08.10.2014 637/525/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

06 жовтня 2014 року
с.м.т. Шевченкове

Шевченківський районний суд
Харківської області

у складі: головуючого -
Тордія Е.Н.

за
участю:секретаря - Сергієнко
В.С.

представник позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в с.м.т.
Шевченкове Харківської області
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про встановлення факту
припинення договору довічного
утримання, встановлення права
власності, -

ВСТАНОВИВ :

21 травня 2014 року ОСОБА_3 звернулась до
Шевченківського районного суду
Харківської області з позовом до
ОСОБА_4 про розірвання договору
довічного утримання.

В судовому засіданні представник
позивача , який діє за довіреністю,
змінив підстави позову та прохав
встановити факт припинення договору
довічного утримання, визнавши право
власності на відчужене майно за
позивачкою. В обгрунування позовних
вимог зазначив , що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1,
24 березня 2003 року , через похилій вік та
стан здоров'я , уклала договір
довічного утримання з ОСОБА_6.
Відповідно до умов договору ОСОБА_6
зобов'язувався довічно утримувати
ОСОБА_3, забезпечувати харчуванням і
одягом, доглядати за нею, надавати їй
необхідну допомогу , в свою чергу
ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_6
житловий будинок з надвірними
будівлями АДРЕСА_1. Спочатку ОСОБА_6
сумлінно виконував свої зобов'язання, а
з січня 2013 року перестав приходити до
неї і забезпечувати харчуванням і
доглядом , так як захворів. Враховуючи
вік та стан здоров'я ОСОБА_3 вимушена
була переїхати на постійне місце
проживання до своєї доньки, яка
проживає в с.м.т Шевченкове Харківської
області. ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 помер.
Звернувшись до нотаріуса про
припинення договору довічного
утримання у зв'язку зі смертю
відчужувателя, постановою від 4 квітня
2013 року ОСОБА_3 отримала відмову , у
зв'язку з тим, що дані правовідносини
мають правонаступництво, і після
смерті ОСОБА_6 його донька подала
заяву про отримання спадщини. З
отриманих відповідей з'ясувалось ,що
померлий за собою право власності на
житловий будинок з надвірними
будівлями АДРЕСА_1 не зареєстрував,
таким чином донька не може отримати
вказаний будинок як спадщину і таким
чином до неї не перейшли права та
обов'язки спадкодавця. Окрім того
остання не знала про укладений батьком
договір, не має бажання його
виконувати та отримувати майно
належне ОСОБА_3 у спадщину .Враховуючи
, викладене , той факт ,що позивачкою
було вичерпано всі можливості
позасудового вирішення спору , ОСОБА_3
вимушена звернутися до суду за
захистом свого порушеного права та
просить встановити факт припинення
договору довічного утримання від 24
березня 2004 року , укладеного між нею та
ОСОБА_6 та визнавши дійсність її права
власності на житловий будинок з
надвірними будівлями АДРЕСА_1, а також
скасувати заборону накладену
приватним нотаріусом на
вищезазначений будинок під №8 від 24
березня 2003 року в рамках забезпечення
угоди.

В судове засідання відповідачка
не з'явилась. Надала до суду письмову
заяву про розгляд справи у своєї
відсутності, в якій зазначила, що проти
задоволення позову не заперечує, та
ніяких зобов'язань по догляду і
претензій на майно ОСОБА_3 , немає.

Суд заслухавши пояснення
представника позивача, перевіривши
матеріали справи, вважає що позовна
заява підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.11 Цивільного
кодексу України суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Стаття 60 ЦПК України передбачає ,що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Судом установлені такі факти,
і відповідні їм правовідносини.

Матеріали справи містять договір
довічного утримання укладений 24
березня 2003 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6,
який посвідчений приватним нотаріусом
Зміївського районного нотаріального
округу Харківської області ОСОБА_8

З свідоцтва про смерть (серія
НОМЕР_1 виданого відділом державної
реєстрації актів цивільного стану по
місту Харкову реєстраційної служби
Харківського МУЮ від 24 вересня 2013 року)
вбачається, що ОСОБА_6, помер
ІНФОРМАЦІЯ_5.

