АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
інстанції Стельмащук П.Я. Провадження
№ 22-ц/789/1054/14 Доповідач - Шевчук
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2014 р. колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Ткач З. Є., Міщій О. Я.,

при секретарі - Фащевська М.М.

з участю представника апелянта

- відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань у Чемеровецькому районі
Хмельницької області - Богуцького Д.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань у Чемеровецькому районі
Хмельницької області на рішення
Тернопільського міськрайонного суду
від 30 липня 2014 року у справі за позовом
Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань у
Чемеровецькому районі Хмельницької
області до ОСОБА_2 про стягнення
коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 30 липня 2014 року
у задоволенні позову Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у Чемеровецькому районі
Хмельницької області до ОСОБА_2 про
стягнення коштів - відмовлено.

В апеляційній скарзі Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у Чемеровецькому районі
Хмельницької області просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове, яким стягнути з ОСОБА_2 в їх
користь призначені та виплачені
страхові виплати, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

У суді представник апелянта
підтримав скаргу, пославшись на мотиви,
зазначені в ній.

Відповідач ОСОБА_2 в судове
засідання не з'явився, хоч належним
чином був повідомлений про час і місце
судового засідання .

Розглянувши справу, перевіривши
законність та обґрунтованість ухвали
суду в межах доводів апеляційної
скарги, заслухавши пояснення учасників
апеляційного розгляду справи, колегія
вважає, що апеляційна скарга до
задоволення не підлягає з наступних
підстав.

Згідно зі ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив з тих
обставин, що відсутні правові підстави
для задоволення позову.

З таким висновком суду слід
погодитись, оскільки він відповідає
вимогам закону та грунтується на
матеріалах справи.

Судом встановлено, що 31.12.2012р.
ОСОБА_2, керуючи автомобілем Toyota Laundcruiser,
реєстраційний помер НОМЕР_1 на
автодорозі Гусятин Городок поблизу
с.Вільхівці Чемеровецького району
Хмельницької області, порушуючи
правила дорожнього руху виїхав на
смугу зустрічного руху та допустив
зіткнення із автомобілем ВАЗ-2109
реєстраційний номер НОМЕР_2 під
керуванням ОСОБА_3 Внаслідок зіткнення
ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження
середньої тяжкості.

Вироком Хмельницького
міськрайонного суду від 11.06.2012р. ОСОБА_2
визнано винним у вчиненні злочину,
передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Вирок
залишений без змін ухвалою
апеляційного суду Хмельницької
області від 07.08.2012р. та набрав законної
сили.

Потерпілий ОСОБА_3 на момент
дорожньо-трапспортної пригоди
перебував у трудових відносинах з
приватним підприємцем ОСОБА_5

31.01.2012р. комісією складений акт
проведення розслідування нещасного
вииадку (форма Н-5), що стався 31.12.2011р.
Згідно акту комісія прийшла до
висновку, що нещасний випадок з водієм
таксі ОСОБА_3 стався в робочий час на
автомобілі підприємства, під час
виконання трудових обов'язків.

Постановою відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Чемеровецькомі
районі Хмельницької області №2223/199/199/5
від 29.03.2013р. призначено потернілому
ОСОБА_3 перераховану грошову суму в
розмірі 666.28 гри. Виплати проводити в
01.03.2013р. по 31.07.2014р. включно.

Постановою відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування вії нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Чемеровецькому
районі Хмельницької області №2223/199/199/6
від 16.12.2013р. призначено потерпілому
ОСОБА_3 фінансування витрат на медичну
та соціальну допомогу, а саме: виплати
на ортопедичне взуття в розмірі 2343.62
грн. (одноразово).

Згідно довідки УПФУ в
Чемеровецькому районі Хмельницької
області №2516/04 від 19.06.2014р. ОСОБА_3
перебуває на обліку та отримує пенсію
по третій групі інвалідності внаслідок
трудового каліцтва в сумі 949.00 грн. з
01.03.2014р. В тому числі 150.00 грн. основний
розмір пенсії; 799.00 грн. державна
адресна допомога.

Доводи апелянта про те, що суд
безпідставно відмовив у задоволенні
позову не грунтуються на законі.

Згідно із ч.1 ст.1191 ЦК України
особа, яка відшкодувала шкоду, завдану
іншою особою, має право зворотної
вимоги (регресу) до винної особи у
розмірі виплаченого відшкодування,
якщо інший розмір не встановлений
законом.

Зазначена норма, що міститься в
главі 82 ЦК України та регулює
правовідносини щодо відшкодування
шкоди, передбачає право регресу особи в
разі, якщо вона відшкодувала
потерпілому шкоду, завдану іншою
особою в рамках деліктних
правовідносин між нею та потерпілим.

