У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,суддів:
Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Мостової
Г.І., Остапчука Д.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення
кредитної заборгованості, за
касаційною скаргою представника
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» -
Шуліки Аліни Володимирівни на рішення
апеляційного суду Миколаївської
області від 27 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_6 про стягнення
кредитної заборгованості.

В обґрунтування вимог банк посилався
на те, що 22 липня 2008 року між закритим
акціонерним товариством комерційний
банк «ПриватБанк», правонаступником
якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_6
укладено кредитно-заставний договір,
відповідно до якого остання отримала
кредитні кошти у розмірі 2 699 грн зі
сплатою 12 % річних з кінцевим терміном
повернення коштів до 22 травня 2009 року.

Однак відповідач свої обов'язки за
кредитним договором належним чином не
виконував, у зв'язку з чим станом на 05
квітня 2013 року у нього утворилася
заборгованість у загальному розмірі 27
863 грн 99 коп.

Посилаючись на викладені обставини,
позивач просив стягнути з ОСОБА_6
заборгованість за кредитно-заставним
договором у розмірі 27 863 грн 99 коп.

Заочним рішенням Центрального
районного суду м. Миколаєва від 07
лютого 2014 року у задоволенні позову ПАТ
КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 27 березня 2014
року заочне рішення Центрального
районного суду м. Миколаєва від 07
лютого 2014 року скасовано та ухвалено
нове рішення про часткове задоволення
позову.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» станом на 05 квітня 2013 року
заборгованість за кредитно-заставним
договором, укладеним між нею та ПАТ КБ
«ПриватБанк» 22 липня 2008 року, у
загальному розмірі 2 753 грн 29 коп., що
складає: 1 887 грн 48 коп. - заборгованість
за кредитом; 81 коп. заборгованість за
процентами за користування кредитом; 365
грн - пеня; 500 грн - штраф; 344 грн 10 коп. -
судові витрати.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ
«ПриватБанк» - Шуліка А.В. порушує
питання про зміну рішення суду
апеляційної інстанції у частині
стягнення пені із ухваленням в цій
частині нового рішення про задоволення
позову, мотивуючи свою вимогу
порушенням судом норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 22 липня 2008 року
між банком та ОСОБА_6 укладено
кредитно-заставний договір №
062305340, відповідно до умов якого
банк надав відповідачу кредитні кошти
у розмірі 2 699 грн зі сплатою за його
користування 12 % річних, з кінцевим
терміном повернення 22 травня 2009 року, а
відповідач зобов'язався здійснювати
погашення заборгованості за кредитом
починаючи з 20 серпня 2008 року, щомісячно
в період з 20 по 25 число кожного місяця у
сумі 270 грн 50 коп.

Позичальник зобов'язався повернути
суму кредиту, відсотки, винагороди
відповідно до заяви та Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт) (далі - Умови).
При порушенні позичальником
зобов'язань із погашення кредиту
позичальник сплачує банку пеню, розмір
якої зазначений у п. 5.1 Умов, за кожен
день прострочки.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позовні
вимоги частково, суд апеляційної
інстанції виходив з того, що позовна
давність встановлена законом, може
бути збільшена за домовленістю сторін,
проте така домовленість оформлюється
договором про збільшення позовної
давності, який укладається у письмовій
формі, однак письмовий договір про
збільшення позовної давності між
сторонами не укладався. Умови, на які
посилається позивач, не можуть
вважатися таким договором, оскільки не
відповідають вимогам, встановленим ст.
207 ЦК України до письмової форми
правочину. При цьому суд апеляційної
інстанції вважав, що пеня підлягає
стягненню за 12 місяців перед
зверненням до суду.

Проте з такими висновками суду
апеляційної інстанції погодитись не
можна.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для
окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Частиною 1 ст. 259 ЦК України визначено,
що позовна давність, встановлена
законом, може бути збільшена за
домовленістю сторін.

Згідно з умовами кредитного договору
його складовою є Умови надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт). Пунктом 5.5 цих
Умов позовну давність за вимогами про
стягнення заборгованості за кредитом,
процентів за користування ним, пені,
штрафу сторонам встановлено
тривалістю п'ять років, що відповідає ч.
1 ст. 259 ЦК України.

Проте це є строком звернення до суду за
захистом порушеного права, а разом з
тим, згідно з вимогами ч. 2 ст. 258 ЦК
України нарахування пені не може
перевищувати одного року.

Статтею 253 ЦК України визначено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Таким чином, установивши, що строк
позовної давності розпочався 22 травня
2009 року, суд апеляційної інстанції
дійшов неправильного висновку про те,
що, звертаючись до суду у травні 2013
року, позивач пропустив 5-річний строк
позовної давності, встановлений
Умовами.

За правилами ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка
нараховується з першого дня
прострочення й до тих пір, поки
зобов'язання не буде виконано. Її
розмір збільшується залежно від
продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна
давність до вимог про її стягнення
обчислюється по кожному дню (місяцю), за
яким нараховується пеня, окремо. Право
на позов про стягнення пені за кожен
день (місяць) виникає щодня (щомісяця)
на відповідну суму, а позовна давність
обчислюється з того дня (місяця), коли
кредитор дізнався або повинен був
дізнатися про порушення права.

Отже, неустойка (пеня, штраф) підлягає
стягненню за умови невиконання
основного зобов'язання в межах діючого
строку звернення до суду, тобто в межах
строку позовної давності, визначеного
ст. 258 ЦК України, або за інший період,
якщо строк позовної давності зазначено
за домовленістю сторін (ст. 259 ЦК
України), а у випадках його поновлення
за весь час.

Вирішуючи спір в частині позовних
вимог про стягнення пені та стягуючи її
розмір за 365 днів, суд апеляційної
інстанції у порушення положень ст. ст.
303, 316 ЦПК України не звернув уваги на
вказані норми матеріального права, не
врахував, що складовою кредитного
договору є Умови, якими позовну
давність за вимогами про стягнення
заборгованості за кредитом,
процентами, пені та штрафу сторонами
встановлено тривалістю 5 років, що
відповідає положенням ст. 259 ЦК України,
як наслідок дійшов неправильного
висновку про стягнення пені в межах
строку, встановленого ч. 2 ст. 258 ЦК
України.

За таких обставин ухвалене рішення
апеляційного суду в частині позовних
вимог про стягнення пені не може
вважатись законним й обґрунтованим,
тому відповідно до ст. 338 ЦПК України в
цій частині підлягає скасуванню із
передачею справи на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

В іншій частині правильність рішення
суду апеляційної інстанції не
перевіряється, оскільки сторонами не
окаржувалося.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» -
Шуліки Аліни Володимирівни
задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду
Миколаївської області від 27 березня 2014
року в частині позовних вимог про
стягнення пені скасувати, справу в цій
частині передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л.
Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова
Д.О. Остапчук