Постановою приватного нотаріуса
ОСОБА_8 Зміївського районного
нотаріального округу Харківської
області від 2 квітня 2014 року було
відмовлено позивачці у припиненні
договору довічного утримання, у зв'язку
з прийняттям спадщини після померлого
ІНФОРМАЦІЯ_5 - ОСОБА_6

З до довідки приватного нотаріуса
ОСОБА_9 Харківського міського
нотаріального округу Харківської
області від 06 жовтня 2014 року
вбачається, що було відкрито спадкову
справу за № 04/2014 від 21 лютого 2014 року
після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_3 та згідно документів
наявних у справі, спадкоємицею на все
майно а саме АДРЕСА_2 за законом є
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Довідкою наданою комунальним
підприємством «Зміївське Бюро
Технічної Інвентарізації» від 02 жовтня
2014 року зазначено, що згідно архівних
матеріалів КП «Зміївське БТІ», будинок
АДРЕСА_1, зареєстрований за гр. ОСОБА_3
на підставі свідоцтва про право
власності на житловий будинок,
виданого виконкомом Тарасівської
сільської ради народних депутатів від
09 липня 1992 року. Станом на 13 січня 2003
року видавалась довідка -
характеристика для відчуження. Після 13
січня 2003 року будь - якого переходу
права власності на вказаний будинок не
зареєстровано.

За правилами ст.744 Цивільного
кодексу України, в редакції яка діяла
на час виникнення правовідносин , за
договором довідного утримання
(догляду) одна сторона ( відчужував)
,передає другій стороні (набувачеві)у
власність житловий передає нерухоме
або рухоме майно , яке має значну ціну
взамін чого набувач зобов'язується
забезпечувати відчужувача утриманням
та або доглядом довічно.

Статтею 745 Цивільного кодексу
України передбачалось укладення
договору довічного утримання в
письмовій формі, та його державну
реєстрацію.

За правилами ст.640 Цивільного
кодексу України яка діяла на час
укладення договору , договір якій
потребує нотаріального посвідчення та
державної реєстрації набуває чинності
з моменту його державної реєстрації.

Як з'ясовано в судовому засіданні, на
час розгляду судової справи набувач за
договором довічного утримання ОСОБА_6 у
встановленому порядку не зареєстрував
за собою право власності на
нерухоме майно, що є предметом договору
довічного утримання.

Відповідно до положень ст.757 Цивільного
кодексу України, обов'язки
набувача за договором довічного
утримання (догляду) переходять до тих
спадкоємців, до яких перейшло право
власності на майно, що було
передано відчужувачем.

Якщо у набувача немає спадкоємців
або вони відмовились від прийняття
майна, переданого відчужувачем,
відчужував набуває право власності на
це майно. У цьому разі договір
довічного утримання (догляду)
припиняється.

Згідно частини першої статті 1268
Цивільного кодексу України
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її.

Відповідно до частини першої та
другої статі 1269 Цивільного кодексу
України спадкоємець, який бажає
прийняти спадщину, але на час відкриття
спадщини не проживав постійного із
спадкодавцем, має подати до
нотаріальної контори заяву про
прийняття спадщини.
Заява про прийняття спадщини
подається спадкоємцем особисто.

Відповідно до ч.1 ст. 1270
Цивільного кодексу України для
прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який
починається з часу відкриття спадщини.

З матеріалів справи вбачається
,що спадкоємиця після смерті ОСОБА_6
подала заяву про отримання спадщини
після смерті батька, але на те майно
яке йому належало на праві власності.
Враховуючи викладене ,підстави для
залишення заборони на вищевказаному
будинку відсутні.

З урахуванням вищевикладеного,
оцінивши надані докази у їх сукупності
, надавши їм належну правову оцінку
,виходячи з непорушності права
володіння, користування та
розпорядження об'єктом права власності
та можливість припинення та
відновлення права власності лише у
випадках передбачених чинним
законодавством, суд приходить до
висновку, що заявлені позовні
вимоги є такими, що ґрунтуються на
вимогах закону, і підлягають
задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись.
ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212 - 215 ЦПК
України; ст.ст. 744,755, 756, 757 Цивільного
кодексу України суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
встановлення факту припинення
договору довічного утримання,
встановлення права власності -
задовольнити.

Встановити факт припинення
договору довічного утримання
укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_6, 24
березня 2003 року, визнавши дійсність
права власності за ОСОБА_3 на будинок
АДРЕСА_1.

Заборону, накладену на будинок
АДРЕСА_1, приватним нотаріусом ОСОБА_8,
зареєстровану у реєстрі заборон під №8
від 24 березня 2003 року - скасувати.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

СУДДЯ