Номер провадження: 22-ц/785/6773/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 жовтня 2014 року

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Суворова В.О.,
Черевка П.М.,

за участю секретаря - Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Суворовського районного
суду м. Одеси від 3 червня 2014 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
Одеської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7,
ОСОБА_8 - «Про визнання права власності
в порядку спадкування за законом», -

ВСТАНОВИЛА:

16.08.2013 року ОСОБА_2 звернулась до суду із
зазначеним позовом, по якому просила
визнати за нею в порядку спадкування за
законом право власності на самочинно
збудовану літню кухню - літ. «Р» у
відповідності з технічним паспортом
від 16.02.2012 року; визнати право власності
на 33/100 частини (яка складається з кухні
4-2, площа 8,6 кв.м., житлової 4-3 площа 14,1
кв.м., тамбур 4-1 площа 3,3 кв.м., самочинно
збудованої літньої кухні літ. «Р», 1/2
сараю «Е», «В», 1/3 частини вбиральні «Г»,
1/3 погребу «П», згідно з технічним
паспортом, виданим КП «ОМБТІ та РОН»
від 16.02.2012 року), що належала
спадкодавцю ОСОБА_9 у домоволодінні
АДРЕСА_1, що складається з житлового
будинку (літ. «А») з господарчими
спорудами (літ. В, Е, К, З, Г, П) з
земельною ділянкою площею 337 кв.м.

В обгрунтування позову, позивач
посилалась на те, що після смерті її
брата залишилося спадкове майно у
вигляді 1/5 частини домоволодіння під
літ. «А» у АДРЕСА_1 з надвірними
спорудами, яке належало її брату на
підставі договору купівлі-продажу від
26.08.1975 року. Листом Четвертої ОДНК від
19.06.2012 року, позивачу у відповідь на
заяву про прийняття спадщини на 33/100,
було роз'яснено, що свідоцтво про право
на спадщину за законом після померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_9 на 33/100
домоволодіння з відповідною частиною
надвірних споруд може бути видано лише
після подання правовстановлюючих
документів, а при їх відсутності та
відсутності витягу з реєстру прав
власності, позивач має право
звернутися до суду для захисту своїх
порушених прав. Між іншим,
розпорядженням Ленінської районної
адміністрації під № 822 від 27.11.2001 року
було змінено частки співвласників
вказаного домоволодіння і частку брата
на 33/100, однак свідоцтво про право
власності отримано не було. Також,
братом самочинно до 1990 року була
зведена літня кухня - літ. «Р», на
земельній ділянці, яка відведена під
будівництво домоволодіння з
дотриманням будівельних та санітарних
норм, зі згоди інших власників
домоволодіння, але без отримання
відповідного дозволу на проведення
будівництва та без належним чином
затвердженого проекту, однак на
теперішній час правові засади
прийняття в експлуатацію об'єктів,
побудованих до 05.08.1992 року наразі
відсутні.

Представник позивача позовні вимоги
підтримала та просила їх задовольнити
в повному обсязі.

Представник Одеської міської ради
заперечувала проти задоволення позову,
посилаючись на те, що у позивача
відсутні правовстановлюючі документи
на спадкове майно, підстав для визнання
права власності на самочинне
будівництво немає, а тому просила в
задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідач ОСОБА_4 позов визнав, про що
надав письмову заяву з проханням
розглядати справу у його відсутність.
Відповідач ОСОБА_5 заперечень проти
задоволення позову не висловив; в
останнє судове засідання відповідачі
не з'явились, повідомлялись про час та
місце розгляду справи.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_6 звернулись
до суду з заявою про визнання позову та
проханням розглядати справу у їх
відсутність.

Треті особи - ОСОБА_8, ОСОБА_7 звернулись
до суду з заявою про розгляд справи у їх
відсутність, вважаючи обґрунтованими
вимоги позивача.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 03.06.2014 року позов ОСОБА_2 був
задоволений частково: визнано за
позивачем право власності у порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на
33/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1, яке в
цілому складається з житлового будинку
літ. «А», господарчих споруд (літ. В, Е, К,
З, Г, П), розташоване на земельній
ділянці площею 337 кв.м., в задоволені
решти позовних вимог - відмовлено.

17.06.2014 року ОСОБА_2 подала апеляційну
скаргу на вказане рішення суду, по якій
просить рішення районного суду
скасувати, ухвалити у справі нове
рішення про задоволення позовних вимог
у повному обсязі, посилаючись на
неправильне встановлення обставин по
справі районним судом.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених вимог, заявлених в
суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Суд першої інстанції частково
задовольняючи позов ОСОБА_2 та
визнаючи право власності за позивачем
на 33/100 частини домоволодіння виходив
із того, що іншим шляхом позивач
позбавлена можливості оформити свої
спадкові права.

По справі встановлені наступні
фактичні обставини.

Як вбачається з копії
інвентаризаційної справи
домоволодіння під АДРЕСА_1 26.08.1975 року
ОСОБА_9 придбав 1/5 частину
домоволодіння під АДРЕСА_1.

Розпорядженням Ленінської районної
адміністрації виконкому ОМР від 27.11.2011
року за № 822 з домоволодіння АДРЕСА_1
внаслідок розподілу утворились два
самостійні домоволодіння - АДРЕСА_2, що
складались з житлового будинку літ. Б з
господарчими спорудами літ. Д з
земельною ділянкою площею 130 кв.м., що
належить ОСОБА_11; АДРЕСА_1, що
складались з житлового будинку літ. А з
господарчими спорудами літ. В, Е, К, З, Г,
П з земельною ділянкою площею 337 кв.м.,
що належить власникам ОСОБА_3 - 7/20
часток, ОСОБА_12 - 8/25 часток, ОСОБА_9 - 33/100
часток.

Разом з тим, співвласники
домоволодіння АДРЕСА_1 не отримали
свідоцтва про право власності на
підставі вказаного розпорядження, та
за ними по теперішній час
зареєстровано ? частина за ОСОБА_3, 3/10
частин - за ОСОБА_12, 1/5 частина - за
ОСОБА_9

ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та з
заявою про прийняття спадщини
звернулась його рідна сестра ОСОБА_2,
син спадкодавця ОСОБА_8, мати
спадкодавця ОСОБА_7 відмовились від
спадщини на користь позивача, дружина
спадкодавця ОСОБА_6, яка набула
нерухоме майно під час перебування у
шлюбі зі спадкодавцем, не претендує на
отримання свідоцтва та визнає позовні
вимоги ОСОБА_2 в повному обсязі.

Оскільки КП ОМР «ОМБТІ та РОН» не
надало виписку з реєстру права
власності через розподіл
домоволодіння на два самостійних,
четверта Одеська державна нотаріальна
контора повідомила позивача про
неможливість видачі свідоцтва про
право власності, у зв'язку з
відсутністю правовстановлюючих
документів на змінену частку
спадкодавця у нерухомому майні.

ОСОБА_12 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, та з
заявами про прийняття спадщини після
його смерті звернулись дружина
останнього ОСОБА_13 та його діти ОСОБА_5,
ОСОБА_4; а після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року
ОСОБА_13 з заявами про прийняття
спадщини звернулись її діти ОСОБА_5 та
ОСОБА_4

Відповідно до ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців). Спадкування
здійснюється за заповітом або за
законом (ст. 1217 ЦК України).

До складу спадщини, згідно до ст. 1218 ЦК
України, входять усі права та обов'язки,
що належали спадкодавцеві на момент
відкриття спадщини і не припинилися
внаслідок його смерті.

Спадкоємець за законом має право
відмовитися від прийняття спадщини на
користь будь-кого із спадкоємців за
законом незалежно від черги (ч. 2 ст. 1274
ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КпШС України
майно, нажите подружжям за час шлюбу, є
його спільною сумісною власністю.
Кожен з подружжя має рівні права
володіння, користування і
розпорядження цим майном.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком районного
суду щодо того, що судом встановлено, що
ОСОБА_9, який придбав під час шлюбу з
ОСОБА_6 1/5 частину домоволодіння
АДРЕСА_1, та на частину якої не
претендує ОСОБА_6, не встиг отримати
свідоцтво на свою власність як на 33/100
частин вказаного домоволодіння, яке в
цілому складається з житлового будинку
літ. „А", господарчих споруд літ. В, Е, К,
З, Г, П, розташоване на земельній
ділянці площею 337 кв.м. - після виділу
частини домоволодіння в натурі, то
вказана частина є спадковим майном.
Іншого способу захисту прав у
спадкоємця ОСОБА_2 на спадкове майно
шляхом визнання права власності на це
спадкове майно позивач не має, а тому
позов в цій частині має бути
задоволений.

Одночасно, колегія суддів погоджується
з висновком районного суду про те, що не
можуть бути задоволені вимоги ОСОБА_2
про визнання права власності на
конкретно визначені приміщення (кухня
4-2, площа 8,6 кв.м., житлової 4-3 площа 14,1
кв.м., тамбур 4-1, площа 3,3 кв.м., ? сараю
«Е», «В», 1/3 частини вбиральні «Г», 1/3
погребу «П»), оскільки за положеннями
ст. 358 ЦК України, право спільної
часткової власності здійснюється
співвласниками за їхньою згодою, а
вимог щодо визначення порядку
користування спільним майном або
виділу його в натурі позивачем не
заявлялось.

Також не можуть бути задоволені вимоги
на самочинно збудовану літню кухню літ.
«Р», виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 182 ЦК України право
власності та інші речові права на
нерухомі речі, обмеження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.
Житловим будинком є будівлі
капітального типу, споруджена з
дотриманням вимог, встановлених
законом, іншими нормативно-правовими
актами, і призначена для постійного у
ній проживання (ст. 380 ЦК України).

Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий
будинок, будівля, споруда, інше
нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
належного дозволу чи належно
затвердженого проекту, або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил.
Особа, яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на
нього.

Відповідно до положень ч. ч. 2 та 3 ст. 331
ЦК України право власності на
новостворене нерухоме майно (житлові
будинки, будівлі, споруди тощо) виникає
з моменту завершення будівництва
(створення майна). Якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації. Якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації. До
будівництва (створення майна) особа
вважається власником матеріалів,
обладнання тощо, які були використані в
процесі цього будівництва (створення
майна).

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України в постанові
від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову
практику у справах про спадкування»,
якщо спадкодавцем було здійснено
самочинне будівництво, до спадкоємців
переходить право власності на
будівельні матеріали, обладнання тощо,
які були використанні в процесі цього
будівництва.

Крім того, колегія суддів звертає увагу
на доводи позивача щодо відсутності
правового регулювання стосовно
самочинного будівництва до 1992 року.

Приймаючи до уваги викладене, колегія
суддів вважає, що позивач не позбавлена
можливості щодо реєстрації права
власності на вказаний об'єкт
нерухомості, оскільки документом, що
засвідчує відповідність закінчених
будівництвом до 05.08.1992 року, зокрема,
індивідуальних житлових будинків,
господарських будівель та споруд,
прибудов до них, які не підлягають
прийняттю в експлуатацію, вимогам
законодавства, будівельних норм,
державних стандартів і правил, зокрема
для потреб державної реєстрації прав
власності на нерухоме майно, є
технічних паспорт, складений за
результатами технічної
інвентаризації. ( Лист Державної
реєстраційної служби України від 12.03.2013
року № 95-06-15-13 «Щодо державної
реєстрації прав з видачею свідоцтва
про право власності на нерухоме майно,
збудоване до 1992 року»).

Право на захист є складовою частиною
самого суб'єктивного права поряд із
правом на власні дії, а також правом
вимагати певної поведінки від
зобов'язаних осіб.

Цивільний інтерес підлягає захисту,
якщо він не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Колегія суддів вважає, що районний суд,
давши оцінку поясненням сторін по
справі та на підставі сукупності
зібраних по справі доказів, прийшов до
правильного обґрунтованого висновку,
що твердження позивача є частко
доведеними та підтвердженими, у зв'язку
з чим підлягаючими частковому
задоволенню.

Висновки суду першої інстанції
відповідають вимогам норм права, на які
посилається суд під час розгляду
справи і фактичним обставинам по
справі, а також підтверджується
зібраними по справі доказами.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції,
з'ясувавши обставини справи та давши
належну оцінку зібраним доказам,
дійшов до обґрунтованих висновків про
наявність правових підстав для
часткого задоволення позову.

Висновки суду першої інстанції
відповідають матеріалам справи та
вимогам закону.

Апеляційна скарга не містить доводів,
які мають бути підставами для
скасування рішення суду.

Доводи апеляційної скарги є
неспроможними, висновків суду не
спростовують і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення процесуального права, яке
призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
є правильним по суті, відповідає
вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України,
підстави для його скасування та
ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 3 червня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області
В.І.
Сватаненко

В.О. Суворов

П.М. Черевко

01.10.2014 року
м. Одеса