АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду м.
Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.

суддів: Усика Г.І., Нежури В.А.,

при секретарі Меєчко Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
ухвалу Шевченківського районного суду
м. Києва від 10.07.2014 у справі за скаргою
ОСОБА_1 на дії державного виконавця
Відділу Державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві - Байрамова Талята
Рефатовича, начальника Відділу
Державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві - Гоція Богдана
Ігоровича, -

В С Т А Н О В И Л А

В червні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до
Шевченківського районного суду м.
Києва зі скаргою, в якій просила суд:
визнати незаконними дії державного
виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м.
Києві Байрамова Т.Р. по винесенню
постанови про відкриття виконавчого
провадження від 26.03.2014 та скасувати
постанову від 26.03.2014; визнати
незаконними дії начальника ВДВС
Шевченківського РУЮ у м. Києві ГоціяБ.І.
стосовно направлення копії постанови
через два місяці після винесення
постанови; зобов'язати державного
виконавця винести постанову про
відмову у прийнятті до провадження
виконавчого листа.

Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовувала тим,
що вона 14.06.2014 отримала постанову
державного виконавця про відкриття
виконавчого провадження №42678772 від
26.03.2014 за листом начальника ВДВС, на
поштовому штемпелі листа вказана дата
27.05.2014. Оскільки рішення по даному
виконавчому листу набрало законної
сили 22.11.2012., пред'явлення виконавчого
документа до виконання є до 23.11.2013, а
тому подана заява про примусове
виконання від 25.03.2014. є такою, що подана
поза межами строку на пред'явлення
виконавчого документа до виконання.
Крім того, оспорювана постанова була
направлена з порушенням п. 5 ст. 25 Закону
України «Про виконавче провадження».
Оскільки, на думку заявника, постанова
про відкриття виконавчого провадження
від 26.03.2014 є незаконною, то підлягає
скасуванню.

Справа № 761/17736/14-ц № апеляційного
провадження:22-ц-796/10587/2014Головуючий у
суді першої інстанції: Волошин
В.О.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Соколова В.В.Ухвалою
Шевченківського районного суду м.
Києва від 10.07.2014 скаргу ОСОБА_1 на дії
державного виконавця Відділу
Державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві - Байрамова Талята
Рефатовича, начальника Відділу
Державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві - Гоція Богдана
Ігоровича - залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним судовим
рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну
скаргу посилаючись на неповне
з'ясування судом першої інстанції
обставин справи, на неправильну оцінку
доказів та невірне застосування норм
матеріального та процесуального права.
Апелянт вказує на те, що судом не взято
до уваги той факт, що в 2013 році
державним виконавцем не виносилася
постанова про порушення виконавчого
провадження і копія такої постанови
заявнику не надсилалася, також не взято
до уваги і те, що лист з копією
постанови про відкриття виконавчого
провадження від 26.03.2014 було надіслано
ОСОБА_1 лише 27.05.2014. Вважаючи
постановлену ухвалу необґрунтованою,
просить її скасувати та постановити
нову, якою вимоги скарги задовольнити.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції ОСОБА_1 підтримала
апеляційну скаргу з викладених у ній
підстав, просила скасувати ухвалу суду
першої інстанції, та постановити нову
про задоволення вимог її скарги.

Інші особи в судове засідання не
з'явились, про день, час та місце
розгляду справи повідомлялись
належним чином, про що свідчать поштові
повідомлення., за наведених обставин,
колегія суддів, виходячи з положень
ст.ст. 303-1, 305 ч.2 ЦПК України, вважає за
доцільне розглянути справу за
відсутності вказаних осіб.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення заявника,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
законність та обґрунтованість ухвали
суду в межах апеляційного оскарження,
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України
учасники виконавчого провадження та
особи, які залучаються до проведення
виконавчих дій, мають право звернутися
до суду із скаргою, якщо вважають, що
рішенням, дією або бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судового
рішення, ухваленого відповідно до
цього Кодексу, порушено їх права чи
свободи.

Як вбачається із матеріалів справи,
12.09.2013 Шевченківським районним судом м.
Києва по справі №2610/7612/2012 (провадження
№2/2610/5322/2012) за позовом ПрАТ
«Жилкомунсервіс» до ОСОБА_1, ОСОБА_6 про
стягнення заборгованості за житлово-
комунальні послуги було видано
виконавчий лист за яким стягнуто
солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_6 користь
ПрАТ «Жилкомунсервіс» (,
р/р 3133 в ПАТ КБ Хрещатик»м. Київ,
Виноградарське відділення. МФО 300670)
заборгованість за житлово-комунальні
послуги у розмірі 3183,2 грн., судовий збір
у розмірі 214,6 грн., а всього - 3397,8 грн.; а
також 496,88 грн. втрати від інфляції та
три відсотки річних - 200,89 грн., а всього
697, 77 грн. Строк пред'явлення
виконавчого документу до виконання
встановлено до 22.11. 2013.

