Справа № 361/4486/14-ц Головуючий у І
інстанції Шинкар А. О.Провадження №
22-ц/780/5233/14 Доповідач у 2
інстанції АнтоненкоКатегорія 18
УХВАЛА

Іменем України

16 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді - Антоненко В.І.,

суддів: Касьяненко Л.І., Гуля В.В.,

за участю секретаря - Ромашини І.В.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Броварського міськрайонного суду
Київської області від 29 липня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до публічного
акціонерного товариства «Київоблгаз»,
третя особа: ОСОБА_1 про визнання
недійсним договору про надання послуг
з газопостачання.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення осіб, які
беруть участь у справі, перевіривши
матеріали справи та доводи скарги,
колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2014 року позивач ОСОБА_2
звернулася до суду з даним позовом, у
якому зазначала, що вона є власником
35/100 частин житлового будинку, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1. Іншою
частиною цього будинку (65/100)
користується ОСОБА_1 28 січня 2009 року між
відповідачем та ОСОБА_1 було укладено
договір про надання послуг з
газопостачання всього будинку, у
зв'язку з чим позивач не має можливості
укласти договір про газопостачання
своєї частини будинку. Позивач
зазначила, що при укладенні даного
договору не дотримано вимог частини 1
статті 203 ЦК України, зокрема п. 4 Правил
надання населенню послуг з
газопостачання, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 09 грудня 1999 року № 2246, яким
передбачено, що у разі перебування
об'єкта у власності (користуванні)
кількох осіб, укладається один договір
з одним із співвласників (користувачів)
за умови письмової згоди всіх інших
співвласників (користувачів), про що
робиться відмітка в договорі.
Посилаючись на те, що вона такої згоди
не надавала, просила визнати недійсним
договір про надання послуг з
газопостачання, укладений 28 січня 2009
року між відповідачем та ОСОБА_1

Рішенням Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 29 липня 2014 року позов задоволено.
Визнано недійсним договір про надання
послуг з газопостачання, укладений 28
січня 2009 року між публічним
акціонерним товариством «Київоблгаз»
та ОСОБА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позову,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права
та невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

По справі встановлено, що
рішенням Броварського міського суду
Київської області від 27 жовтня 1988 року
по цивільній справі за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_4 про поділ будинку позов
задоволено: за ОСОБА_3 визнано право
власності на 65/100 частини житлового
будинку по АДРЕСА_1 та виділено
приміщення 1-І площею 2,7 кв.м, 1-1 площею 6,4
кв.м., 1-2 площею 6,1 кв.м., 1-3 площею 5,3 кв.м,
1-4 площею 11,6 кв.м., 1-5 площею 15,7 кв.м, 1-7
площею 2,8 кв.м, 1-8 площею 1,7 кв.м; за
ОСОБА_4 визнано право власності на 35/100
частини цього будинку та виділено
приміщення 1-6 площею 11,8 кв.м, 1-9 площею
10,6 кв.м., 1-10 площею 5,7 кв.м. Після смерті
ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, належні
йому 35/100 частини будинку успадкувала
його дружина ОСОБА_2, яка отримала 29
жовтня 2002 року свідоцтво про право на
спадщину за законом на вказану частину
будинку. Після смерті ОСОБА_5, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2, належні їй 65/100
частини будинку успадкував її чоловік
ОСОБА_1, який отримав 21 листопада 2008
року свідоцтво про право на спадщину за
заповітом на цю частину будинку.
Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 01 жовтня 2012
року було визнано недійсним свідоцтво
про право на спадщину за заповітом,
видане 21 листопада 2008 року на ім'я
ОСОБА_1 та скасовано державну
реєстрацію права власності за ним на
65/100 частини спірного будинку з тих
підстав, що рішенням Апеляційного суду
Київської області від 01 квітня 2010 року
визнано недійсним заповіт, складений
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 Наведені
обставини встановлені рішенням суду
від 27 жовтня 1998 року та від 01 жовтня 2012
року, а тому відповідно до ст. 61 ЦПК
України не доказуються при розгляді
даної справи. 28 січня 2009 року між ПАТ
«Київоблгаз» та ОСОБА_1 було укладено
договір про надання послуг з
газопостачання житлового будинку по
АДРЕСА_1. Таким чином, спірний договір
був укладений в період, коли будинок
належав на праві спільної часткової
власності ОСОБА_2 - 35/100 частини та
ОСОБА_1 - 65/100 частини.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд обгрунтовано виходив з
положень ст. ст. 203, 215, 317, 356, 358, ЦК
України, та прийшов до правильного
висновку про задоволення позову.

Згідно частини 1 статті 317 ЦК
України, власникові належать права
володіння, користування та
розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини 1 статті 356
ЦК України власність двох і більше осіб
із визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю.

Відповідно до частини 1 статті 358
ЦК України, право спільної часткової
власності здійснюється
співвласникамиза їхньоюзгодою.

З аналізу вказаних правових
норм можна зробити висновок, що
учасники спільної часткової власності
повинні погоджувати між собою будь-які
дії щодо володіння, користування та
розпорядження спільною власністю.

Цих вимог при укладенні
спірного договору не дотримано. При
цьому суд враховував, що відповідачем
не надано належних доказів на
підтвердження обставин, що спірний
договір укладено лише щодо належних
ОСОБА_1 65/100 частини будинку, не
вбачається цього і з тексту самого
договору.

Відповідно до частини 1 статті 203
ЦК україни, зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам.

Відповідно до частини 1 статті 215
ЦК України, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

З огляду на наведене суд приходить до
висновку, що позов підлягає
задоволенню, оскільки спірний договір
укладений з порушенням вимог ч. 1 ст. 358
ЦК України.

Що стосується посилання
позивача на п. 4 Правил щодо надання
письмової згоди співвласника на
укладання договору, то він не підлягає
застосуванню, оскільки таке правило
введено в дію у 2012 році, тобто після
укладення спірного договору.

При цьому суд першої інстанції
вважав, що не застосування п. 4 Правил не
є зміною підстав позову, оскільки
позивач просила визнати недійсним
договір з підстав недодержання вимог ч.
1 ст. 203 ЦК України, тобто
невідповідності його вимогам
законодавства.

Таким чином, висновки суду
відповідають вимогам закону та
обставинам справи.

Рішення суду ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, підстав до його
скасування при апеляційному розгляді
справи не встановлено.

Докази та обставини, на які посилаються
апелянти в апеляційній скарзі, були
предметом дослідження судом першої
інстанції та додаткового правового
аналізу не потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом
першої інстанції були дотримані норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, обґрунтовано викладених в
мотивувальній частині оскаржуваного
рішення.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції відповідає
обставинам справи, ухвалене з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права і не може бути
скасоване з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а
рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 29 липня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий

Судді: