РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2014 року

м.Черкаси

Соснівський районний суд м.Черкаси у
складі:

головуючого-судді
Марцішевської О.М..

при секретарі
Снігурській Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до КП «Управління по
експлуатації будинку рад і об'єктів
комунальної власності» про визнання
незаконним та скасування наказу про
звільнення, поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та моральної шкоди,
-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним
позовом, посилаючись на те, що
працювала прибиральником приміщень
КП «Управління по експлуатації будинку
рад і об'єктів комунальної власності»
та була звільнена з роботи наказом №
118-К від 17.07.2014 року за п.3 ст.40 КЗпП
України. Вказує, що звільнення її
роботи відбулось з порушенням
трудового законодавства, внаслідок
порушення трудових прав їй спричинена
моральна шкода. Просить суд визнати
незаконним та скасувати наказ про її
звільнення, поновити на роботі,
стягнути середній заробіток за час
вимушеного прогулу по день поновлення
та моральну шкоду 6000 грн.

В судовому засіданні позивачка
позов підтримала, просила суд позов
задоволити. Вказувала, що приводом для
звільнення було зауваження на
неналежну якість прибирання у 118
кабінеті, хоча в дійсності належно
виконала свої обов'язки, причиною
звільнення вбачає упереджене
неприязне відношення до неї керівника
управління. Також вказувала, що
підставою для звільнення за даною
підставою роботодавець врахував
притягнення її до дисциплінарної
відповідальності шляхом оголошення
догани наказом від 12.11.2013р. Однак дана
догана була знята наказом від 0303.2014р.,
таким чином на момент звільнення
позивачка вважалась такою, що не має
дисциплінарного стягнення, отже наказ
про її звільнення виданий за
відсутністю для цього підстав,
передбачених п.3 ст.40 КЗпП України.
Просила суд позов задоволити.

Представники відповідача Ненько
Р.М., Єременко Н.Г. в судовому засіданні
позов не визнали, пояснили, що
позивачка звільнена з роботи за
систематичне неналежне виконання
обов'язків, неодноразово на неналежну
якість прибирання нею кабінетів до
адміністрації находили скарги
працівників, також позивачка
конфліктує з колегами по роботі.
11.07.2014р. проведено службову перевірку
доповідної про неналежну якість
прибирання позивачкою 118 кабінету, в
результаті якої наведені в доповідній
факти були підтверджені, також
звільненню 17.07.2014р. передувало
притягнення позивачки до
дисциплінарної відповідальності
наказом від 12.11.2013р. шляхом оголошення
догани за дисциплінарне
правопорушення, яке полягло у втраті
ключів від службових приміщень.
Заперечуючи порушення трудового
законодавства при звільненні
позивачки, просили відмовити у
задоволенні позову.

Заслухавши сторони, дослідивши
матеріали справи, судом встановлені
наступні факти та відповідні їм
правовідносини, що регулюються
трудовим законодавством.

Відповідно до ст.40 п.3 КзпП
України трудовий договір, укладений на
невизначений строк, може бути
розірваний власником або
уповноваженим ним органом у випадку
систематичного невиконання
працівником без поважних причин
обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника раніше
застосовувалися заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення.

Відповідно до ч.1 ст.43 КзпП
України розірвання трудового договору
за п.3 ст.40 КпП України може бути
проведено лише за попередньою згодою
виборного органу (профспілкового
представника), первинної профспілкової
організації, членом якої є працівник.

Отже, аналізуючи норми чинного
законодавства, можна дійти висновку, що
для розірвання трудового договору за
підставою, що міститься у п. 3 ст. 40 КЗпП
України, необхідними є такі умови:
належним чином зафіксований факт
протиправного винного невиконання або
неналежного виконання працівником
трудових обов'язків, покладених на
нього трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку;
невиконання трудових обов'язків мало
систематичний характер; до працівника
раніше застосовувані заходи
дисциплінарного стягнення.

Визначаючи систематичність,
необхідно враховувати, що
дисциплінарні та громадські стягнення
діють лише впродовж одного року з дня
їх накладення. При цьому не
враховуються стягнення, з часу
накладення яких минуло більше року, а
також зняті достроково, згідно з ст. 151
КЗпП України.

Встановлено, що ОСОБА_1
працювала прибиральником приміщень КП
«Управління по експлуатації будинку
рад і об'єктів комунальної власності» з
19.12.2012р., працевлаштування відбулось по
направленню служби зайнятості.

Наказом № 118-К від 17.07.2014 року за п.3
ст.40 КЗпП України ОСОБА_1 звільнена з
роботи з 17.07.2014р.

Згода на звільнення позивачки дана
15.07.2014 року рішенням загальних зборів
трудового колективу. Позивачка не
являлась членом профспілкової
організації, відрахування
профспілкових внесків з її зарплати в
період роботи не відбувалось.

Підставою для звільнення стали
результати службової перевірки
неналежного прибирання 11.07.2014р.
кабінету № 118, в зв'язку з неналежним
виконанням обов'язків, що передбачені
п.4.1 Правил внутрішнього трудового
розпорядку для працівників КП
«Управління по експлуатації Будинку
рад і об'єктів обласної комунальної
власності», також враховане накладене
наказом від 12.11.2013р. №62, дисциплінарне
стягнення у вигляді догани за
неналежне виконання посадових
обов'язків. Як пояснила позивачка, нею
були втрачені ключі, тому не оспорювала
вказане стягнення, зробила належні
висновки. Разом з тим, наполягала, що
протягом роботи сумлінно виконувала
свої трудові обов'язки, на роботу
виходила завчасно о 5 годині, оскільки
заробіток є єдиним джерелом її сім'ї
доходів, роботою дорожила.

Наказом № 33-К від 03.03.2014 року було
зняте дисциплінарне стягнення з ОСОБА_1
у вигляді догани, оголошене наказом від
12.11.2013р. № 62.

Відповідно до ст.151 КЗпП України
якщо протягом року з дня накладення
дисциплінарного стягнення працівника
не буде піддано новому дисциплінарному
стягненню, то він вважається таким, що
не мав дисциплінарного стягнення. Якщо
працівник не допустив нового порушення
трудової дисципліни і до того ж проявив
себе як сумлінний працівник, то
стягнення може бути зняте до
закінчення одного року.

Таким чином, в судовому засіданні
знайшли підтвердження доводи позову,
що звільнення позивача відбулось
за п.3 ст.40 КЗпП України без
передбачених даною нормою підстав,
оскільки дійсно в період роботи 03
березня 2014 року з позивачка була
знята догана, тобто у відповідності до
ст. 151 КЗпП України ОСОБА_1 на момент
звільнення 17.07.2014р. вважалась такою,
що не має дисциплінарного стягнення.

Доводи представників відповідача
про неодноразовість порушення
відповідачкою службових обов'язків та
те, що зняття догани відбулось не за
покращення роботи позивачкою, а в
зв'язку з святкуванням 8 березня суд
вважає такими, що не підтверджують
заперечення проти позову, оскільки не
спростовують висновку про те, що на
момент звільнення позивачка вважалась
такою, що не має дисциплінарного
стягнення. Крім того, позивачка
протягом роботи крім 12.11.2013р. до
дисциплінарної відповідальності не
притягувалась, відповідно до наказу
від 03.03.2014р. № 33-К зняття догани з
позивачки та преміювання нарівні з
іншими працівниками здійснено з
загальних підстав - за віддану працю,
знакову трудову дисципліну, сумлінне
виконання посадових обов'язків.

Таким чином, судом встановлено,
що при розірванні трудового договору з
позивачкою були допущені порушення
норм законодавства, яке регулює
вивільнення працівників, тому суд
вважає, що позовні вимоги про визнання
незаконним та скасування наказу про
звільнення та поновлення на роботі
підлягають до задоволення.

Згідно ч.2 ст.235 КЗпП України
при винесенні рішення про поновлення
на роботі орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу.

Відповідно до роз»яснень
Пленуму Верховного Суду України в п.32
постанови № 9 від 06.11.1992 року «Про
практику розгляду судами трудових
спорів» у випадках стягнення на
користь працівника середнього
заробітку за час вимушеного прогулу в
зв'язку з незаконним звільненням він
визначається за загальними правилами
обчислення середнього заробітку,
виходячи з заробітку за останні два
календарні місяці роботи.

Відповідно до довідки КП
«Управління по експлуатації будинку
рад і об'єктів комунальної власності»
розмір середньої зарплати позивача за
останні два відпрацьовані календарні
місяці роботи - травень, червень 2014
року (1644,74грн.+1946,15грн.) : 2 = 1795,44 грн.,
середньоденна зарплата становить
1795,44 грн. : 21 робочих дня = 85,49грн.
Тривалість вимушеного прогулу з
18.07.2014року по 07.10.2014року по день
постановлення рішення - 2 міс.*1795,44 грн. +
13 роб.дні.*85,49 = 4702,25грн., після
звільнення позивачка не
працевлаштовувалась, іншого заробітку
не мала, на облік в службі зайнятості не
ставав та не отримував державну
допомогу по безробіттю, тому суд
вважає, що позовні вимоги про стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.3 ст.235 КЗпП
України, ст.367 ЦПК України рішення
про поновлення на роботі незаконно
звільненого працівника підлягає
негайному виконанню.

Відповідно до ст.237-1 КзпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв"язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Внаслідок звільнення з
порушенням трудового законодавства
були порушені трудові права позивача
та завдано моральної шкоди в зв'язку з
порушенням нормальних життєвих
зв"язків, оскільки звільнення за даною
підставою створило перешкоди в
подальшому працевлаштуванні,
внаслідок цього позивачка не мала
заробітку для забезпечення своєї
сім'ї, змушена була вживати додаткових
зусиль щодо поновлення своїх прав, тому
суд з урахуванням принципів
доцільності та справедливості, вважає
за необхідне задоволити позовні вимоги
про відшкодування моральної шкоди
частково в сумі 500 грн.

При подачі позову даної
категорії позивач був звільнений від
оплати судового збору, тому відповідно
до ст.88 ЦПК України оплата судового
збору покладається на відповідача
пропорційно +до задоволеної частини
позовних вимог.

Керуючись
ст.ст.10,11,214-215,367 ЦПК України, ст.ст.40,
42, 43, 49-2, 235 КзпП України, постановою
Пленуму Верховного Суду України № 9
від 06.11.1992 р. "Про практику розгляду
судами трудових спорів",

ВИРІШИВ:

Позов задоволити
частково.

Визнати незаконним та скасувати
наказ № 118-К від 17.07.2014 року про
звільнення ОСОБА_1 за п.3 ст.40 КЗпП
України.

Поновити ОСОБА_1 з 18 липня 2014
року на роботі на посаді прибиральника
службових приміщень КП «Управління по
експлуатації будинку рад і об'єктів
обласної комунальної власності».

Стягнути з КП «Управління по
експлуатації будинку рад і об'єктів
обласної комунальної власності» на
користь ОСОБА_1 середній заробіток за
час вимушеного прогулу в розмірі
4702,55грн., моральну шкоду в сумі 500 грн.,
всього стягнути 5202,55грн.,

Стягнути з КП «Управління по
експлуатації будинку рад і об'єктів
обласної комунальної власності»
судовий збір в дохід держави в сумі
243,60 грн.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Черкаської області через суд
першої інстанції в 10 денний строк з дня
проголошення, в частині поновлення на
роботі та стягнення заробітку за один
місяць підлягає до негайного
виконання.

ГОЛОВУЮЧИЙ: