АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/9404/2014
Головуючий у першій інстанції -
Доповідач - Оніщук М.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді
Оніщука М.І.,

суддів
Українець Л.Д., Шебуєвої В.А.,

при секретарі
Троц В.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_2,

представника відповідача

ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 02 червня 2014 року по цивільній
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_5, третя особа: Дванадцята
Київська державна нотаріальна контора
про визначення додаткового строку для
подання заяви про прийняття спадщини
та визнання права власності на
спадкове майно,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про
визначення додаткового строку для
подання заяви про прийняття спадщини
та визнання права власності на
спадкове майно, вказуючи на те, що він
пропустив строк для подання заяви про
прийняття спадщини після смерті батька
з поважних причин, якими є не
проживання з спадкодавцем та,
відповідно, не обізнаність про смерть
батька. З огляду на це просив визначити
йому додатковий строк для подання
заяви про прийняття спадщини та
визнати за ним право власності на
квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 02.06.2014 в задоволенні
позову відмовлено та стягнуто з
позивача на користь держави не
доплачену суму судового збору в
розмірі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення скасувати та ухвалити
нове, яким позовні вимоги задовольнити
в повному обсязі. Вважає висновок суду
про відсутність поважних причин
пропуску строку для подання заяви про
прийняття спадщини, не правомірним,
оскільки він суперечить фактичним
обставинам справи та вимогам закону.
Крім цього, вказує, що суд в
мотивувальній частині рішення
встановив обставини, які суперечать
матеріалам справи, а саме, судом
безпідставно зазначено наступне: «Як
встановлено в судовому засіданні та
доведено позивач, строк для звернення
до нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини після смерті його
батька, він пропустив саме з поважних
причини, оскільки будучи юридично
необізнаним він не знав про існування
шестимісячного строку для подання
заяви про прийняття спадщини, також
встановлено, що після смерті за
короткий проміжок часу обох батьків та
рідного сина у позивача дуже
погіршився стан здоров'я, що в свою
чергу ускладнює збирання необхідних
документів та затягує строк їх подачі
до нотаріальної контори».

В судовому засіданні позивач підтримав
апеляційну скаргу з викладених в ній
підстав та просив її задовольнити.

Представник відповідача проти
задоволення апеляційної скарги
заперечував за її безпідставністю та
необґрунтованістю і просив рішення
суду залишити без змін, оскільки воно
ухвалене у відповідності з вимогами
закону.

Інші особи, які беруть участь у справі в
судове засідання не з'явились, про час
та місце розгляду справи повідомлені
належним чином, про причини неявки суд
не повідомили, а тому колегія суддів
визнала за можливе розглянути справу
за відсутності осіб, які не з'явились,
оскільки їх неявка не перешкоджає
розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши
пояснення осіб, які з'явились в судове
засідання, вивчивши та дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
в межах доводів апеляційної скарги,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем пропущено строк подання
заяви про прийняття спадщини без
поважних причин, а тому належні правові
підстави для його поновлення відсутні.

Вказаний висновок суду є законним і
обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, що позивач ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином, ОСОБА_6, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 5, 6).

10.02.2014 ОСОБА_2 звернувся до Дванадцятої
Київської державної нотаріальної
контори з заявою про прийняття
спадщини після померлою батька (а.с. 78).

Постановою державного нотаріуса від
10.02.2014 позивачу відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину, у
зв'язку з пропуском строку
встановленого для прийняття спадщини
(а.с. 7, 84).

Також судом обґрунтовано встановлено,
що 11.08.2010 до нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини
звернулась дружина померлого ОСОБА_6 -
ОСОБА_3 (а.с. 32). Крім цього, 04.11.2010 з
заявою про прийняття спадщини
звернулась мати померлого ОСОБА_5 (а.с.
33).

17.01.2011 ОСОБА_5 та ОСОБА_3 видані
свідоцтва про право на спадщину за
законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2
ОСОБА_6, а саме по 1/2 частині квартири
АДРЕСА_1 (а.с. 63. 64).

Вищевказані фактичні обставини справи
встановлені судом, сторонами не
заперечуються.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Частинами 1, 2 ст. 1220 ЦК України
визначено, що спадщина відкривається
внаслідок смерті особи або оголошення
її померлою. Часом відкриття спадщини є
день смерті особи або день, з якого вона
оголошується померлою.

Згідно із ст. 1261 ЦК України у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною 1 ст. 1269 ЦК України
передбачено, що спадкоємець, який бажає
прийняти спадщину, але на час відкриття
спадщини не проживав постійно із
спадкодавцем, має подати нотаріусу
заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається
з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК
України).

Разом з цим, у відповідності до ч. 3 ст.
1272 ЦК України за позовом спадкоємця,
який пропустив строк для прийняття
спадщини з поважної причини, суд може
визначити йому додатковий строк,
достатній для подання ним заяви про
прийняття спадщини.

Так, суд, на підставі фактичних
обставин справи, пояснень сторін та
свідка прийшов до висновку про
відсутність обставин, що об'єктивно та
істотно ускладнювали вчинення
позивачем дій, спрямованих на подання
заяви про прийняття спадщини.

На переконання колегії суддів,
поважними слід визнавати такі причини,
які з огляду на моральні норми
суспільства виправдовують поведінку
спадкоємця, який пропустив строк для
прийняття спадщини.

Разом з цим, неотримання інформації про
смерть батька, за обставин даної
справи, не може бути визнано поважною
причиною пропуску строку для прийняття
спадщини, оскільки у відповідності з
вимогами закону та моральними засадами
суспільства повнолітні дочка, син
зобов'язані піклуватись про батьків,
проявляти про них турботу, а відтак й
цікавитись їх станом здоров'я та
умовами життя.

З пояснень сторін вбачається, що
позивач з батьком не проживав та не
спілкувався, однак як згідно норм
закону, так і моральних норм
суспільства, позивач був зобов'язаний
цікавитись станом здоров'я батька та
проявляти про нього турботу, не
дивлячись на окреме проживання один
від одного.

Пленум Верховного Суду України в п. 24
постанови від 30.05.2008 № 7 «Про судову
практику у справах про спадкування»
роз'яснив, що вирішуючи питання
визначення особі додаткового строку
(продовження строку), суд досліджує
поважність причини пропуску строку для
прийняття спадщини. При цьому,
необхідно виходити з того, що поважними
є причини, пов'язані з об'єктивними,
непереборними, істотними труднощами
для спадкоємця на вчинення цих дій.

Таким чином, наведені позивачем
причини пропуску строку прийняття
спадщини не можуть бути визнані
об'єктивними, непереборними та
істотними, а отже висновки суду з цього
питання є цілком обґрунтованими,
оскільки позивач не надав суду
безспірних, належних і допустимих
доказів, які б давали підстави вважати
пропуск строку прийняття спадщини з
поважних причин.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
оскільки позивачем пропущено строк
прийняття спадщини з причин, які не є
об'єктивними, непереборними та
істотними, а відтак не є й поважними, то
законні підстави для задоволення
заявленої вимоги про визначення
додаткового строку для подання заяви
про прийняття спадщини відсутні.

Відмовляючи в задоволенні вимоги про
визнання за позивачем права власності
в порядку спадкування, суд першої
інстанції також цілком правомірно
виходив з того, що така вимога, поряд з
вимогою про визначення додаткового
строку для подання заяви про прийняття
спадщини, не ґрунтується на вимогах
закону.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції повно та всебічно
розглянув справу, надав всім доводам
сторін належну правову оцінку, оцінив
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності та постановив
законне, правильне по суті і
справедливе рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують та на законність
рішення не впливають.

При апеляційному розгляді справи
порушень норм матеріального і
процесуального права, які є підставою
для скасування рішення, в справі не
виявлено.

Разом з цим, колегія суддів
погоджується з доводами апелянта про
те, що суд першої інстанції в
мотивувальній частині рішення
безпідставно вказав наступне: «Як
встановлено в судовому засіданні та
доведено позивач, строк для звернення
до нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини після смерті його
батька, він пропустив саме з поважних
причини, оскільки будучи юридично
необізнаним він не знав про існування
шестимісячного строку для подання
заяви про прийняття спадщини, також
встановлено, що після смерті за
короткий проміжок часу обох батьків та
рідного сина у позивача дуже
погіршився стан здоров'я, що в свою
чергу ускладнює збирання необхідних
документів та затягує строк їх подачі
до нотаріальної контори», оскільки
вказані встановлені судом обставини,
не ґрунтуються на матеріалах даної
справи та її фактичних обставинах, які
не заперечуються сторонами.

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є: неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, тощо.

Таким чином, рішення суду, у зв'язку з
невідповідністю висновків суду
обставинам справи, підлягає зміні
шляхом виключення з мотивувальної
частини вищевказаного речення (абзацу).

Враховуючи викладене, керуючись, ст.ст.
218, 303, 304, 307-309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 2 червня 2014 року - змінити.

Виключити з мотивувальної частини
рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 2 червня 2014 року наступний
абзац (речення):

«Як встановлено в судовому засіданні
та доведено позивач, строк для
звернення до нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини після
смерті його батька, він пропустив саме
з поважних причини, оскільки будучи
юридично необізнаним він не знав про
існування шестимісячного строку для
подання заяви про прийняття спадщини,
також встановлено, що після смерті за
короткий проміжок часу обох батьків та
рідного сина у позивача дуже
погіршився стан здоров'я, що в свою
чергу ускладнює збирання необхідних
документів та затягує строк їх подачі
до нотаріальної контори».

В іншій частині рішення суду - залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та протягом
двадцяти днів може бути оскаржене до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді