Справа № 265/6059/14-ц
Провадження № 2/265/2481/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

30 грудня 2014 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Козлова Д. О.,

при секретарі - Скоробогатько Г. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рекком» про стягнення заборгованості з заробітної плати, з оплати лікарняних, компенсації за невикористану відпустку, індексації заробітної плати, компенсації заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості з заробітної плати, з оплати лікарняних, компенсації за невикористану відпустку, індексації заробітної плати, компенсації заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування поданого позову позивачка посилалась на те, що в період з 1 серпня 2003 року по 30 квітня 2004 року вона перебувала у трудових відносинах із відповідачем. Однак за час її роботи у відповідача заробітна плата їй виплачувалась нерегулярно, із затримками, без дотримання умов колективного договору та вимог регіональної та галузевих угод, що призвело до боргу перед нею з заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, компенсації заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, індексації заробітної плати, оплаті лікарняних. Оскільки відповідач не виплатив їй в день звільнення усі суми, що належали їй, то відповідач грубо порушив трудові права позивачки. Вказує при цьому, що вона зверталась до відповідача з письмовою заявою про видачу їй відповідних довідок про наявність заборгованості по виплаті усіх сум, що належали їй на день звільнення. Оскільки порушення її прав триває, то вважає, що відповідач повинен виплатити їй середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи від дати звільнення позивачки по день повної виплати всіх належних сум в день звільнення або по день ухвалення рішення. Зазначала також, що діями відповідача їй було завдано моральних страждань, які позивачка оцінює у 10000 грн., бо відповідачем тривалий час порушувались її трудові права, які не були відновленні до тепер. На підставі викладеного просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 6500 грн., заборгованість по оплаті лікарняного в сумі 1000 грн., заборгованість по компенсації за невикористану відпустку в сумі 1500 грн., компенсацію заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати в сумі 750 грн., індексацію заробітної плати в сумі 450 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 квітня 2004 року по 4 листопада 2014 року в сумі 255426,36 грн. (згідно уточнених позовних вимог) та 10000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Ані позивачка, ані її представник, який діє на підставі довіреності, ОСОБА_2, в судове засідання не з'явились, надавши суду заяви з проханням вирішити справу у їх відсутність, наполягаючи при цьому на задоволенні позовних вимог та не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення по справі.

Представники відповідача у судове засідання не з'явились за невідомих суду причин повторно, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, не надавши суду заяв про розгляд справи у їх відсутність.

Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України в разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, постановлячи заочне рішення. Тому зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 1 серпня 2003 року по 30 квітня 2004 року перебувала у трудових відносинах із ТОВ «Рекком», де працювала менеджером та була звільнена за власним бажанням, що підтверджується копією трудової книжки позивачки (а. с. 12).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Згідно ст. 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

За ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Натомість суд зазначає, що ОСОБА_1 не було доведено вимоги останньої щодо наявності будь-якої заборгованості перед нею з боку ТОВ «Рекком» з виплати заробітної плати, лікарняних, відпускних, індексації доходів та компенсації за затримку у проведенні таких виплат.

ОСОБА_1 не надала суду доказів перебування її з 1 серпня 2003 року по 30 квітня 2004 року на лікарняному, або необхідність проведення їй виплати сум відпускних, так само як й наявність боргу перед нею у відповідача по заробітній платі.

Таким чином в судовому засіданні було встановлено відсутність будь-яких доказів на підтвердження доводів ОСОБА_1 щодо існування з боку відповідача порушення трудових прав позивачки.

При цьому суд не може ґрунтувати рішення лише на поясненнях ОСОБА_1 щодо наявності перед нею заборгованості ТОВ «Рекком», оскільки вказані факти повинні підтверджуватися визначеними доказами, яких натомість суду ОСОБА_1 не надала.

Так позивачкою суду не було надано доказів заборгованості ТОВ «Рекком» перед нею з заробітної плати, з виплати лікарняних, з виплати відпускних, з виплати індексації доходів, з виплати компенсації за затримку у проведенні таких виплат.

На підставі переліченого, враховуючи відсутність первинних документів з підприємства відповідача, судом було встановлено, що доводи ОСОБА_1 про наявність у ТОВ «Рекком» перед позивачкою заборгованості не були підтвердженні.

Таким чином вимоги позивачки щодо проведення виплати ОСОБА_1 сум боргу з заробітної плати, сум лікарняних, сум відпускних, індексації заробітної плати та компенсації за затримку у проведенні такої виплати задоволенню не підлягають.

Згідно до ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно ст. 117 КЗпП у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Перелічені норми з урахуванням встановлених судом обставин справи свідчать про відсутність правових підстав для проведення стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки у проведенні розрахунку при звільненні позивачки, а також для стягнення на її користь моральної шкоди, оскільки в судовому засіданні не було підтверджено посилання ОСОБА_1 на існування невиконаних перед нею з боку ТОВ «Рекком» зобов'язань по виплаті заробітної плати та її складових, що свідчить в свою чергу про відсутність порушення трудових прав позивачки.

Оскільки в судовому засіданні було встановлено відсутність неправомірності дій відповідача по відношенню до ОСОБА_1, то таким чином усі заявлені позивачкою позовні вимоги до ТОВ «Рекком», як безпідставні, задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рекком» про стягнення заборгованості з заробітної плати, з оплати лікарняних, компенсації за невикористану відпустку, індексації заробітної плати, компенсації заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя Донецької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду позивачем може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області протягом десяти днів з дня отримання його копії шляхом подання апеляційної скарги через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя.

Суддя