14 серпня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:
Євтушенко О.І., Ситнік О.М.,
розглянувши в попередньому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Служба у
справах дітей Деснянської районної у м.
Києві державної адміністрації, про
визначення місця проживання дитини
за касаціною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 27 березня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 21 травня
в с т а н о в и л а:
У квітня 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_5, третя особа -
Служба у справах дітей Деснянської
районної у м. Києві державної
адміністрації, про визначення місця
В обґрунтування позовних вимог
зазначав, що він перебував з
відповідачем в зареєстрованому шлюбі
до 27 липня 2000 року, а в подальшому
сторони проживали в фактичних шлюбних
ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народився син ОСОБА_6.
З 2008 року сторони мешкають окремо,
дитина мешкає з матір'ю. Він сплачує
аліменти на малолітню дитину за
рішенням суду.

З 2008 року відповідач перешкоджає йому у
вільному спілкуванні з сином,
забороняє сину приймати подарунки від
батька та родичів по батьківській
лінії, налаштовує працівників школи, де
навчається дитина, проти участі батька
у вихованні дитини. Також відповідач не
виконує розпоряджень Деснянської
районної в м. Києві державної
адміністрації «Про участь у вихованні
малолітньої дитини ОСОБА_6». Вважає, що
проживання дитини з матір'ю не
забезпечує йому належних умов для
розвитку та виховання, натомість він
створив всі необхідні умови для
проживання дитини разом з батьком і має
матеріальну можливість утримувати та
виховувати сина, який має поганий стан
здоров'я, тому просив визначити місце
проживання неповнолітнього ОСОБА_6
разом із батьком.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 27 березня 2014 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, третя особа - Служба у справах
дітей Деснянської районної у м. Києві
державної адміністрації, про
визначення місця проживання дитини з
батьком відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від
21 травня 2014 року рішення Оболонського
районного суду м. Києва від 27 березня 2014
року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати оскаржувані судові рішення
та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги або
направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції, мотивуючи свої
вимоги порушенням судом норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції в межах
касаційної скарги перевіряє
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду, чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився суд
апеляційної інстанції, виходив із того,
що відсутні правові підстави для
розлучення дитини з матірʼ?ю, яке може
мати місце лише у виняткових випадках.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 157 СК України
той із батьків, хто проживає окремо від
дитини, зобов'язаний брати участь у її
вихованні і має право на особисте
спілкування з нею. Той із батьків, з ким
проживає дитина, не має права
перешкоджати тому з батьків, хто
проживає окремо, спілкуватися з
дитиною та брати участь у її вихованні,
якщо таке спілкування не перешкоджає
нормальному розвиткові дитини.

Згідно із ст. 159 СК України якщо той із
батьків, з ким проживає дитина, чинить
перешкоди тому з батьків, хто проживає
окремо, у спілкуванні з дитиною та у її
вихованні, зокрема якщо він ухиляється
від виконання рішення органу опіки та
піклування, другий із батьків має право
звернутися до суду з позовом про
усунення цих перешкод.

Відповідно до ст. 160 СК України місце
проживання дитини, яка не досягла
десяти років, визначається за згодою
батьків. Місце проживання дитини, яка
досягла десяти років, визначається за
спільною згодою батьків та самої
дитини. Якщо батьки проживають окремо,
місце проживання дитини, яка досягла
чотирнадцяти років, визначається нею
самою.

Частиною 1 ст. 161 СК України передбачено,
що якщо мати та батько, які проживають
окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким
із них буде проживати малолітня дитина,
спір між ними може вирішуватися
органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця
проживання малолітньої дитини
беруться до уваги ставлення батьків до
виконання своїх батьківських
обов'язків, особиста прихильність
дитини до кожного з них, вік дитини,
стан її здоров'я та інші обставини, що
мають істотне значення.

Крім того, в судовому засіданні
встановлено, що сторони в суді
апеляційної інстанції підтвердили
факт ухвалення рішення суду про
вселення відповідача разом із дитиною
в квартиру позивача, а відтак, у випадку
набрання рішенням суду законної сили і
його виконання, дитина проживатиме з
батьками в одній квартирі.

Таким чином, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився суд
апеляційної інстанції, дійшов вірного
висновку відмовивши в задоволенні
позовних вимог, оскільки дитина не
повинна розлучатися з батьками
всупереч їх бажанню.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
суд касаційної інстанції дійшов до
висновку про відхилення касаційної
скарги та залишення без змін рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 27 березня

2014 року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 21 травня 2014 року, тому що
судові рішення законні та
обґрунтовані.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції при попередньому
розгляді справи відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування
судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 27 березня

2014 року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 21 травня 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа -
Служба у справах дітей Деснянської
районної у м. Києві державної
адміністрації, про визначення місця
проживання дитини, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко О.М. Ситнік Ю.Г.
Іваненко