Справа №
Провадження № 2/522/6159/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 жовтня 2014 року
Приморський районний суд м. Одеси в
складі:

головуючого-судді
Чернявської Л.М.,

при секретарі Прусс О.М.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі засідань
суду в місті Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Відкритого
акціонерного товариства Національна
акціонерна страхова компанія "Оранта"
про визнання нечинним та скасування
наказу в частині звільнення з посади,
зобов'язання поновити на посаді,
стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

21 травня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Відкритого
акціонерного товариства Національна
акціонерна страхова компанія "Оранта"
про визнання нечинним та скасування
наказу в частині звільнення з посади,
зобов'язання поновити на посаді,
стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу та моральної шкоди.
Позивач просить визначити нечинним та
скасувати наказ ВАТ НАСК «Оранта» від
18.04.2014 року № 672-к в частині звільнення
його з займаної посади головного
спеціаліста Управління економічної
безпеки Департаменту безпеки
головного офісу НАСК «Оранта» 22.04.2014
року за угодою сторін; зобов'язати ВАТ
НАСК «Оранта» поновити його на посаді
головного спеціаліста Управління
економічної безпеки Департаменту
безпеки головного офісу НАСК «Оранта»;
стягнути з ВАТ НАСК «Оранта» заробітну
плату за час вимушеного прогулу з 23.04.2014
року по день поновлення на роботі;
стягнути з ВАТ НАСК «Оранта» заподіяну
моральну шкоду у розмірі 15 000 гривень.

Мотивує вимоги тим, що згідно з Наказом
№ 1406-к від 01 серпня 2013 року він
приступив до виконання обов'язків на
посаді головного спеціаліста
Управління економічної безпеки
Департаменту безпеки головного офісу
НАСК «Оранта» та місцем роботи було
визначено офіс Одеської обласної
дирекції НАСК «Оранта». За час роботи в
нього не було жодного нарікання та
стягнення, він завжди виконував свої
обов'язки чесно, старанно, справедливо
та в надані строки.

15 квітня 2014 року йому зателефонувала
заступник начальнику відділу
кадрового адміністрування
Департаменту персоналу НАСК «Оранта»
Міщанчук В.М. та запропонувала
звільнитись з 22 квітня 2014 року за
угодою сторін, з укладанням з ним 23
квітня 2014 року цивільно - правового
договору. Мотивувала вимогу тим, що в
компанії важкі часи та з метою
мінімізації сплати податків треба
деякий час попрацювати по договору
цивільно-правового характеру. Він
погодився на звільнення з подальшим
укладенням з ним цивільно - правового
договору, тому його попросили
надіслати на електронну адресу відділу
кадрового адміністрування три заяви:
про звільнення за угодою сторін, про
видачу трудової книжки, про укладення з
ним цивільно - правового договору, які 16
квітня 2014 року були ним написані та їх
копії були передані начальнику відділу
кадрового та документального обліку
Одеської обласної дирекції НАСК
«ОРАНТА» ОСОБА_3 Оригінали цих заяв
досі заходяться в нього, оскільки була
домовленість, що він їх привезе, коли
прибуде до головного офісу НАСК
«Оранта» в м.Київ для підписання
договору. Однак, 24 квітня 2014 року
прибувши до офісу Одеської обласної
дирекції НАСК «Оранта» він дізнався
від ОСОБА_3, що з головного офісу
прийшла його трудова книжка та він може
ії отримати. Оскільки в трудовій книжці
здійснений запис про звільнення з 22
квітня 2014 року відповідно до наказу від
18 квітня 2014 року № 672-к, він
неодноразово звертався до керівництва
НАСК «Оранта» з питанням укладення з
ним цивільно-правового договору, проте
до теперішнього часу з ним не був
укладений такий вид договору. Таким
чином, звільнення його з займаної
посади на підставі п.1 ч. 1 ст. 36 Кодексу
законів про працю України було
здійснено ВАТ НАСК «Оранта» без
законної підстави. В зв'язку з
залишенням його обманним шляхом без
роботи і порушенням трудових прав, він
зазнав душевних страждань та
хвилюванням, зазначені обставини
призвели до втрати нормальних життєвих
зв'язків, змінили спосіб його життя,
оскільки після звільнення він
залишився без доходів та не має
можливості утримувати сімю, будучи, як
і раніше, єдиним годувальником в
родині. Таким чином, була позбавлена
джерела доходів та можливості на
нормальне існування у важкі часи в
Україні молода сімя, яка проживає на
найманій квартирі та обтяжена
кредитом.

В судовому засіданні позивач надав
пояснення, що відтворюють зміст
позовної заяви. Позовні вимоги просить
задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнав, надав суду
письмові заперечення, в яких зазначено
про відсутність підстав для
задоволення позову, оскільки
звільнення було здійснено на підставі
письмового волевиявлення позивача та
відповідно до вимог діючого
законодавства. Пояснив, що звільнення
позивача оформлено законно, за
домовленістю сторін, на підставі
письмової заяви. За вимогою позивача
після звільнення йому була надано для
огляду оригінал заяви про звільнення,
яку він не повернув. В зв'язку з чим на
теперешній час наявна лише копія заяви
про звільнення.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, допитавши свідка, суд
вважає що позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи,
позивач ОСОБА_1 працював на посаді
головного спеціаліста Управління
економічної безпеки Департаменту
безпеки головного офісу НАСК «Оранта»
з 01 січня 2013 року, на підставі Наказу
Відкритого акціонерного товариства
Національна акціонерна страхова
компанія «ОРАНТА» № 1406-к від 01 січня 2013
року (а.с. 20).

Наказом Відкритого акціонерного
товариства Національна акціонерна
страхова компанія «ОРАНТА» № 672-к від 18
квітня 2014 року ОСОБА_1 звільнений з
посади 22 квітня 2014 року за угодою
сторін згідно з пунктом 1 статті 36 КЗпП
України. Підстава: заява ОСОБА_1 від
16.04.2014р. (а.с. 23).

В ході судового розгляду встановлено,
що 16.04.2014 року начальником відділу
кадрового та документального обліку
ООД НАСК «Оранта» ОСОБА_3, отримано
оригінал заяви головного спеціаліста
Департаменту безпеки НАСК «Оранта»
ОСОБА_1 з проханням звільнити його з
посади за домовленістю сторін 22.04.2014
року.

Відповідно до алгоритму взаємодії
Дирекції з Департаментом персоналу
Головного офісу, що розташований
територіально у м. Києві по вул.
Здолбунівська, 7-Д (наказ від 06.04.2011 року
№ 478 «Про алгоритм взаємодії
Департаменту персоналу та працівників
дирекцій, відповідальних за кадрову
роботу») оригінал заяви було
відскановано та відправлено
електронною поштою до Департаменту
персоналу Головного офісу, а оригінал
заяви знаходився у ООД НАСК «Оранта».

Згідно з наказом Тимчасового
адміністратора НАСК «Оранта» Бажана
А.Ф. про звільнення ОСОБА_1 № 672 від
18.04.2014 року, позивача було звільнено.

22.04.2014 року позивач звернувся до
начальника відділу кадрового та
документального обліку ООД НАСК
«Оранта» ОСОБА_3 та надав заяву з
проханням видати його трудову книжку у
зв'язку з його звільненням.

Цього ж дня, позивач звернувся з
проханням надати йому його заяву.
Керівник кадрового відділу надала
позивачу оригінал його заяви про
звільнення, яку він не повернув.

Зазначені обставини підтвердила
допитана в судовому засіданні в якості
свідка ОСОБА_3, начальник кадрового
відділу та документального обліку ООД
НАСК «Оранта».

Таким чином, доводи позивача, що
письмова заява про звільнення не була
складена, а наказ було видано на
підставі електронного листа не
відповідає дійсності та
спростовуються належними доказами по
справі.

Крім того, з наказом про звільнення
позивач ознайомлюватись відмовився,
про що працівниками ООД НАСК «Оранта» в
особі директора ООД НАСК «Оранта»
Мельниковим Є.В., начальником кадрового
відділу ОСОБА_3 та начальником
адміністративно-господарського
відділу Терещуком Д.А. складений Акт
про відмову від підпису про отримання
наказу про звільнення від 22.04.2014 року
(а.с.26).

Суд не приймає до уваги доводи
позивача, що застосування п. 1 ст. 36 КЗпП
України виникає насамперед у сторін
строкового договору для його
дострокового припинення.

Так, відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України,
підставою припинення трудового
договору є угода сторін. Закон не
перешкоджає тому, щоб за угодою сторін
припинялись і трудові договори
укладені на невизначений строк.

Відповідно до роз'яснень п.8 Постанови
Пленуму Верховного Суду України №9 від
06.11.1992 року «Про практику розгляду
судами трудових спорів», судам
необхідно мати на увазі, що при
домовленості між працівником і
власником підприємства, установи,
організації або уповноваженим ним
органом про припинення трудового
договору за п.1 ст.36 КЗпП України (за
згодою сторін) договір припиняється в
строк, визначений сторонами.

Згідно з заявою позивача про
звільнення, була визначена дата
звільнення 22.04.2014 року (а.с.22).

Протягом строку, з дня подання заяви до
вказаної дати, від позивача не
надходило будь-яких заяв про
анулювання заяви про звільнення.

24.04.2014 року позивач отримав трудову
книжку, про що свідчить розписка
позивача на заяві про її видачу (а.с.25).

Суду не надано належних та допустимих
доказів, що звільнення позивача з
займаної посади відбулось в порушення
вимог діючого законодавства, оскільки
надані суду докази свідчать, що
звільнення було оформлено за
домовленістю сторін, на підставі
письмової заяви ОСОБА_1, що не
відповідає вимогам Закону.

Відповідно до передбаченого ст. 11 ЦПК
України принципу диспозитивності
цивільного судочинства суд розглядає
цивільні справи в межах заявлених
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень
(ч.1 ст.60 ЦПК України)

Відповідно до вимог ст.235 КЗпП України
незаконне звільнення являється для
суду підставою для ухвалення рішення
про поновлення на роботі і стягнення з
відповідача на користь позивача
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу.

Звільнення ОСОБА_1 було законним, тому
вимоги про поновлення на роботі та
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу не підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Враховуючи, що НАСК «Оранта» не
порушувала законних та трудових прав
ОСОБА_1, які б завдали йому моральної
шкоди, тому відсутні підстави для
стягнення моральної шкоди.

Керуючись ст.ст.36, 235, 237-1 КзпПУ, ст.ст. 208 -
215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволені позову
ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного
товариства Національна акціонерна
страхова компанія "Оранта" про визнання
нечинним та скасування наказу в
частині звільнення з посади,
зобов'язання поновити на посаді,
стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу та стягнення
моральної шкоди.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської області,
через Приморський районний суд міста
Одеси, шляхом подачі апеляційної
скарги на рішення суду протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Суддя
Л. М. Чернявська

14.10.2014