НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/2344/14-ц
№
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.09.2014 року Новомосковський
міськрайонний суд Дніпропетровської
області в складі:

головуючої судді
Березюк В.В.,

при секретарі
Тен І.О.,

за участю:

представника позивачів
ОСОБА_1,

відповідача
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Громади Євангелістських християн
баптистів, ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя
особа - Новомосковська міська рада про
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою, визнання
недійсними технічних та
правовстановлюючих документів,-

встановив:

Позивачі звернулись до суду з позовом
до ОСОБА_2, третя особа - Новомосковська
міська рада, яким просили усунути
перешкоди у користуванні земельною
ділянкою, площею 210 кв.м. загального
міського проїзду, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1, шляхом зобов'язання
ОСОБА_2 повернути зазначену земельну
ділянку у загальне користування та
відновлення стану, який існував до
порушення прав позивачів; зобов'язати
відповідача не вчиняти дії, які
порушують права позивачів та створити
небезпеку порушення прав на земельну
ділянку, площею 210 кв.м. загального
міського проїзду, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1; визнати
неправомірними всі правовстановлюючі
та технічні документи, які перероблені
відповідачкою на своє ім'я.

В обґрунтування свого позову позивач
зазначив, що 26.09.1967 року відповідно до
свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_2
стала власницею домоволодіння,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

07.07.1970 року ОСОБА_2 продала ? частину
вищезазначеного домоволодіння ОСОБА_5,
яка, в свою чергу, 22.05.1978 року відчужила
свою частку вищезазначеного
домоволодіння ОСОБА_6, яка на
зазначеній земельній ділянці
побудувала ще одне домоволодіння,
якому була присвоєна адреса: АДРЕСА_2. В
подальшому вищезазначене
домоволодіння придбала Громада
Євангелістських християн баптистів.

Свою ж ? частку домоволодіння,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1,
ОСОБА_6 14.08.1986 року продала ОСОБА_7, яка, в
свою чергу, подарувала її ОСОБА_3 -
другому позивачу по справі.

В 2013 році позивачам стало відомо, що
відповідач ОСОБА_2 почала оформлювати
документи з метою приватизації
земельної ділянки, яка знаходиться під
її частиною домоволодіння, не
погодивши це питання з іншим
співвласником, а саме отримала дозвіл
на виготовлення технічної
документації на право приватної
власності на земельну ділянку по
АДРЕСА_1 Дніпропетровської області і
готується до приватизації, зокрема,
загальноміського проїзду, площею 210
кв.м.

Крім того, їм відомо, що відповідачка
підробила копію свідоцтва про право на
спадщину на вищезазначене
домоволодіння, зробивши ксерокопію,
шляхом закриття на оригіналі даного
документу позначки про відчудження ?
частини спірного домоволодіння.

У зв'язку з чим, вважаючи свої права
порушеними, позивачі звернулись із
вищезазначеним позовом до суду.

Представник позивачів ОСОБА_1, в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримав у повному обсязі, мотивуючи
їх обставинами, викладеними у позовній
заяві, просив суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
позов не визнала, проти його
задоволення заперечувала, зазначивши у
своїх поясненнях, що ніколи нікому своє
домоволодіння не продавала, ані
повністю, ані в частках. Про наявність
ряду договорів їй стало відомо лише
після того, як позивачі звернулись до
суду і її було викликано в якості
відповідача. Вважала, що позивачі
взагалі не мають права звертатись до
суду із зазначеним позовом, оскільки не
мають жодного документу, який
посвідчував би їх право власності на
домоволодіння, яке з 1970 року належить
їй одноособово.

Представник третьої особи -
Новомосковської міської ради
Дніпропетровської області в судове
засідання не з'явився, будучі належним
чином повідомленим про час і місце
судового засідання, причини неявки
суду не повідомив.

Суд, вислухавши представника
позивачів, відповідача ОСОБА_2,
дослідивши матеріали справи, дійшов до
наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно зі
Свідоцтвом про право на спадщину від
26.09.1967 року ОСОБА_4, як єдина спадкоємиця
своєї матері - ОСОБА_8, успадкувала
житловий будинок, розташований за
адресою: АДРЕСА_3 (а.с.14). Як вбачається з
цього ж свідоцтва, 19.06.1970 року, даний
будинок в подальшому було
перенумеровано з №4 на №6 (а.с.14-об).

07.07.1970 року ОСОБА_2 продала ? частину
вищезазначеного домоволодіння ОСОБА_5
(а.с.56, 62-63), яка, в свою чергу, 22.05.1978 року
відчужила свою частку вищезазначеного
домоволодіння ОСОБА_6 (а.с.56, 66-67), яка на
зазначеній земельній ділянці
побудувала ще одне домоволодіння.

Рішенням Новомосковської міської ради
№ 9/49 від 22.01.1980 року у зв'язку з тим, що
ОСОБА_6 збудувала новий будинок,
розташований за адресою: АДРЕСА_1 та
відремонтувала належну їй ? частину
житлового будинку, на її прохання:
виділено окремий житловий будинок,
збудований ОСОБА_6, з присвоєнням
адреси: АДРЕСА_2 та закріплено за даним
будинком земельну ділянку, площею 708
кв.м.; дозволено ОСОБА_6 продати
зазначений будинок Громаді
Євангелістських християн баптистів;
проїзд, площею 210 кв.м. виключено з площі
земельної ділянки ОСОБА_6 та зараховано
в загальноміський проїзд; документи на
житловий будинок, розташований за
адресою: АДРЕСА_1 співвласників ОСОБА_6
та ОСОБА_4 залишено в силі (а.с.12).

Згідно договору купівлі-продажу від
18.06.1980 року будинок, розташований за
адресою: АДРЕСА_2, придбала Громада
Євангелістських християн баптистів
(а.с.13).

Свою ж ? домоволодіння, розташованого
за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_6 14.08.1986 року
продала ОСОБА_7 (а.с.69-70), яка, в свою
чергу, подарувала її ОСОБА_3 (а.с.84) -
другому позивачу по справі.

Таким чином, суд вважає встановленим
той факт, що на момент розгляду справи в
суді власниками домоволодіння,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1, є
ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Посилання ОСОБА_2 в судовому засіданні
на той факт, що вона ніколи не укладала
жодного договору щодо відчуження
частини належного їй домоволодіння,
оцінюються судом критично, оскільки в
матеріалах справи наявні копії
відповідних договорів, посвідчених
нотаріально. Крім того, ОСОБА_2 в
порушення вимог ст.10, 60 ЦПК України не
надано жодного доказу тієї обставини,
що ці договори нею оскаржувались у
будь-якому встановленому законом
порядку.

Однак, в задоволенні позовних вимог суд
вважає за необхідне відмовити у
повному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості.

Згідно частини 1 та 2 ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається, як на підставу
свої вимог і заперечень.

Позивачі просять усунути перешкоди у
користуванні земельною ділянкою,
площею 210 кв.м. загального міського
проїзду, однак жодного доказу того, що
ОСОБА_2 чинить якісь перешкоди у
користуванні земельною ділянкою, суду
в порушення вимог ст.ст.10,60 ЦПК України
надано не було.

Посилання представника позивача на той
факт, що перешкоди полягають у тому, що
ОСОБА_2 бажає одноособово
приватизувати земельну ділянку,
співвласником якої є ще одна особа -
ОСОБА_3, підробивши правовстановлюючі
документи, судом не можуть бути
прийняті, оскільки процедура
приватизації земельних ділянок
встановлена законодавством і до
компетенції відповідних органів
відноситься завдання перевіряти
наявність відповідних документів, які
надають право на приватизацію
конкретної земельної ділянки.

А саме звернення ОСОБА_2 з відповідною
заявою ніяким чином не порушує права
позивачів.

Крім того, з цього питання суд вважає за
необхідне роз'яснити позивачам їх
право звернутись з відповідною заявою
до правоохоронних органів, оскільки
ОСОБА_2 в судовому засіданні визнала
той факт, що дописку в свідоцтві про
право на спадщину щодо відчуження 1/2
частини домоволодіння, розташованого
за адресою: АДРЕСА_1, вона заклеяла (а.с.
14-об, 27-об), вважаючи таким чином що
привела даний правовстановлюючий
документ у відповідність.

Щодо позовних вимог про зобов'язання
відповідачки не вчиняти дії, які
порушують права позивачів та створити
небезпеку порушення прав на земельну
ділянку, площею 210 кв.м. загального
міського проїзду, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1; визнати
неправомірними всі правовстановлюючі
та технічні документи, які перероблені
відповідачкою на своє ім'я, то в цій
частині суд також вважає за необхідне
відмовити, оскільки дані позовні
вимоги є неконкретизованими та не
відповідають вимогам ст.16 ЦК України,
щодо способів захисту цивільних прав.

Аналізуючи викладене, суд приходить до
переконання про необхідність відмови в
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 60, 88, 130, 213, 214 ЦПК України, ст.ст.
331, 375, 376, 648 ЦК України суд, -

вирішив:

В задоволенні позову Громади
Євангелістських християн баптистів,
ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа -
Новомосковська міська рада про
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою, визнання
недійсними технічних та
правовстановлюючих документів -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційний суд Дніпропетровської
області потягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя
В.В. Березюк