Разом з тим правовідносини,
пов'язані зі страхуванням різних видів,
регулюються нормами глави 67 ЦК України.

Відповідно до ст.980 ЦК України
предметом договору страхування можуть
бути майнові інтереси, які не
суперечать закону і пов'язані з: 1)
життям, здоров'ям, працездатністю та
пенсійним забезпеченням (особисте
страхування); 2) володінням,
користуванням і розпоряджанням майном
(майнове страхування); 3) відшкодуванням
шкоди, завданої страхувальником
(страхування відповідальності).

Статтею 999 ЦК України передбачено,
що законом може бути встановлений
обов'язок фізичної або юридичної особи
бути страхувальником життя, здоров'я,
майна або відповідальності перед
іншими особами за свій рахунок чи за
рахунок заінтересованої особи
(обов'язкове страхування). До відносин,
що випливають із обов'язкового
страхування, застосовуються положення
цього Кодексу, якщо інше не встановлено
актами цивільного законодавства.

Стаття 993 ЦК України передбачає,
що до страховика, який виплатив
страхове відшкодування за договором
майнового страхування, у межах
фактичних витрат переходить право
вимоги, яке страхувальник або інша
особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до цієї норми до
страховика переходить право вимоги до
особи, відповідальної за завдані
збитки про відшкодування шкоди, лише в
разі виплати страхового відшкодування
за договором майнового страхування. В
разі проведення страхових виплат за
договором особистого страхування
(життя, здоров'я, працездатності,
пенсійного забезпечення) таке право
вимоги страховика до особи,
відповідальної за заподіяння шкоди, не
передбачено.

Зазначений висновок випливає
виходячи із системного аналізу норм ст.
ст. 512, 993, 999 ЦК України, положень Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 14 січня 1998
року (далі Основи) та Закону України від
18 січня 2001 року № 2240-ІІІ «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» (далі Закон).

Вказані закони визначають
принципи та загальні правові,
фінансові і організаційні засади
загальнообов'язкового державного
соціального страхування громадян та,
зокрема, правову основу, економічні
механізми і організаційну структуру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності.

Відповідно до ст. ст. 6, 20 Основ
страховиками є цільові страхові фонди,
які беруть на себе зобов'язання щодо
збору страхових внесків та надання
застрахованим особам матеріального
забезпечення і соціальних послуг при
настанні страхових випадків, основними
джерелами коштів яких є внески
роботодавців і застрахованих осіб.

Статтею 5 Закону визначено
основні принципи страхування від
нещасного випадку, якими, зокрема, є
обов'язковість страхування від
нещасного випадку осіб, які працюють на
умовах трудового договору (контракту)
та інших підставах, передбачених
законодавством про працю; державні
гарантії реалізації застрахованими
особами своїх прав; обов'язковість
фінансування Фондом соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності витрат, пов'язаних із
наданням матеріального забезпечення
та соціальних послуг в обсягах,
передбачених цим Законом; формування
та використання страхових коштів на
засадах солідарності та субсидування;
цільове використання коштів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності;
відповідальності роботодавців та
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності за
реалізацію права застрахованої особи
на матеріальне забезпечення та
соціальні послуги за цим законом.

Відповідно до ст.2 Закону
суб'єктами страхування є: страховик
Фонд соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності;
страхувальник роботодавець;
застрахована особа найманий працівник,
а у випадках, передбачених цим Законом,
також інші особи, на користь яких
здійснюється загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності. Об'єктом страхування є
тимчасова втрата працездатності
застрахованою особою.

Таким чином, страхування у зв'язку
з тимчасовою втратою працездатності є
обов'язковим особистим страхуванням.

Ні Основи, ні Закон, ні норми глави
67 ЦК України не передбачають право
страховика, який сплатив страхове
відшкодування потерпілій особі,
застрахованій за договором
загальнообов'язкового державного
соціального страхування згідно із
Законом, на звернення з вимогою до
винної особи про відшкодування
сплачених застрахованому страхових
сум.

Крім того, задоволення таких
вимог означало б заміну сторін у
зобов'язанні, в якому права
застрахованої особи на отримання
відшкодування перейшли б до
страховика, у той час як відповідно до
ст. 515 ЦК України не допускається заміна
кредитора в зобов'язаннях, нерозривно
пов'язаних з особою кредитора, зокрема
про відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я.

Проаналізувавши матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
постановлене рішення суду відповідає
вимогам матеріального та
процесуального права, зібраним
доказам, а тому підстав для скасування
з мотивів, викладених в апеляційній
скарзі, не вбачає.

Керуючись ст.ст 307, 308, 316; 317; 319; 324; 325
ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у Чемеровецькому районі
Хмельницької області - залишити без
задоволення.

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 30 липня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена, шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Г.М. Шевчук