Згідно наданих суду першої інстанції
копій матеріалів виконавчого
провадження № 42678772, дане виконавче
провадження було відкрито постановою
державного виконавця від 26.03.2014 на
підставі заяви стягувача від 25.03.2014. При
цьому, дана заява була подана в порядку
повторного пред'явлення виконавчого
документу до виконання, оскільки
постановою державного виконавця від
26.12.2013 було повернуто виконавчий
документ стягувачеві на підставі п. 2 ч.
1 ст. 47 Закону України «Про виконавче
провадження».

Відмовляючи в задоволенні скарги
ОСОБА_1, суд першої інстанції, виходив
із недоведеності порушень державним
виконавцем Байрамовим Т.Р. чи
начальником ВДВС Гоцієм Б.І., прав чи
свобод заявника під час вчинення
виконавчих дій, а тому скарга заявника
є необґрунтованою та такою, що не
підтверджена належними доказами.

Колегія суддів вважає за можливе
погодитись з такими висновками суду
першої інстанції.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про виконавче провадження», виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Згідно вимог ст. 11 вказаного Закону
державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом.

Доводи апелянта про те, що постанова
державного виконавця від 26.03.2014 про
прийняття до виконання виконавчого
листа є незаконною, та такою, що
прийнята всупереч Закону України "Про
виконавче провадження" і підлягає
скасуванню, оскільки вийшли всі строки
для прийняття її до виконання, не
приймаються колегією суддів до уваги
виходячи з наступного.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про
виконавче провадження» строки
пред'явлення виконавчого документа до
виконання перериваються у зв'язку із
пред'явленням виконавчого документа до
виконання.

Відповідно до положень частин 2,3 цієї ж
статті після переривання строку
пред'явлення виконавчого документа до
виконання перебіг строку поновлюється.
Час, що минув до переривання строку, до
нового строку не зараховується.

У разі повернення виконавчого
документа стягувачу у зв'язку з
неможливістю в повному обсязі або
частково виконати рішення строк
пред'явлення виконавчого документа до
виконання після переривання
встановлюється з дня його повернення, а
в разі повернення виконавчого
документа у зв'язку із встановленою
законом забороною щодо звернення
стягнення на майно чи кошти боржника, а
також проведення інших виконавчих дій
стосовно боржника, - з моменту
закінчення дії відповідної заборони.

Згідно з ч. 5 ст. 47 Закону України «Про
виконавче провадження» повернення
виконавчого документа стягувачу з
підстав, передбачених цією статтею, не
позбавляє його права повторно
пред'явити виконавчий документ до
виконання протягом строків,
встановлених статтею 22 цього Закону.

На виконання зазначених вище положень
Закону України «Про виконавче
провадження» державним виконавцем в
постанові про повернення виконавчого
документа стягувачеві від 26.12.2013 та
виконавчому листі по справі №2610/7612/2012
(провадження №2/2610/5322/2012) було
зазначено, що виконавчий документ може
бути повторно пред'явлений для
виконання в строк до 26.10.2014.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 25 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

Таким чином, державним виконавцем було
правомірно винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження від
26.03.2014 на основі заяви стягувача від
25.03.2014, так як підстав для відмови у
відкритті передбачених Законом
України «Про виконавче провадження» не
було.

Згідно ч. 1 ст. 31 Закону України «Про
виконавче провадження» копії постанов
державного виконавця та інші документи
виконавчого провадження, що державний
виконавець зобов'язаний довести до
відома сторін та інших учасників
виконавчого провадження, надсилаються
адресатам із супровідними листами
простою кореспонденцією, крім постанов
про відкриття виконавчого провадження
або відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення. Боржник
вважається повідомлений про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.

Так заявником суду представлена копія
конверту де міститься штам поштового
відділення про направлення їй певної
кореспонденції, проте встановити якої
саме кореспонденції за відсутності
опису вкладення не вбачається
можливим.

В матеріалах виконавчого провадження
№42678772, наданих державним виконавцем,
міститься супровідний лист від 26.03.2014
про направлення боржнику та стягувачу
постанови про відкриття виконавчого
провадження від 26.03.2014, яка винесена на
підставі виконавчого листа №2610/7612/2012
від 12 .03.2013.

Таким чином, дії державного виконавця
при примусовому виконанні рішення
суду, здійснюються у спосіб і порядок,
визначені виконавчим документом.

У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57
ЦПК України).

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України
передбачено, що обставини справи, які
за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду також не спростовують.

За таких обставин, колегія судів
погоджується із висновком суду першої
інстанції та вважає, що суд
обґрунтовано відмовив у задоволені
скарги, оскільки державний виконавець
Байрамов Т.В. та начальник ВДВС Гоцій
Б.І. діяли в межах закону та наданих їм
повноважень.

Судом з'ясовані обставини, що мають
значення для правильного вирішення
справи, висновки суду відповідають
вимогам закону та обставинам справи, а
тому посилання в апеляційній скарзі
про неповне з'ясування обставин справи
та не відповідність висновків суду
вимогам закону є безпідставним і
підстав для скасування ухвали суду
першої інстанції з мотивів, викладених
в апеляційній скарзі, не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 312, 313, 315, 319 ЦПК України,
колегія суддів,-

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду
м. Києва від 10.07.2014 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: