоден із подружжя не вчинив
таких дій, а неподільні речі не можуть
бути реально поділені між ними
відповідно до їх часток, суд визнає
ідеальні частки подружжя в цьому майні
без його реального поділу і залишає
майно у їх спільній частковій
власності.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, сторони перебували
в зареєстрованому шлюбі з 23.02.1983р. до
23.12.2010р. (а.с. 18).

Під час шлюбу придбали майно, а саме:
квартиру АДРЕСА_1 вартістю 804
300грн.придбаної на підставі договору
купівлі-продажу від 1.08.1997р. та
оформленої від імені та на ім'я ОСОБА_5
(т. 1 а.с. 36).

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 31.05.2013р., залишеним без
змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва
від 23.12.2013р. даний договір
купівлі-продажу визнано частково
недійсним і за ОСОБА_5 визнано право
власності на 2/4 частини даної квартир
(т.2 а.с. 12-14).

Сторонам належить також жилий будинок
з надвірними будівлями та спорудами по
АДРЕСА_2, розташований на земельній
ділянці площею 0,2215га на підставі
договору купівлі-продажу від 12.10.1991р.,
укладеного на ім'я ОСОБА_1,вартістю 380 630
грн.(т. 1 а.с. 4-17); автомобіль
«Мерседес-Бенц», 1983р. випуску,
держномер НОМЕР_3, зареєстрований за
ОСОБА_1, вартістю 25 300грн. (т. 1 а.с. 19);
автомобільний причіп ОДАЗ, 1993р.
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1,
зареєстрований на ім'я ОСОБА_1, вартістю
3 300грн.(т.1 а.с.188); гаражний бокс НОМЕР_2 в
гаражному кооперативі «Лаванда» по
АДРЕСА_3 вартістю 27 800грн. (т. 1 а.с. 40,
46);мотоцикл з боковим причепом МТ 10-36,
1992р. випуску вартістю 1500грн.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та
відмовляючи ОСОБА_5 в задоволені
зустрічних вимог суд виходив з того, що
сторони дійшли згоди щодо вартості
майна, визначеного Звітом про оцінку
майна ТОВ «Адаміл» від 22.08.2011р., згідно
якого дійсна (ринкова) вартість
квартири АДРЕСА_1 станом на час
складання висновку становить 804 300грн.,
тобто 12 її частина становить 402 150грн.;
вартість домоволодіння по АДРЕСА_2.,
розташованого на земельній ділянці
площею 0,2215га становить 390 630грн.,
вартість гаражного боксу становить 27
800грн., вартість автомобіля
«Мерседес-бенц» становить 25 300грн.;
вартість причепа автомобільного
становить 3 300грн., вартість мотоцикла
становить 1500грн. (т. 1 а.с. 115-178).

При цьому судом встановлено,що поділу
між подружжям підлягає лише 2/4 частини
квартири АДРЕСА_1, врахував порядок
користування сторонами спільним
майном, за яким дружина після
розірвання шлюбу постійно проживає в
АДРЕСА_1 та працює в м. Києві, чоловік
тривалий час в квартирі не проживає,
зареєстрований в АДРЕСА_2 /т. 2 ас 31/, що
між сторонами склались конфліктні
стосунки і спільне користування майном
є неможливим. Судом враховано також, що
вартість домоволодіння та вартість 24
частини квартири є приблизно
однаковими, можливість використання
вказаних об'єктів для постійного
проживання кожної сторони по справі,
факт внесення ОСОБА_1 грошей за
компенсацію частини майна,яку він
просив виділити йому та вважав за
доцільне провести поділ майна в натурі
та виділити позивачеві у власність
жилий будинок з надвірними будівлями
та спорудами по АДРЕСА_2., розташований
на земельній ділянці площею 0,2215га
загальною вартістю 380 630 грн., а
відповідачці - 2/4 частини квартири
АДРЕСА_1 вартістю 402 150грн.

Вимогу позивача ОСОБА_1 про виключення
з майна, що є спільною сумісною
власністю подружжя земельної ділянки
площею 0, 2215 га, суд вважав
безпідставною, оскільки передача
відповідачу у власність даної
земельної ділянки відбулась після
придбання будинку, який був спільною
сумісною власністю подружжя, а тому
право власності на земельну ділянку
встановлюється відповідно до ч. 4 ст. 120
ЗК України і дана земельна ділянка
також була спільною власністю
подружжя.

Відносно поділу іншого набутого під
час шлюбу майна спору у сторін не
виникає, а тому суд вважав за можливе
виділити позивачу гаражний бокс
вартістю 27800грн., автомобіль
«Мерседес-бенц» вартістю 25300грн.;
причеп автомобільний вартістю 3 300грн.,
мотоцикл вартістю 1500грн., а всього на
загальну суму 57900грн., присудивши
відповідачці компенсацію вартості 12
частини цього майна, внесену позивачем
на депозитний рахунок суду згідно
квитанцій від 29.01.2014р. та від 17.02.2014р./т. 2
ас 41-42/.

Таких висновків суд першої інстанції
дійшов після повного, всебічного
з'ясування обставин справи, перевірки
доводів і заперечень сторін, надання
належної правої оцінки зібраним у
справі доказів та застосування
правових норми, які регулюють дані
правовідносини, з огляду на що рішення
суду відповідає матеріалам справи та
вимогам закону, є законним та
обґрунтованим і підстав для його
скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 про
те, що рішення суду є несправедливим,
оскільки на її користь виділено
реально лише частина квартири та не
виділено частину житлового будинку та
земельної ділянки колегія суддів не
приймає до уваги та погоджується з
встановленням судом першої інстанції
тієї обставини,що спільне користування
сторонами,як цим так і іншим майном
неможливе, внаслідок того,що між ними
склалися неприязні стосунків,а тому
обраний судом варіант поділу
майна,навпаки, буде максимально
сприяти уникненню конфліктних
стосунків між сторонами,тим більше, що
як заявляє сама ОСОБА_5 її колишній
чоловік проживає з іншою жінкою.

Щодо обрання судом варіанту розподілу
іншого майна та виділення його ОСОБА_1
(автомобіля з причепом,гаражу в ГБК
«Лаванда» та мотоцикла) ,з яким колегія
суддів погоджується та вважає, що такий
висновок суду відповідає встановленим
обставинам, ґрунтується на
законі,оскільки суд вирішив їх з
урахуванням відсутності спору з
приводу цього майна, позовні вимоги про
поділ цього майна та розглянуто судом в
межах заявлених сторонами вимог.

Таким чином, доводи апеляційної
скарги про порушення судом
процесуального та матеріального права
не знайшли свого підтвердження, на
правильність висновків суду не
впливають та їх не спростовують та є
такими, що не тягнуть за собою
безумовне скасування рішення суду.

Відповідно до ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючисьст.ст.303,304,307,308,313,315,317,319ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 14 березня 2014 року залишити
без змін .

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді