Справа № 661/2871/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2014 року

Новокаховський міський суд
Херсонської області в складі:

головуючої - судді Сапронової Л.В.

при секретарі - Шашликовій Т.В.

за участю представника позивача -
адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Нова Каховка Херсонської
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи - ОСОБА_4,
гаражний кооператив «Сокіл» про
розподіл спільного майна,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з
зазначеним позовом, посилаючись на те,
що в 1974 році вона уклала шлюб з ОСОБА_3,
за час шлюбу з відповідачем ними було
придбано рухоме та нерухоме майно, а
саме : легковий автомобіль «ГАЗ -2402»
седан, 1982 р.в., держ.номер НОМЕР_1; гараж
НОМЕР_2 в гаражному кооперативі
«Сокіл», також подружжям разом з їх
сином була приватизована в рівних
частках квартира, яка знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1.

На даний час сторони припинила
подружні відносини, шлюб було
розірвано в 2007році, тому просила суд
поділити майно, придбане в період
шлюбу, визнавши за відповідачем право
власності на легковий автомобіль,
гараж, а позивачці передати у власність
1/3 частку квартири АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник
позивачки уточнив позовні вимоги та
просив суд визнати за ОСОБА_3 право
власності на легковий автомобіль «ГАЗ
-2402» седан, 1982 р.в. держ.номер НОМЕР_1,
будівельні матеріали, які використані
на будівництво гаражного боксу НОМЕР_2
в гаражному кооперативі «Сокіл» на
суму 25 000 грн.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3
частину квартири АДРЕСА_1, яка належала
ОСОБА_3

Відповідач про час і місце слухання по
справі був сповіщений належним чином,
однак в судове засідання не з"явився,
надав суду заяву, в якій позовні вимоги
визнав повністю, не заперечував проти
їх задоволення, просив справу
розглянути у його відсутність.

Третя особа - ОСОБА_4 про час і місце
слухання по справі був сповіщений
належним чином, однак в судове
засідання не з"явився, надав суду заяву,
в якій позовні вимоги визнав повністю,
не заперечував проти їх задоволення,
просив справу розглянути у його
відсутність.

Третя особа - ГК «Сокіл» в судове
засідання не з'явилася, в поданій до
суду заяві просить розглянути справу у
їх відсутність.

Заслухавши пояснення представника
позивачки, дослідивши письмові докази
по справі в їх сукупності, суд прийшов
до наступного висновку.

Судом встановлено, що 24.08.1974року
сторони уклали шлюб., 08.11.2007року шлюб
між ними було розірвано.

Відповідно до свідоцтва про право
власності на житло від 04.11.1997року,
квартира АДРЕСА_1 належить на праві
спільної сумісної власності - ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4

З технічного паспорту вбачається, що
легковий автомобіль ГАЗ 2402,
реєстраційний номер НОМЕР_1, рік
випуску 1982, колір - сірий, тип- седан
зареєстрований за ОСОБА_3

З довідки голови ГК «Сокіл» слідує, що
гаражний бокс НОМЕР_2 належить ОСОБА_3;
вартість будівельних матеріалів,
витрачених на будівництво гаража
НОМЕР_2 складає 25 000грн.

З свідоцтва про народження від 17.11.2005р.
актовий запис №163 вбачається, що
батьками ОСОБА_4 є мати - ОСОБА_2, батько -
ОСОБА_3.

З свідоцтва про зміну імені від 17.11.2005р,
актовий запис №41 слідує, що ОСОБА_4
змінив прізвище з «ОСОБА_4» на «ОСОБА_4».

За правилами ч.1 ст.22 КпШС (в редакції
20.06.1969 року) майно, нажите подружжям за
час шлюбу, є його спільною сумісною
власністю. Кожен з подружжя має рівні
права володіння, користування і
розпорядження цим майном.

У відповідності до ч.1 ст.60 СК України (в
редакції 10.01.2002 року) майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважних
причин (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми,
хвороба, тощо) самостійного заробітку
(доходу).

Згідно ст.63 СК України (в редакції 10.01.2002
року) дружина та чоловік мають рівні
права на володіння, користування і
розпорядження майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

Як зазначає п.23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21.12.2007 року
№11 „Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя", спільною
сумісною власністю подружжя, що
підлягає поділу (статті 60, 69 СК України,
ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до
частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які
види майна, за винятком тих, які згідно
із законом не можуть їм належати
(виключені з цивільного обороту),
незалежно від того, на ім'я кого з
подружжя вони були придбані чи внесені
грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом. Спільною сумісною власністю
подружжя, зокрема, можуть бути:
квартири, жилі й садові будинки;
земельні ділянки та насадження на них,
продуктивна і робоча худоба, засоби
виробництва, транспортні засоби;
грошові кошти, акції та інші цінні
папери, паєнакопичення в
житлово-будівельному,
дачно-будівельному,
гаражно-будівельному кооперативі;
грошові суми та майно, належні подружжю
за іншими зобов'язальними
правовідносинами, тощо.

Як передбачено ч.3 ст.368 ЦК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу, є
їхньою спільною сумісною власністю,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Аналізуючи докази по справі, суд
приходить до висновку, що поскільки
вказане майно було придбане подружжям
в період їхнього шлюбу і оформлене на
відповідача як власника, тому його
необхідно визнати спільним сумісним
майном подружжя.

Відповідно до ч.1, 2 ст.376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на
нього.

Таким чином, у розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК
України самочинним будівництвом є не
тільки новостворений об'єкт, а й об'єкт
нерухомості, який виник у результаті
реконструкції, капітального ремонту,
перебудови, надбудови вже існуючого
об'єкта, здійснених без одержаного
дозволу місцевих органів виконавчої
влади чи органів місцевого
самоврядування, розробленої та
затвердженої в установленому порядку
проектної документації, дозволу на
виконання будівельних робіт від
органів архітектурно-будівельного
контролю, оскільки в результаті таких
дій об'єкт втрачає тотожність із тим, на
який власником (власниками) раніше
отримано право власності.

Об'єкти нерухомого майна, до складу
яких входять самочинно збудовані
(реконструйовані, переплановані)
об'єкти, не є об'єктами права власності
(ч. 2 ст. 376 ЦК України), а тому не можуть
бути предметом поділу (виділу) згідно з
нормами статей 364, 367 ЦК України
(постанова судових палат у цивільних та
у господарських справах Верховного
Суду України від 4 грудня 2013 р. у справі N
6-130цс13).

Відповідно до ч.2, 3 ст.331 ЦК України
право власності на новостворене
нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) виникає з
моменту завершення будівництва
(створення майна).

Якщо договором або законом передбачено
прийняття нерухомого майна до
експлуатації, право власності виникає
з моменту його прийняття до
експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно
відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної
реєстрації.

До завершення будівництва (створення
майна) особа вважається власником
матеріалів, обладнання тощо, які були
використані в процесі цього
будівництва (створення майна).

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що сторони мають право лише
на будівельні матеріали, які
використані в період будівництва
гаражного боксу НОМЕР_2 в г/к «Сокіл».,

Так як відповідач не заперечував проти
розподілу майна подружжя, виходячи з
запропонованого позивачкою варіанту,
тому суд приходить до висновку, що
позовні вимоги є обґрунтованими та
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Керуючись ст.10; 11; 57-60; 79; 88; 209; 213-215 ЦПК
України, на підставі ст.41 Конституції
України, ст.321; 355; 356; 368 ч.3 ЦК України,
ст.60; 63; 69; 70 СК України, ч.3, ст.10 та ч.1 ст.60
ЦПК України, ч.1, ст.22 КпШС (в редакції
20.06.1969 року), п.22; 23Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21.12.2007 року
№11 „Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя", п.8 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
28.06.1991 року №5 „Про практику розгляду
судами цивільних справ, пов'язаних з
діяльністю гаражно-будівельних
кооперативів", п.11 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 22.12.1995 року
№20 „Про судову практику у справах за
позовами про захист права приватної
власності", суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на
легковий автомобіль ГАЗ 2402
реєстраційний номер НОМЕР_1, рік
випуску 1982, колір - сірий, тип- седан;
будівельні матеріали, які використані
на будівництво гаражного боксу НОМЕР_2
в гаражному кооперативі «Сокіл»,
вартістю 25 тисяч гривень.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3
частину квартири АДРЕСА_1, яка
належить ОСОБА_3 відповідно до
свідоцтва про право власності на житло,
видане згідно з розпорядженням
виконавчого комітету Новокаховської
міської Ради народних депутатів від 04
листопада 1997 року №645-к/6600.

На рішення суду може бути подана
апеляція до апеляційного суду
Херсонської області через
Новокаховський міський суд протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Л. В. Сапронова