Справа № 367/179/14-ц
ІРПІНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 року
Ірпінський міський суд Київської
області в складі:

головуючого судді
Пархоменко О.В.

при секретарях Лантух
Я.В., Жебровській М. В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Ірпінського
міського суду справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2, третя особа - Ірпінське
відділення Публічного акціонерного
товариства "Укрсоцбанк" про поділ
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа -
Публічне акціонерне товариство
"Укрсоцбанк" про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із
даним позовом, якій під час розгляду
справи неодноразово уточнював,
посилаючись на те, що вони з
відповідачкою перебували в шлюбі з 5
липня 1997 року; заочним рішенням
Ірпінського міського суду Київської
області від 02 липня 2013 року їх шлюб було
розірвано, однак фактично однією сім'єю
вони не проживають з червня 2011 року та
спільного господарства не ведуть. В
період шлюбу 15 вересня 2003 року в
інтересах сім'ї між ним та Товариством
з обмеженою відповідальністю
"Броварський домобудівний комбінат
"Меркурій" був укладений договір № 102-Л
на пайову участь в будівництві,
відповідно до умов якого він, як
пайовик перерахує забудовнику грошові
кошти, які необхідні для будівництва
двокімнатної квартири АДРЕСА_1,
вартість якої визначалась у сумі 69780,0
гривен. У зв'язку із переплануванням
будинку АДРЕСА_1.

Вказує, що 05 вересня 2006 року до Договору
№ 102-Л було укладено Додаткову угоду №
1, відповідно умов якої він, як пайовик
переведений на квартиру під АДРЕСА_1,
яка є трикімнатною та перераховує
грошові кошти на будівництво
трикімнатної квартири загальною
площею 74,92 кв. м., що буде розташована на
9-му поверсі другого під'їзду у
вищевказаному будинку, вартість якої
визначалась у сумі 161 056,0 гривен. Для
оплати будівництва трикімнатної
квартири АДРЕСА_1, як пайовиком та
Акціонерним комерційним банком
соціального розвитку "Укрсоцбанк" в
особі заступника начальника
Ірпінського відділення Київської
обласної філії Ковальчук А.В. 25.12.2006
року було укладено кредитний договір №
280, згідно з умовами якого банк надав
позичальнику у тимчасове користування
на умовах забезпеченості, повернення,
строковості, платності грошові кошти
(кредит) в сумі 12 151,0 доларів США для
здійснення розрахунків за Договором №
102-Л, згідно з графіком погашення, що
передбачений Договором та кінцевим
терміном сплати 24 грудня 2021 року. Також
25.12.2006 року між ТОВ "Броварський
домобудівний комбінат "Меркурій"
пайовиком та банком було укладено
Доповнення до Договору № 102-Л,
відповідно умов яких позивач
перераховував грошові кошти вартості
квартири за рахунок кредиту та за
рахунок власних коштів.

Позивач вказує, що цього ж дня 25.12.2006
року в якості забезпечення виконання
позичальником по Договору кредиту № 280
своїх грошових зобов'язань між
Акціонерним комерційним банком
соціального розвитку "Укрсоцбанк" в
особі заступника начальника
Ірпінського відділення Київської
обласної філії Ковальчук А.В. та ним
було укладено Договір застави (Іпотеки)
№ 27/3-116, предметом якого до моменту
(дати) завершення будівництва та
отримання заставодавцем нерухомого
майна - майнові права, після завершення
будівництва нерухомого майна -
нерухоме майно. Крім того 25.12.2006 року
виконання грошових зобов'язань
позивача по договору кредиту № 280 від
25.12.2006 року були забезпечені порукою
громадянки ОСОБА_3 та був укладений
договір поруки № 27/П-108.

Вказує, що на виконання умов договору №
102-Л від 15.09.2003 року в період шлюбу за
рахунок спільних коштів подружжя ними
були сплачені кошти для будівництва
спірної квартири у повній сумі та вже
після того, як вони не проживали однією
сім'єю, тобто з червня 2011 року, як
підтверджує сама відповідачка в
позовній заяві про стягнення
аліментів, що була подана до
Ірпінського міського суду та
розглянута, ним на виконання Договору
кредиту № 280 від 25.12.2006 року було
сплачено кошти в розмірі 38 783,12 гривен.
23.01.2009 року виконавчим комітетом
Ірпінської міської ради на його ім'я на
підставі рішення виконавчого комітету
Ірпінської міської ради від 25.11.2008 року
було видано Свідоцтво про право
власності на нерухоме майно - на
квартиру АДРЕСА_1

