Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/2427/14
Головуючий у 1 інстанції:
Суддя-доповідач: Спас О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів: Бабак А.М.,

Полякова О.З.,

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Державного
підприємства «Придніпровська
залізниця» в особі Відокремленого
структурного підрозділу «Запорізька
дирекція залізничних перевезень»

на рішення Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 18 липня 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до
Державного підприємства
«Придніпровська залізниця» в особі
Відокремленого структурного
підрозділу «Запорізька дирекція
залізничних перевезень», третя особа
Управління Служби безпеки України в
Запорізькій області про поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовною заявою, яку протягом
розгляду справи уточнював, до ДП
«Придніпровська залізниця» в особі
Відокремленого структурного
підрозділу «Запорізька дирекція
залізничних перевезень», Управління
СБУ в Запорізькій області про
скасування розпорядження, поновлення
на роботі, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.

В позові зазначав, що з лютого 2007 року
працював начальником спеціального
сектору Відокремленого структурного
підрозділу «Запорізька дирекція
залізничних перевезень» ДП
«Придніпровська залізниця». 18 грудня
2012 року, у зв'язку із скасуванням йому
доступу до державної таємниці, його
було звільнено з роботи за п. 2 ст. 40 КЗпП
України наказом №842/ОС від 18.12.2012 року.
Вважає звільнення незаконним з
наступних підстав. Допуск до державної
таємниці був йому наданий Управлінням
СБУ у Запорізькій області у 2007 році.
Протягом 2007 - 2011 року при перевірках
очолюваного ним сектору порушення
роботи з секретними документами
порушень з його боку виявлено не було,
що підтверджується відповідними
актами, а також відсутністю фактів
складання стосовно нього протоколів
про адміністративні правопорушення. Як
зазначено в наказі про звільнення,
допуск до державної таємниці йому було
скасовано Розпорядженням Управління
СБУ в Запорізькій області №177Д від
03.10.2012 року. Як зазначено в листі СБУ
№26/6-10133 від 05.12.2012 року дозвіл скасовано
на підставі п.3 ч.2 ст. 23 (невиконання
громадянином обов'язків щодо
збереження державної таємниці, яка
йому довірена або довірялася раніше),
ст. 26 Закону України «Про державну
таємницю». Фактично допуск було
скасовано на підставі листа
«Запорізької дирекції залізничних
перевезень» за нібито виявленим
формальним витоком таємної інформації,
що не відповідає дійсності. Факт витоку
інформації не був перевірений
відповідною комісією підприємства та
співробітниками СБУ.

Розпорядженням Управління СБУ в
Запорізькій області №43Д від 04 квітня
2013 року скасовано розпорядження
Управління СБУ в Запорізькій області
№117Д від 03 жовтня 2012 року про
скасування допуску до державної
таємниці, як таке, що ґрунтується на
недостовірних даних, прийняте без
забезпечення належного розгляду
матеріалів.

Вважає, що звільнення, яке відбулося на
підставі незаконного розпорядження
Управління СБУ в Запорізькій області
№117Д від 03 жовтня 2012 року не надавало
підстав для його звільнення з роботи
за п.2 ст. 40 КЗпП України.

Зазначив, що дії відповідача призвели
до його моральних переживань, він
втратив душевний спокій, постійно
перебуває у роздратованому стані. Йому
важко забезпечувати себе та своїх
близьких. Моральну шкоду оцінив в
50000грн.

Просив на підставі ст.ст. 40, 235, 237-1 КЗпП
України визнати незаконним та
скасувати наказ Відокремленого
структурного підрозділу «Запорізька
дирекція залізничних перевезень» ДП
«Придніпровська залізниця» №824/ОС від
18.12.2012 року; поновити його на роботі
начальником спеціального сектору
дирекції у Відокремленому
структурному підрозділі «Запорізька
дирекція залізничних перевезень» ДП
«Придніпровська залізниця»; стягнути з
відповідача на його користь заробітну
плату за час вимушеного прогулу в сумі
36319,14грн. та на відшкодування моральної
шкоди 50000грн.

