Вищий спеціалізований суд україни
з розгляду цивільних і кримінальних
справ
У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014 року м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,суддів:
Леванчука А.О., Нагорняка В.А.,Маляренка
А.В.,Писаної Т.О.,розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про
звернення стягнення на предмет іпотеки
та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк», третя
особа - приватний нотаріус
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_7, про
визнання договорів недійсними, за
касаційною скаргою Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» та касаційною
скаргою ОСОБА_6 на рішенням Самарського
районного суду м. Дніпропетровська від
3 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Дніпропетровської області від 22
січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі −? ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулось до суду з
вищевказаним позовом, мотивуючи його
тим, що 06 серпня 2007 року між ним та
ОСОБА_6 було укладено договір №
DN80FІ00000102. Відповідно до умов вказаного
договору відповідач отримав кредит у
розмірі 15 300 доларів США з кінцевим
терміном повернення 07 серпня 2027 року. В
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором ПАТ КБ
«ПриватБанк» і відповідач 06 серпня 2007
року уклали договір іпотеки № DN80FІ00000102,
згідно з умовами якого відповідач
надав в іпотеку нерухоме майно, а саме:
квартиру загальною площею 50,20 кв. м,
житловою площею 29,10 кв. м, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1. Однак
у зв'язку із неналежним виконанням
договору станом на 05 червня 2013 року
утворилась заборгованість за
кредитним договором, яка становить 13 493
46 доларів США. Посилаючись на ці
обставини, ПАТ КБ «ПриватБанк» просить
суд в рахунок погашення заборгованості
за кредитним договором звернути
стягнення на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» на нерухоме майно, а саме:
квартиру АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Самарського
районного суду м. Дніпропетровська 06
вересня 2013 року позовні вимоги ПАТ КБ
«ПриватБанк» до ОСОБА_6 про звернення
стягнення задоволено в повному обсязі.

Ухвалою Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 24 жовтня 2013 року
заяву ОСОБА_6 задоволено, заочне
рішення Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 06 вересня 2013 року
скасовано.

У вересні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
Самарського районного суду м.
Дніпропетровська з позовом до ПАТ КБ
«ПриватБанк» про визнання недійсними
кредитного договору від 08 серпня 2007
року № DN80FІ00000102 та договору іпотеки від
08 серпня 2007 року № DN80FІ00000102,
посилаючись на те, що при укладенні
кредитного договору відповідач
навмисно ввів його в оману щодо
суттєвих умов договору, приховав від
нього реальну відсоткову ставку, не
надав належної інформації про умови
кредитування, не попередив про валютні
позики під час виконання зобов'язань за
договором.

Рішенням Самарського районного суду
Дніпропетровської області від 03 грудня
2013 року в задоволенні позовних вимог
ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про
звернення стягнення відмовлено та в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до
ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання
недійсними кредитного договору та
договору іпотеки відмовлено.

У грудні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
апеляційного суду зі скаргою щодо
оскарження рішення Самарського
районного суду м. Дніпропетровська від
03 грудня 2013 року в частині відмови в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_6

Ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 22 січня
2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_6
відхилено, рішення Самарського
районного суду м. Дніпропетровська від
03 грудня 2013 року в оскарженій частині
залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить скасувати ухвалу
апеляційного суду та рішення першої
інстанції в частині відмови в
задоволенні позовних вимог ПАТ КБ
«ПриватБанк» до ОСОБА_6 про звернення
стягнення та направити справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати рішення першої інстанції в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_6 до ПАТ КБ «ПриватБанк»,
ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 22 січня
2014 року та направити справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Сторони обґрунтовують свої вимоги
порушенням судом першої та апеляційної
інстанцій норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Заслухавши доповідь судді судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, перевіривши наведені в скарзі
доводи, колегія суддів дійшла висновку,
що касаційні скарги ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_6 підлягають
частковому задоволенню з огляду на
наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Суд першої інстанції відмовляючи у
задоволенні ПАТ КБ «ПриватБанк»
виходив із того, що письмова вимога про
усунення порушень за кредитним
договором з одночасним попередженням
про звернення стягнення іпотеку була
направлена банком за іншою адресою, ніж
ту, яку останній зазначив у резюме та
анкеті-заяві, тому ОСОБА_6 її не отримав.
Суд вказав, що це є порушення з боку ПАТ
КБ «ПриватБанк» встановленого законом
порядку звернення стягнення на предмет
іпотеки, оскільки така обставина
унеможливила ОСОБА_8 здійснити
добровільне погашення кредитної
заборгованості. На підставі чого суд
дійшов висновку про передчасність
звернення банку з позовними вимогами
про звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Зазначені висновки суду не
відповідають вимогам матеріального та
процесуального закону та зроблені при
неповному з'ясуванні всіх обставин
справи.

З матеріалів справи вбачається, що
сторонами було укладено кредитний
договір від 08 серпня 2007 року № DN80FІ00000102
та договір іпотеки від 08 серпня 2007 року
№ DN80FІ00000102.

Статтею 11 Закону України «Про захист
прав споживачів» передбачено, що
договір про надання споживчого кредиту
укладається між кредитодавцем та
споживачем, відповідно до якого
кредитодавець надає кошти (споживчий
кредит) або бере зобов'язання надати їх
споживачеві для придбання продукції у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а споживач зобов'язується
повернути їх разом з нарахованими
відсотками.

Як встановлено судами, свої
зобов'язання перед відповідачем ПАТ КБ
«ПриватБанк» за вказаним кредитним
договором виконало повністю.
Відповідач, у свою чергу, не виконав
умови кредитного договору та припинив
повертати банку отримані кошти, а також
сплачувати проценти за користування
кредитом.

Положеннями ст. 35 Закону України «Про
іпотеку» передбачено, що у разі
порушення основного зобов'язання
та/або умов іпотечного договору
іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмову
вимогу про усунення порушення. В
цьому документі зазначається стислий
зміст порушених зобов'язань, вимога
про виконання порушеного зобов'язання
у не менш ніж тридцятиденний строк та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки у разі невиконання
цієї вимоги. Якщо протягом
встановленого строку вимога
іпотекодержателя залишається без
задоволення, іпотекодержатель вправі
прийняти рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
позасудового врегулювання на підставі
договору.

05 квітня 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
надіслав ОСОБА_8 письмову вимогу про
усунення порушення. Вимога була
надіслана на адресу, яка була вказана у
реквізитах іпотечного договору.

У матеріалах справи відсутні докази
того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6
вносили зміни щодо адреси реєстрації і
проживання останнього, як це
передбачено п. 5.2 кредитного договору і
п. 32 договору іпотеки. Окрім того,
судами не встановлені відомості, що
ОСОБА_8 іншим чином повідомив ПАТ КБ
«ПриватБанк» про зміни адреси його
реєстрації та/або проживання.

Оскільки, суд першої інстанції
встановивши, що у ОСОБА_6 існує кредитна
заборгованість і те, що ПАТ КБ
«ПриватБанк» направив вимогу за
адресою яка вказана у його паспорті, у
кредитному договорі та договорі
іпотеки, а саме: АДРЕСА_2 і ОСОБА_8 не
повідомляв банк про зміну адреси
реєстрації і проживання, суд помилково
дійшов до висновку про передчасність
позовних вимог банку, оскільки у такому
випадку має право на звернення до суду
з цим позовом.

Оскільки судами не досліджені всі
докази і неповністю з'ясовані
обставини у справі, то ухвалені судові
рішення підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» та ОСОБА_6
задовольнити частково.

Рішення Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 03 грудня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 22 січня
2014 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. Макарчук
Судді: А.О. Леванчук А.В. Маляренко В.А.
Нагорняк Т.О. Писана