Позивач також вказує, що після того як
вони перестали проживати однією сім'єю,
тобто з червня 2011 року, він не проживає
в даній квартирі, але дозволив
проживати в ній колишній дружині та
доньці, періодично там з'являючись,
оскільки являється власником всієї
квартири, а також з моменту припинення
відносин з відповідачкою з червня 2011
року сплачує кредит вже за власні
кошти. З того часу, як їх шлюбні
відносини фактично припинилися, він
перестав жити в спірній квартирі,
перестав платити комунальні послуги, а
відповідачка користуючись повністю
квартирою та проживаючи в ній зростила
борг по квартирі, тому вважає, що дана
сума повинна бути стягнути саме з
відповідачки. Останнім часом він став
проживати в квартирі, однак у зв'язку з
тим, що відповідачка на протязі 2011-2013
року користувалася повністю квартирою
та почала всіляко чинити йому
перешкоди в користуванні, речі його
зібрані та виставлені в коридор,
користуватися кімнатами не дозволяє,
чим порушує його права та законні
інтереси, як власника. Вважає, що
квартира АДРЕСА_1 є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя
та при поділі даного майна частки у
праві спільної сумісної власності його
та відповідачки є рівними, тобто по 1/2
частині. Оскільки після розірвання
шлюбу зобов'язання по кредитному
договору виконує тільки він, вважає, що
1/2 частина понесених ним витрат
підлягає стягненню з відповідачки на
його користь.

В зв'язку із викладеними обставинами
позивач просив розділити спільне майно
подружжя - квартиру АДРЕСА_1; визнати за
ним право власності на 1/2 частину
квартири АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_2
право власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1; стягнути з ОСОБА_2 на його
користь 1/2 частину витрат, понесених
ним в рахунок погашення кредиту за
кредитним договором № 280 від 25.12.2006 року
за період з червня 2011 року по квітень 2014
року в сумі 22 050,57 гривен; зобов'язати
ОСОБА_2 не створювати у будь-якій спосіб
та формі йому ОСОБА_1 перешкоди у
користуванні квартирою АДРЕСА_1;
стягнути з відповідачки на його
користь судові витрати.

ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до
ОСОБА_1, третя особа - Публічне
акціонерне товариство "Укрсоцбанк" про
поділ майна подружжя, посилаючись на
те, що 05.07.1997 року між сторонами був
укладений шлюб, від шлюбу вони мають
неповнолітню доньку ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка перебуває на
утриманні позивачки. 02 липня 2013 року за
рішенням Ірпінського міського суду
Київської області шлюб було розірвано.
Під час перебування у шлюбі ними було
придбано квартиру за відплатним
договором, а саме трикімнатна квартира
загальною площею 72,5 кв. м., житлова
площа 39,7 кв. м., яка знаходиться за
адресою АДРЕСА_1, яка була придбана за 220
000,0 гривен. Спірна нерухомість є
об'єктом права спільної сумісної
власності і відповідно до ст. 61 СК
України подружжя має прав на її поділ в
тому числі й після розірвання шлюбу.

Позивачка вказує, що згоди про
добровільний поділ майна між ним не
досягнуто; оскільки спільна сумісна
власність не передбачає визначення
часток учасників, а поширюється на усе
майно, при здійсненні поділу такого
майна слід виходити з презумпції
рівності часток.

Вказує, що суд може присудити більшу
частку одному з подружжя за умов, що з
нею, ним проживають діти, повнолітній
син, дочка, які є непрацездатними; дана
особа не отримує аліментів або їхній
розмір є недостатнім для забезпечення
фізичного, духовного розвитку та
лікування дітей, повнолітніх сина,
дочки або другого з подружжя. Для
дитини віком від 6 до 18 років
прожитковий мінімум встановлений
законодавством України з 1 січня 2013
року по 30 листопада 2013 року складає 1 210
гривен. Беручи до уваги інтереси
неповнолітньої дочки, яка залишається
з позивачкою та розмір аліментів (695,0
гривен на місяць), які вона одержує на
утримання доньки, недостатньо для
забезпечення її фізичного, духовного
розвитку, відповідно до вимог ч.3 ст. 71
СК України вважає можливим відступити
від принципу рівності часток подружжя
і виділити позивачці більшу частину із
спільного майна.

Позивачка також вказує, що для
придбання особистого житла її батьки
подарували їй 76 000,0 гривен, станом на
01.01.2006 року курс долара США складав 505
грн. за 100 доларів США; оскільки колишнє
подружжя вирішило придбати більше
житло та на нього не вистачало
подарованої суми, було прийнято
рішення оформити кредит. Кредитний
договір, договір купівлі-продажу
квартири та право власності від 23.01.2009
року на квартиру було оформлено на ім."я
відповідача. При укладання договору
купівлі-продажу квартири її вартість
складала 220 000,0 гривен, отже 144 000 це сума
коштів, на яку отримувався кредит; до
припинення фактичних шлюбних відносин
по липень 2012 року включно кредит
погашався за спільні кошти. Кредит
оформлений на ім."я відповідача і
позивачка надавала на це згоду та
відповідно до закону розподілу
підлягає не тільки майно, а й
зобов'язання подружжя.

Позивачка просила визнати трикімнатну
квартиру, загальною площею 72,5 кв. м.,
житлова площа 39,7 кв. м., яка знаходиться
за адресою АДРЕСА_1 вартістю 220 000,0
гривен об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя; поділити
спільне майно - квартиру, загальною
площею 72,5 кв. м., житлова площа 39,7 кв. м.,
яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1
вартістю 220 000,0 гривен; за позивачкою у
порядку поділу майна визнати право
власності на 3/4 частини трикімнатної
квартири, загальною площею 72,5 кв. м.,
житлова площа 39,7 кв. м., яка знаходиться
за адресою АДРЕСА_1 вартістю 220 000,0
гривен (3/4 вартості складає 172 000,0
гривен); за відповідачем у порядку
поділу майна визнати право власності
на 1/4 частини, загальною площею 72,5 кв. м.,
житлова площа 39,7 кв. м., яка знаходиться
за адресою АДРЕСА_1 вартістю 220 000,0
гривен ( 1/4 від вартості складає 48 000,0
гривен); судові витрати покласти на
відповідача.

В подальшому під час розгляду справи
позивачка уточнила свої позовні вимоги
та посилаючись на викладене вище,
просила визнати трикімнатну квартиру
загальною площею 72,5 кв. м., житлова
площа 39,7 кв. м., яка знаходиться за
адресою АДРЕСА_1 вартістю 161 056,0 гривен
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя; поділити спільне
майно - квартиру, загальною площею 72,5
кв. м., житлова площа 39,7 кв. м., яка
знаходиться за адресою АДРЕСА_1
вартістю 161 056,0 гривен; за нею у порядку
поділу майна визнати право власності
на 4/5 частини трикімнатної квартири,
загальною площею 72,5 кв. м., житлова
площа 38,7 кв. м., яка знаходиться за
адресою АДРЕСА_1 вартістю 161 056,0 гривен;
за відповідачем у порядку поділу майна
визнати право власності на 1/5 частини,
загальною площею 72,5 кв. м., житлова
площа 39,7 кв. м., яка знаходиться за
адресою АДРЕСА_1 вартістю 161 056,0 гривен.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_5 позов ОСОБА_1
підтримав, підтвердив обставини,
викладені в позовній заяві, просив
позов задовольнити у повному обсязі.
Позов ОСОБА_2 визнав частково, суду
пояснив, що відповідно до договору про
пайову участь у будівництві від 15
вересня 2003 року та Додаткової угоди № 1
про зміну і доповнення до договору про
пайову участь у будівництві № 102-Л від 5
вересня 2006 року вартість квартири
складає 161 056 гривен, звідки взялася
вартість квартири у розмірі 220 000 гривен
- невідомо, тому математичні розрахунки
ОСОБА_2 є невірними. Відповідно до
рішення суду від 20 серпня 2012 року з
ОСОБА_1 стягуються аліменти на
утримання доньки , які він сумлінно
сплачує. При зверненні до суду
позивачка сама вказувала розмір
аліментів, які підлягали стягненню на
її користь; крім того позивачка жодного
разу не зверталася до суду або до нього
з вимогами про збільшення розміру
аліментів, мотивуючи, що присуджений
розмір аліментів є недостатнім, крім
того ОСОБА_1 постійно приймає участь у
додаткових витратах на утримання
дитини. Також пояснив , що в судовому
порядку не вирішувалось питання про
визначення місця проживання дитини з
матір'ю, він не заперечує, щоб його
донька проживала з ним, а не з матір'ю
для забезпечення їй нормальних умов
для фізичного та духовного розвитку та
йому також невідомо, яким чином
позивачка забезпечить його доньку
нормальним фізичним та духовним
розвитком внаслідок виділення їй у
власність більшої половини квартири, а
тому доводи позивачки з приводу
відступлення від засад рівності часток
при поділі спільно нажитого майна є
надуманими. Також пояснив, що ОСОБА_2 не
надано суду жодних належним та
допустимих доказів, які б свідчили про
те, що батьки передавали їй кошти в
розмірі 76 000,0 гривень адже йому
невідомо про такі дарунки та напрямок
використання цих коштів та доказів про
те, що ці кошти були витрачені на оплату
по договору про пайову участь. Із
залучених до матеріалів справи
квитанцій про оплату по договору на
пайову участь у будівництві видно, що
частина коштів у розмірі 68 039 гривен
були сплачені ще до 2006 року. Пояснив, що
з червня 2011 року по квітень 2014 року
ОСОБА_1 сплачено кредит в сумі 44 101,14
гривен, половину яких слід стягнути з
відповідачки на користь позивача.
Просив позов ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник
ОСОБА_6 в судовому засіданні позов
ОСОБА_1 визнали частково, представник
відповідачки суду пояснила, що борги
колишнього подружжя перед кредитором
ПАТ "Укрсоцбанк" по кредитному договору
від 25 грудня 2006 року є спільними, тому
їх треба сплачувати порівну. Що
стосується часток у майні, то їх
позиція була викладена у позовній
заяві. Що стосується моменту
припинення фактичних шлюбних відносин
між сторонами, то вони вважають, що вони
припинені в кінці червня - на початку
липня 2012 року, з 2011 року між ними часто
виникали сварки, під час яких ОСОБА_1
уходив з квартири, а потім повертався.
Одразу після припинення фактичних
шлюбних відносин ОСОБА_2 звернулася до
Ірпінської міської ради для
підтвердження факту проживання з нею
неповнолітньої дитини та не проживання
у спірній квартирі ОСОБА_1 з метою
подання заяви про стягнення аліментів,
рішення по сплаті аліментів прийняте
20.08.2012 року. Відповідачка в судовому
засіданні пояснила, що вона визнає, що
квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною
власністю подружжя, також частково
визнала суму коштів, які просить
стягнути з неї ОСОБА_1 в сумі 14 169,93
гривен за період з 06.06.2012 року по 28.04.2014
року, також пояснила, що її батьки
подарували їй 76 000 гривен для оплати
вартості квартири, однак письмово
передачу цих коштів вони не оформляли;
вона не чинить ніяких перешкод
колишньому чоловіку у користуванні
спільною квартирою, він має вільний
доступ до квартири, у нього є ключі від
квартири, його речі знаходяться в
квартирі. Визнала, що з червня 2011 року
по квітень 2014 року ОСОБА_1 сплачено
кредит в сумі 44 101,14 гривен. Просили
позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Свій позов ОСОБА_2 та її представник
підтримали, підтвердили обставини,
викладені у позовній заяві, просили
позов задовольнити повністю.

Представник третьої особи в судовому
засіданні пояснив, що банк не має
заперечень проти позовів ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, кредит погашений, іпотека
знята.

Заслухавши пояснення учасників
судового процесу, свідків ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, вивчивши письмові
докази по справі, суд вважає позов
ОСОБА_1 та позов ОСОБА_2 такими, що
підлягають до часткового задоволення,
виходячи із наступного.

У відповідності до ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

У відповідності до ст. 61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі не
підлягають доказуванню; обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 05 липня 1997
року, який розірваний у встановленому
законом порядку відповідно до заочного
рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 02 липня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу; від даного шлюбу вони
мають неповнолітню доньку ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, яка в даний час проживає з
матір'ю ОСОБА_2 Рішенням Ірпінського
міського суду Київської області від 20
серпня 2012 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення
аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
стягнуті аліменти на утримання доньки
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4
частини зі всіх видів заробітку, але не
менше встановленого законом мінімуму,
починаючи з липня 2012 року і до
повноліття дитини. На підставі
зазначеного рішення суду ОСОБА_1
сплачує аліменти на користь ОСОБА_2 в
сумі 696,49 гривен, дані обставини
підтверджені квитанціями на зазначену
суму, визнаються сторонами і
відповідно до ст. 61 ЦПК України
доказуванню не підлягають.

В судовому засіданні встановлено, що 15
вересня 2003 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Броварський домобудівний комбінат
"Меркурій" та ОСОБА_1 був укладений
Договір № 102-Л на пайову участь у
будівництві, відповідно до п. 1.1 якого
пайовик перераховує забудовнику
грошові кошти, які необхідні для
будівництва двокімнатної квартири
АДРЕСА_1 в розмірі вартості квартири,
яка визначена цим договором, а
забудовник виконує весь комплекс робіт
по будівництву будинку в цілому та
квартири зокрема, передбачених
проектно-кошторисною документацією з
будівництва будинку, а після
закінчення їх будівництва передає
пайовику квартиру; згідно п. 2.1 даного
договору вартість квартири
визначається у сумі 69 780,0 гривень, в
тому числі ПДВ 11 630,0 гривен. 05 вересня 2006
року між ТОВ "Броварський домобудівний
комбінат "Меркурій" та ОСОБА_1 було
укладено Додаткову угоду № 1 про зміну
і доповнення договору № 102-Л від 15
вересня 2003 року, відповідно до якої
переведено пайовика з квартири
АДРЕСА_1; кошти внесені за квартиру
АДРЕСА_1; також змінено пункт 2.1.
договору та викладено його у наступній
редакції : вартість квартири
визначається у сумі 161 056 гривень ( в
тому числі ПДВ - 26 842,66 ) .

Встановлено, що 25 грудня 2006 року між
Акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку "Укрсоцбанк" та
ОСОБА_1 був укладений Договір кредиту №
280, відповідно до якого кредитор надає
позичальнику у тимчасове користування
на умовах забезпеченості, повернення,
строковості, платності та цільового
характеру використання грошові кошти в
сумі 12 151,0 доларів США зі сплатою 13,0 %
річних за користування кредитом за
перший рік, подальший розмір процентів
за користування кредитом підлягає
щорічному перегляду згідно з умовами п.
2.7 цього договору та наступним порядком
повернення суми кредиту до 10-го числа
кожного місяця згідно графіку та
кінцевим терміном, не пізніше якого має
бути повністю повернути кредит, а також
сплачено проценти за користування
кредитом, комісій, можливі пені та
штрафи, а також інші витрати кредитора
24 грудня 2021 року або достроково у
випадках, передбачених цим договором
та/або договорами, що забезпечують
виконання позичальником зобов'язань за
цим договором та/або чинним
законодавством України. Згідно заяви
ОСОБА_2 від 25 грудня 2006 року, вона,
перебуваючи на момент написання цієї
заяви в шлюбі з ОСОБА_1, цією заявою
надає згоду на укладення
вищевикладеного договору, підтверджує,
що з умовами договору ознайомлена,
ніяких заперечень, а також
непорозумінь його положень не має,
умови договору погоджує, крім того
надає згоду ОСОБА_1 на укладення у
випадку необхідності додаткових угод
(змін та або доповнень) до
вищевказаного договору, за умови, що
такими додатковими угодами не буде
збільшено суму кредиту. Також 25 грудня
2006 року між Акціонерно-комерційним
банком соціального розвитку
"Укрсоцбанк" та ОСОБА_1 був укладений
Договір застави (іпотеки) № 27/3-116,
відповідно до якого заставодавець
передає в заставу (іпотеку)
заставодержателю у якості
забезпечення виконання заставодавцем
грошових зобов'язань перед
заставодержателем за Договором
кредиту № 280, що був укладений між
заставодержателем та заставодавцем 25
грудня 2006 року, а також виконання
заставодавцем грошових зобов'язань
перед заставодержателем за цим
договором, майно заставодавця, яке
відповідно до цього договору,
визначене як предмет застави (іпотеки);
відповідно до п.1.3 даного договору
предметом застави (іпотеки) за цим
договором є наступне майно
заставодавця : 1.3.1 - до моменту (дати)
завершення будівництва та отримання
заставодавцем нерухомого майна - права
заставодавця, як кредитора в
зобов'язанні за Договором на пайову
участь у будівництві житла, в тому
числі право вимоги передачі нерухомого
майна (майнові права); 1.3.2 - після
завершення будівництва нерухомого
майна та отримання його заставодавцем,
в тому числі після оформлення та/або
державної реєстрації права власності
на нерухоме майно за заставодавцем -
нерухоме майно. Вартість предмету
застави (іпотеки) за згодою сторін на
момент укладення цього договору
становить 161 056,0 гривен, що за офіційним
курсом гривни до долара США
встановленим Національним банком
України на день укладення цього
договору складає еквівалент 31 892,28
долари США.

Встановлено, що 25 грудня 2006 року між
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Броварський
домобудівний комбінат "Меркурій",
ОСОБА_1 та Акціонерно-комерційним
банком соціального розвитку
"Укрсоцбанк" було внесено Доповнення до
договору № 102-Л на пайову участь у
будівництві житла від 15 вересня 2003
року, відповідно до яких для оплати
будівництва трикімнатної квартири
АДРЕСА_1 між пайовиком та банком було
укладено договір кредиту № 280 від 25
грудня 2006 року, відповідно до якого
банк надає пайовику кредит у сумі 12 151,0
доларів США на умовах, передбачених
Договором кредиту; вартість квартири
визначається у сумі 161 056 гривен, в т.ч.
ПДВ в розмірі 26 842,66 гривен.

В судовому засіданні встановлено, що
згідно Свідоцтва про право власності
на нерухоме майно серії САС № 315622,
виданого виконавчим комітетом
Ірпінської міської ради 23.01.2009 року
власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 на
підставі рішення виконавчого комітету
Ірпінської міської ради від 25.11.2008 року
№ 281/3. Згідно витягу про реєстрацію
права власності на нерухоме майно,
виданого Комунальним підприємством
Київської обласної ради "Ірпінське
бюро технічної інвентаризації" 23.01.2009
року право власності на квартиру
АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 на
підставі свідоцтва про право власності
(САС № 215622) 23.01.2009 року, виданого на
підставі рішення виконавчого комітету
Ірпінської міської ради № 281/3 від 25.11.2008
року.

Встановлено, що згідно Акту депутата
Ірпінської міської ради Алексєєнко
Є.І., засвідченого виконавчим комітетом
Ірпінської міської ради 21 червня 2012
року при обстеженні
матеріально-побутових умов проживання
ОСОБА_2, яка проживає в АДРЕСА_1 власник
житла ОСОБА_1 на даний час не проживає
за вказаною адресою.

Встановлено, що згідно довідки
Ірпінського відділення ПАТ
"Укрсоцбанк" від 30.04.2014 року № 10.1-186/37-4010
заборгованість за договором кредиту №
280 від 25 грудня 2006 року ОСОБА_1, повністю
погашена 28.04.2014 року та припинив свою
дію іпотечний договір № 27/3-116 від 25
грудня 2006 року, що був посвідчений 25
грудня 2006 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_10 та зареєстрований в
реєстрі нотаріальних дій за номером
4917д та накладена заборона за номером
2918д. Згідно розписки від 28.04.2014 року
ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 грошові
кошти в розмірі 3 150 дол. США в рахунок
сплати 1/2 частини заборгованості, що
виникла під час перебування у шлюбі за
кредитним договором № 280 від 25.12.2006
року.

Також в судовому засіданні
встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не
проживають разом з червня 2012 року.

Наведені обставини підтверджуються
поясненнями учасників процесу, свідків
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, матеріалами
справи.

Так свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні
пояснив, що позивач ОСОБА_1 - його
хрещеник. В кінці травня 2011 року до
нього прийшов ОСОБА_1 і сказав, що він
буде розводитися з дружиною та буде
жити з батьками. На початку червня 2011
року на дні народження його дружини
ОСОБА_1 йому сказав, що вже він проживає
у батьків. Йому відомо, що в даний
момент ОСОБА_1 не користується своєю
квартирою по АДРЕСА_1; чи має він
вільний доступ до цієї квартири в даний
час йому невідомо. Раніше зі слів
ОСОБА_1 його речі викидали з цієї
квартири.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні
пояснила, що позивачка ОСОБА_2 - її рідна
дочка. В 2003-2005 роках вони з чоловіком
хотіли придбати квартиру, взяли кредит.
Вона давала дочці 2,500 гривен кожний
квартал протягом 2003 року, а потім по 3
000,0 гривен з 2004 по 2005 рік. Пояснила, що
вона разом з чоловіком тримали
господарство, обробляли 2 га землі, щоб
допомогти дочці взяти квартиру. Один
раз вона давала дочці приблизно у 2006-2007
роках 25 тисяч гривен, потім в цей же
період вона давала їй 15 тисяч гривен.
Загалом вона дочці дала 76 тисяч гривен.
Пояснила, що ОСОБА_1 взяв кредит, до 2006
року він працював, але потім, після
того, як вони взяли кредит, він не
працював. Пояснила, що передачу грошей
дочці вони не оформляли. Їй відомо, що
дочка з чоловіком заплатили кредит, чи
з тих коштів, що вона давала, то вона
думає, що їм більше не було звідки взяти
ці гроші.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні
пояснив, що ОСОБА_2 - його рідна сестра. В
2003-2006 роках він надавав кошти своїй
матері для того, щоб вона їх
використовувала для себе та щоб вона
передавала їх його сестрі. Він знав, що
мати всі свої кошти від підсобного
господарства та інші передавала дочці
для погашення кредиту на придбання
житла. Він з сестрою в нормальних
стосунках. Мати віддавала кошти дочці,
а він допомагав матері постійно кожен
місяць з 2003 по 2006 рік, це приблизно 10
тисяч гривен на рік. Йому відомо, що
мати частину цих грошей віддавала
ОСОБА_2, це траплялось і при ньому.
Сестра з 2003 по 2006 рік не працювала,
навчалася на платній основі в
університеті.

У відповідності до ст. 60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

У відповідності до ст. 61 СК України
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя може бути будь-яке
майно, за винятком виключеного з
цивільного обороту. Об'єктом права
спільної сумісної власності є
заробітна плата, пенсія, стипендія,
інші доходи, одержані одним із
подружжя. Якщо одним із подружжя
укладено договір в інтересах сім'ї, то
гроші, інше майно, в тому числі гонорар,
виграш, які були одержані за цим
договором, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

У відповідності до ст. 63 СК України
дружина та чоловік мають рівні права на
володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

У відповідності до ст. 65 СК України
дружина, чоловік розпоряджаються
майном, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, за
взаємною згодою. При укладенні
договорів одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя. Дружина, чоловік
має право на звернення до суду з
позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її, його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового. Для укладення
одним із подружжя договорів, які
потребують нотаріального посвідчення
і (або) державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово. Згода на укладення
договору, який потребує нотаріального
посвідчення і (або) державної
реєстрації, має бути нотаріально
засвідчена. Договір, укладений одним із
подружжя в інтересах сім'ї, створює
обов'язки для другого з подружжя, якщо
майно, одержане за договором,
використане в інтересах сім'ї.

У відповідності до ч.1 ст. 69 СК України
дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності, незалежно від
розірвання шлюбу.

У відповідності до ст. 70 СК України у
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором. При вирішенні спору про
поділ майна суд може відступити від
засади рівності часток подружжя за
обставин, що мають істотне значення,
зокрема якщо один із них не дбав про
матеріальне забезпечення сім'ї,
приховав, знищив чи пошкодив спільне
майно, витрачав його на шкоду інтересам
сім'ї. За рішенням суду частка майна
дружини, чоловіка може бути збільшена,
якщо з нею, ним проживають діти, а також
непрацездатні повнолітні син, дочка, за
умови, що розмір аліментів, які вони
одержують, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного,
духовного розвитку та лікування.

Як встановлено в судовому засіданні
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 05 липня 1997
року, який розірваний у встановленому
законом порядку відповідно до заочного
рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 02 липня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу; від даного шлюбу вони
мають неповнолітню доньку ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, яка в даний час проживає з
матір'ю ОСОБА_2 Також встановлено, що за
час перебування в шлюбі сторони
придбали квартиру АДРЕСА_1, разом
сплачували кредит згідно Договору
кредиту № 280 від 25 грудня 2006 року,
укладеного між Акціонерно-комерційним
банком соціального розвитку
"Укрсоцбанк" та ОСОБА_1

Таким чином суд вважає, що в судовому
засіданні беззаперечно встановлено, що
квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною
власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
частки їх в праві спільної сумісної
власності є рівними, а тому слід
поділити спірну квартиру між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 та виділити кожному по 1/2
частині, визнавши за ними право
власності на належні їм частки . При
цьому суд вважає, що доводи позивачки
ОСОБА_2 про те, що її частка в праві
власності на спірну квартиру має бути
збільшена у зв'язку з тим, що з нею
проживає дочка та аліментів, які ОСОБА_1
сплачує на утриманні дочки недостатньо
для забезпечення її фізичного,
духовного розвитку та лікування, є
необґрунтованими, оскільки батьки
несуть рівний обов'язок утримувати
дитину до досягнення нею повноліття, а
ОСОБА_1 сплачує аліменти на утримання
дитини в розмірі 696,49 гривен щомісяця,
що становить половину прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
також доказів того, що ОСОБА_2
зверталася до ОСОБА_1 із позовом про
збільшення розміру аліментів у зв'язку
з тим, що суми, яку він сплачує на
утримання дочки недостатньо для
забезпечення її фізичного, духовного
розвитку та лікування суду не надано.
За таких обставин суд не вбачає підстав
для відступлення від засади рівності
часток подружжя у праві власності на
квартиру та збільшення частки ОСОБА_2 у
праві власності на спірну квартиру.
Разом із цим, на думку суду, доводи
ОСОБА_2 про те, що її частка в праві
власності на квартиру також має бути
збільшена, оскільки за квартиру було
сплачено її особисті кошти в розмірі 76
000,0 гривен, які були подаровані їй її
батьками, є необґрунтованими, оскільки
в судовому засіданні не знайшов свого
беззаперечного підтвердження той факт,
що грошові кошти в сумі 76 000,0 гривен, які
були передані ОСОБА_2 її матір'ю ОСОБА_8,
були витрачені саме на погашення
кредиту для придбання спірної
квартири. Інших належних та допустимих
доказів на підтвердження чи
спростування цих обставин суду надано
не було.

Оскільки встановлено, що ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 не проживають разом з червня 2012
року, за цей період ОСОБА_1 був
сплачений кредит в сумі 44 101,14 гривен, що
визнається сторонами, суд прийшов до
висновку, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
слід стягнути суму витрат, понесених
ним в рахунок погашення кредиту за
кредитним договором № 280 від 25.12.2006 року
за період з червня 2012 року по квітень 2014
року в розмірі 14 908,57 гривен,
задовольнивши в цій частині позов
ОСОБА_1 частково.

При цьому суд вважає, що в судовому
засіданні не знайшли свого
підтвердження ті обставини, що ОСОБА_2
чиняться перешкоди в користуванні
ОСОБА_1 спірною квартирою, тому вимоги
ОСОБА_1 про зобов'язання ОСОБА_2 не
чинити йому перешкод в користуванні
квартирою задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання про розподіл судових
витрат, суд вважає, що оскільки позови
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольняються
частково, слід стягнути із ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі
617,60 гривен, а з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
слід стягнути судові витрати в сумі 1
720,50 гривен.

На підставі ст. ст. 60-61, 63, 65, 69, 70, 71 СК
України, керуючись ст. ст.10, 11, 60, 61, 212, 214,
215, 218 ЦПК України суд:

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа -
Ірпінське відділення Публічного
акціонерного товариства "Укрсоцбанк"
про поділ майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя
задовольнити частково.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною
сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та
ОСОБА_2.

Поділити спільне майно подружжя між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Виділити ОСОБА_1 із спільної сумісної
власності подружжя 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1, визнавши за ОСОБА_1 право
власності на вказане майно.

Виділити ОСОБА_2 із спільної сумісної
власності подружжя 1/2 частини квартири
АДРЕСА_1, визнавши за ОСОБА_2 право
власності на вказане майно.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
суму витрат, понесених ним в рахунок
погашення кредиту за кредитним
договором № 280 від 25.12.2006 року за період
з червня 2012 року по квітень 2014 року в
розмірі 14 908,57 гривен (чотирнадцять
тисяч дев'ятсот вісім гривен 57 коп.).

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати в сумі 617,60 гривен
(шістсот сімнадцять гривен 60 коп.).

В інший частині позов залишити без
задоволення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа -
Публічне акціонерне товариство
"Укрсоцбанк" про поділ майна подружжя
задовольнити частково.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною
сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та
ОСОБА_1.

Поділити спільне майно подружжя між
ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Виділити ОСОБА_2 із спільної сумісної
власності подружжя 1/2 частини квартири
АДРЕСА_1, визнавши за ОСОБА_2 право
власності на вказане майно.

Виділити ОСОБА_1 із спільної сумісної
власності подружжя 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1, визнавши за ОСОБА_1 право
власності на вказане майно.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
судові витрати в сумі 1 720,50 гривен (одна
тисяча сімсот двадцять гривен 50 коп.).

В інший частині позов залишити без
задоволення.

Копію рішення направити третій особі
для відома.

Повне рішення буде виготовлене
протягом п'яти днів з дня закінчення
розгляду справи 09.06.2014 року.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Київської області через
Ірпінський міський суд шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя: О. В. Пархоменко