Справа судами розглядалася
неодноразово.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 18 липня 2013 року позов
задоволено частково. Визнано
незаконним та скасовано Наказ
Відокремленого структурного
підрозділу «Запорізька дирекція
залізничних перевезень» ДП
«Придніпровська залізниця» № 824/ОС від
18 грудня 2012 року. Поновлено ОСОБА_3 на
роботі начальником спеціального
сектору дирекції у Відокремленого
структурного підрозділу «Запорізька
дирекція залізничних перевезень» ДП «
Придніпровська залізниця». Стягнуто з
ДП «Придніпровська залізниця» в особі
Відокремленого структурного
підрозділу «Запорізька дирекція
залізничних перевезень» на користь
ОСОБА_3 за час вимушеного прогулу
середній заробіток у сумі 36 319,14 грн.
Стягнуто з ДП «Придніпровська
залізниця» в особі Відокремленого
структурного підрозділу «Запорізька
дирекція залізничних перевезень» на
користь позивача у відшкодування
моральної шкоди 1000грн. Стягнуто з
Державного підприємства
«Придніпровська залізниця» в особі
Відокремленого структурного
підрозділу «Запорізька дирекція
залізничних перевезень» на користь
держави судовий збір у сумі 487,89 грн.
Рішення в частині поновлення на роботі
і стягнення заробітної плати у сумі 5
568,92грн. допущено негайному виконанню.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ДП
«Придніпровська залізниця» в особі
Відокремленого структурного
підрозділу «Запорізька дирекція
залізничних перевезень» подано
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на незаконність, порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог
відмовити, стягнути з позивача судові
витрати.

Позивачем надані заперечення на
апеляційну скаргу, в яких він вважає
доводи апеляційної скарги
безпідставними і просить залишити
рішення без змін.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 20 листопада
2013р. апеляційну скаргу ДП
«Придніпровська залізниця» в особі
Відокремленого структурного
підрозділу «Запорізька дирекція
залізничних перевезень» задоволено
частково. Рішення суду першої
інстанції змінено в частині мотивів
задоволення позовних вимог про
поновлення на роботі, визначення
розміру середньої заробітної плати за
час вимушеного прогулу. В іншій
частині рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 19 березня 2014р.
рішення апеляційного суду від 20
листопада 2013р. скасовано справу
направлено на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
представника апелянта Губорєвої Я.А.,
позивача ОСОБА_3 та його представника
ОСОБА_5, представника третьої особи
Архіпова І.С., перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

На підставі п.п.2,3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог, або змінити
рішення. Відповідно ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права. Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України
апеляційний суд ухвалює рішення у
випадках скасування судового рішення і
ухвалення нового або зміни рішення.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини і відповідні
правовідносини.

ОСОБА_3 працював начальником
спеціального сектору Відокремленого
підрозділу "Запорізька дирекція
залізничних перевезень" Державного
підприємства "Придніпровська
залізниця" з 23.02.2007р.

У період роботи на вказаній посаді
ОСОБА_3 мав допуск до державної
таємниці.

Розпорядженням Управління СБУ в
Запорізькій області №117Д від 03 жовтня
2012 року скасовано допуск до державної
таємниці.

ОСОБА_3 наказом №842/ОС від 18.12.2012 р. за п.2
ст.40 КЗпП України звільнений з посади у
зв'язку з скасуванням допуску до
державної таємниці.

Розпорядженням Управління СБУ в
Запорізькій області №43Д від 04 квітня
2013 року скасовано розпорядження
Управління СБУ в Запорізькій області
№117Д від 03 жовтня 2012 року про
скасування допуску до державної
таємниці, як таке, що ґрунтується на
недостовірних даних, прийняте без
забезпечення належного розгляду
матеріалів.

У порядку негайного виконання рішення
суду про поновлення на роботі позивач
поновленій на роботі, де працює на
даний час.

З матеріалів справи вбачається, що суд
з дотриманням вимог ст. ст. 212 - 215 ЦПК
України належно оцінив надані
сторонами докази, виконав всі вимоги
цивільного судочинства і вирішив
справу згідно з законом, вирішивши
питання наявності обставин, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, суті правовідносин, що
випливають із встановлених обставин,
правильно застосував правові норми до
цих правовідносин і дійшов вірного
висновку про часткове задоволення
позову.

Вирішуючи справу суд першої інстанції
правильно застосував такі норми
матеріального права як п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП
України, згідно якої трудовий договір
укладений на невизначений строк, а
також строковий договір до закінчення
строку його чинності можуть бути
розірвані власником або уповноваженим
ним органом у випадку виявленої
невідповідності працівника займаній
посаді або виконуваній роботі
внаслідок недостатньої кваліфікації
або стану здоров'я, які перешкоджають
продовженню даної роботи, а так само в
разі відмови у наданні допуску до
державної таємниці або скасування
допуску до державної таємниці, якщо
виконання покладених на нього
обов'язків вимагає доступу до
державної таємниці.

Звільнення допускається, якщо
неможливо перевести працівника, за
його згодою, на іншу роботу (ч. 2 ст. 40
КЗпП України ).

