У Х В А Л А

іменем україни

1 жовтня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду

цивільних і кримінальних справ у
складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І.,
Лесько А.О.,

Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, третя особа - товариство з
додатковою відповідальністю страхове
товариство «Домінанта» (далі - ТДВ СТ
«Домінанта»), про відшкодування
майнової та моральної шкоди за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Золотоніського міськрайонного суду
Черкаської області від 28 квітня 2014 року
та ухвалу апеляційного суду Черкаської
області від 8 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що 3 липня 2013 року на 87 км автодороги
Кіровоград-Запоріжжя сталася
дорожньо-транспортна пригода (далі -
ДТП) за участю належного йому
автомобіля МАН, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, під
керуванням водія ОСОБА_6, та автомобіля
МАН, державний реєстраційний номер
НОМЕР_2, належного ОСОБА_4, під
керуванням водія ОСОБА_5 Унаслідок
вказаної ДТП належному йому автомобілю
були завдані механічні пошкодження,
розмір майнової шкоди складає 111 881 грн
84 коп. Постановою Соснівського
районного суду м. Черкаси від 2
серпня 2013 року ОСОБА_5 визнано винним у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
КпАП України.

7 жовтня 2013 року між ним та ТДВ СТ
«Домінанта» на підставі полісу
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів від 13 лютого 2013 року було
укладено угоду про розмір страхового
відшкодування, згідно з якою сторони
домовились, що сума такого
відшкодування складає 35 тис. грн.

Зазначав, що різниця у сумі 76 881 грн 84
коп. для повного відшкодування
завданої йому шкоди підлягає стягненню
на його користь з ОСОБА_4, власника
автомобіля МАН, державний
реєстраційний номер НОМЕР_2, з яким
водій ОСОБА_5 перебував у трудових
відносинах; у зв'язку із завданими
механічними пошкодженнями він не міг
використовувати свій автомобіль, що
призвело до втрати ним прибутків з
липня 2013 року по листопад 2013 року та
спричинило йому моральні страждання.

У зв'язку з цим позивач просив суд
стягнути з ОСОБА_4 на свою користь
майнову шкоду у сумі 76 881 грн 84 коп.,
моральну шкоду у сумі 5 тис. грн; 1 350
грн за проведення експертного
автотоварознавчого дослідження;
упущену вигоду з липня 2013 року по
листопад 2013 року у сумі 184 166 грн 80 коп.

Ухвалою Золотоніського міськрайонного
суду Черкаської області від 28 квітня
2014 року ОСОБА_5 було залучено до участі
у справі як співвідповідача.

Рішенням Золотоніського
міськрайонного суду Черкаської
області від 28 квітня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Черкаської області
від 8 липня 2014 року, у задоволенні
позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення та
передати справу на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
позивачем не надано належних та
допустимих доказів на підтвердження
існування трудових відносин між ОСОБА_4
та ОСОБА_5, розміру майнової шкоди,
завданої його автомобілю у результаті
ДТП, завдання та розміру збитків у
формі упущеної вигоди та моральної
шкоди.

Погоджуючись із висновками суду першої
інстанції щодо безпідставності
позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
відшкодування майнової та моральної
шкоди з тих підстав, що наявність у
нього трудових відносин з ОСОБА_5 не
доведена, апеляційний суд також
зазначив, що недолученням до участі у
справі страховика в якості
відповідача, в якому застраховано
автомобіль, на якому ОСОБА_5 здійснив
ДТП, унеможливлює визначення розміру
страхового відшкодування, а, отже, і
залишку суми, яку має сплатити винний у
ДТП ОСОБА_5

Проте повністю погодитися з такими
висновками апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення апеляційного суду не
відповідає.

Судом установлено, що 3 липня 2013 року на
87 км автодороги Кіровоград-Запоріжжя
сталася ДТП за участю належного ОСОБА_3
автомобіля МАН, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, під
керуванням водія ОСОБА_6, та автомобіля
МАН, державний реєстраційний номер
НОМЕР_2, належного ОСОБА_4, під
керуванням водія ОСОБА_5 Унаслідок
вказаної ДТП автомобілю позивача були
завдані механічні пошкодження.

При розгляді справи на підставі
доказів, поданих сторонами, що належним
чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), суди
дійшли вірного висновку про те, що
наявність трудових відносин між ОСОБА_4
і ОСОБА_5 позивач не довів.

Проте, відмовляючи у вимогах до ОСОБА_5,
апеляційний суд не звернув уваги на
таке.

Постановою Соснівського районного
суду м. Черкаси від 2 серпня 2013 року
ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 КпАП України (а. с.
9).

Згідно з висновком експертного
автотоварознавчого дослідження від
24 липня 2013 року майнова шкода, завдана
власнику автомобіля МАН, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, у
результаті його пошкодження, складає 111
881 грн 84 коп (а. с. 33-38).

7 жовтня 2013 року з метою врегулювання
ДТП, що сталась 3 липня 2013 року з вини
водія ОСОБА_5, між ОСОБА_3 та
ТДВ СТ «Домінанта», в якому
застрахована відповідальність
власника автомобіля, на якому ОСОБА_5
вчинив ДТП, згідно з полісом від 13
лютого 2013 року, було укладено угоду про
розмір страхового відшкодування,
згідно з якою сторони домовились, що
сума такого відшкодування складає 35
тис. грн. (а. с. 32).

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» у разі настання страхового
випадку страховик у межах страхових
сум, зазначених у страховому полісі,
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка
застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди
і страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

У порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК
України апеляційний суд на зазначені
вище вимоги закону та обставини справи
уваги не звернув; відхиляючи як доказ
наданий позивачем висновок
експертного автотоварознавчого
дослідження, апеляційний суд мотивів
цього не навів та не врахував, що такий
висновок є належним та допустимим
доказом розміру шкоди; з урахуванням
доводів відповідачів щодо відсутності
трудових відносин між ОСОБА_4 та водієм
ОСОБА_5, якого визнано винним у
здійсненні ДТП, не встановив, хто
повинен відшкодувати позивачу майнову
шкоду, завдану в результаті такої
пригоди, як різницю між розміром
заподіяної шкоди та розміром
сплаченого страхового відшкодування, а
також моральну шкоду.

При цьому незалучення до участі у
справі в якості відповідача
страховика, з огляду на положення ст. 1194
ЦК України, не може бути підставою для
відмови у позові в тій частині, в якій
несе відповідальність винний у ДТП, так
як у цьому разі суд повинен був взяти до
уваги сплачену страховиком суму
страхового відшкодування, визначити
ліміт страховика і решту шкоди при
наявності для цього підстав стягнути з
винної у ДТП особи.

Враховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судом не встановлені,
судове рішення апеляційного суду не
відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
його скасування із передачею справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду Черкаської
області від 8 липня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О.
Лесько

М.Є.
Червинська

В.А.
Черненко