За правилами статті 235 КЗпП у разі
звільнення без законної підстави або
незаконного переведення на іншу роботу
працівник повинен бути поновлений на
попередній роботі органом, який
розглядає трудовий спір, при винесенні
рішення про поновлення на роботі орган,
який розглядає трудовий спір,
одночасно приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за
час вимушеного прогулу

Згідно ст. 367 ЦПК України суд допускає
негайне виконання рішень у справах про
присудження працівникові виплати
заробітної плати, але не більше ніж за
один місяць, поновлення на роботі
незаконно звільненого працівника.

В частині вирішення позовних вимог про
визнання незаконним та скасування
наказу Відокремленого структурного
підрозділу «Запорізька дирекція
залізничних перевезень» ДП
«Придніпровська залізниця» № 824/ОС від
18 грудня 2012 року, поновлення ОСОБА_3 на
роботі начальником спеціального
сектору дирекції у Відокремленого
структурного підрозділу «Запорізька
дирекція залізничних перевезень» ДП «
Придніпровська залізниця», стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, стягнення 1000грн. на
відшкодування моральної шкоди рішення
суду першої інстанції відповідає
вимогам ст. ст. 212 - 215 ЦПК України. Суд
належно оцінив надані сторонами
докази, виконав вимоги цивільного
судочинства і вирішив справу згідно з
законом, вирішивши питання наявності
обставин, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, суті
правовідносин, що випливають із
встановлених обставин, правильно
застосував правові норми до цих
правовідносин

Доводи апеляційної скарги щодо тієї
обставини, що позивач не заявляв
підставою позову про порушення
відповідачем Порядку організації та
забезпечення режиму секретності в
органах державної влади, органах
місцевого самоврядування, на
підприємствах, в установах і
організаціях, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№1561-12 від 2 жовтня 2003 року
спростовуються матеріалами справи. Зі
зміненої позовної заяви від 05.07.2013р.,
прийнятої судом першої інстанції,
видно, що позивач зазначав ці
обставини в якості фактичних та
правових підстав заявлених ним вимог.
Позовні вимоги розглянуті судом
першої інстанції згідно ст. 11 ЦПК
України у межах заявлених вимог. Оцінка
позовним вимогам, наданим доказам дана
у належному обсязі, що підтверджується
рішенням суду.

Надана у рішенні суду правова оцінка
розпорядженню Управління СБУ в
Запорізькій області №117Д від 03 жовтня
2012 року, яким було скасовано допуск
позивача до державної таємниці
виходить за межі спору щодо захисту
трудових прав позивача, проте це не
призвело до неправильного вирішення
справи, а тому у силу ч. 2 ст. 308 ЦПК
України не тягне скасування рішення
суду.

Доводи апеляційної скарги, що питання
щодо скасування допуску до державної
таємниці врегульовані Запорізьким
окружним адміністративним судом у
справі №808/204/13-а від 12.04.2013р. за позовом
ОСОБА_3 про скасування розпорядження
Управління СБУ в Запорізькій області
№117Д від 03 жовтня 2012 року, який
постановив ухвалу про залишення
позовної заяви без розгляду не
спростовують висновки оскаржуваного
рішення.

Підставою для ухвали послугувало
скасування цього розпорядження
розпорядженням Управління СБУ в
Запорізькій області №43Д від 04 квітня
2013 року, а не встановлення судом
законності розпорядження про
скасування допуску позивача до
державної таємниці.

Доводи апеляційної скарги про те, що ДП
«Придніпровська залізниця» оскаржує у
адміністративному суді розпорядження
Управління СБУ в Запорізькій області
№43Д від 04 квітня 2013 року про скасування
розпорядження Управління СБУ в
Запорізькій області №117Д від 03 жовтня
2012 року, яким скасовано допуск до
державної таємниці не спростовують
висновки суду з наступного. Постановою
Запорізького окружного
адміністративного суду від 09.12.2013р., яка
набрала законної сили, відмовлено у
задоволенні вказаного
адміністративного позову та суд дійшов
висновку, що розпорядження Управління
СБУ в Запорізькій області №43Д від 04
квітня 2013 року про скасування
розпорядження Управління СБУ в
Запорізькій області №117Д від 03 жовтня
2012 року, яким скасовано допуск до
державної таємниці є правомірним.

Доводи апеляційної скарги щодо
законності звільнення позивача за за п.
2 ч.1 ст. 40 КЗпП України, оскільки на час
його звільнення допуск до державної
таємниці був скасований, не
спростовують висновки рішення суду,
оскільки вказаним судовим рішенням
адміністративного суду підтверджено
правомірність розпорядження про
скасування розпорядження про
скасування допуску до державної
таємниці з підстав його
невідповідності закону. Таким чином,
наказ про звільнення позивача
ґрунтувався на незаконному
розпорядженні про скасування допуску
до державної таємниці, що дає підстави
для висновку про незаконність цього
звільнення.

Доводи апеляційної скарги про
відсутність порушення ч.2 ст. 40 КЗпП
України при звільненні позивача,
оскільки йому були запропоновані усі
вакантні посаді, що суд першої
інстанції не дав цьому правильної
оцінки, спростовуються матеріалами
справи.

Суд першої інстанції з дотриманням
вимог ст.ст. 212-215 ЦПК України щодо
законності та обґрунтованості рішення
суду, на підставі витягів з книги
наказів відповідача за період з 22.10.2012р.
по день звільнення позивача та листа
№346/к від 16.10.2012р. з пропозиціями
вакантних місць, належним чином
встановив, що у даний період
неодноразово приймалися на роботу
працівники на посади, які відповідали
освіті та кваліфікації позивача, але не
були йому запропоновані.

Доводи апеляційної скарги про
безпідставність стягнення на користь
позивача 1000грн. на відшкодування
моральної шкоди не мають свого
підтвердження.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України
відшкодування власником моральної
шкоди працівнику проводиться у разі,
якщо порушення законних прав призвели
чи могли призвести до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають для нього
додаткових зусиль організації свого
життя.

Суд встановив порушення гарантованого
ст. 43 Конституції України права
позивача на працю, а тому обґрунтовано
застосував ст.237-1 КЗпП України та
стягнув на відшкодування завданої
позивачеві моральної шкоди 1000грн., що
співмірно із характером моральних
страждань та їх тривалостю, відповідає
засадам розумності та справедливості.

Доводи апеляційної скарги щодо
невірності визначеної судом суми
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу позивача знайшли своє
підтвердження з урахуванням наданих
апелянтом відомостей щодо дійсного
розміру заробітної плати позивача та
відпрацьованих ним днів, кількості
днів за листками непрацездатності.

Судом першої інстанції стягнуто
36319,14грн. на підставі розрахунку
позивача. Судом не перевірено наданий
позивачем розрахунок середньої
заробітної плати відповідно до Порядку
обчислення середньої заробітної плати
(далі - Порядок), затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 8 лютого 1995 року № 100,

Відповідно до ч.ч. 3, 4 п. 2 та ч. 1 п. 8 цього
Порядку середньомісячна заробітна
плата обчислюється виходячи з виплат
за останні 2 календарні місяці роботи,
що передують події, з якою пов'язана
відповідна виплата. Нарахування
виплат, що обчислюється із середньої
заробітної плати за останні два місяці
роботи, провадяться шляхом множення
середньоденного заробітку на число
робочих днів, а у випадках,
передбачених чинним законодавством,
календарних днів, які мають бути
оплачені за середнім заробітком.

Відповідно до п. 4 Порядку при
обчисленні середньої заробітної плати
у всіх випадках її збереження згідно з
чинним законодавством не враховуються
виплати за час, протягом якого
зберігається середній заробіток
працівника (за час виконання державних
і громадських обов'язків, щорічної і
додаткової відпусток, відрядження
тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою
непрацездатністю.

Апелянт надав уточнюючу довідку
заробітної плати позивача за два
останні місяці роботи перед
звільненням, за якою до складу
заробітної плати позивача було
включено допомогу у зв'язку з
тимчасовою непрацездатністю, оплата
середнього заробітку за час
відсторонення від роботи.

З довідки вбачається, що у жовтні 2012
року ОСОБА_3 відпрацював 4 дні, а у
листопаді 2012 р. не працював за листками
непрацездатності, перебував у
відпустці. Середньоденна заробітна
плата з додаванням до заробітку
розрахункового періоду винагороди,
нарахованої в поточному році за
попередній рік складає 240,73коп.
(893,72+69,22=962,94:4). За час вимушеного прогулу
підлягало стягненню середня заробітна
плата в сумі 34424,39 грн. (240,73х143дні =
34424,39), але суд першої інстанції стягнув
36319,14грн., що підлягає зменшенню новим
рішенням апеляційного суду.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з
відповідача у дохід держави підлягає
стягненню судовий збір у сумі 344,39грн.,
а не 487,89грн., як вказав у рішення суд
першої інстанції.

За наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд вбачає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з ухваленням нового
рішення в частині визначення суми
середнього заробітку, що підлягає
стягненню на користь позивача за час
вимушеного прогулу та розміру
стягнутого судового збору в дохід
держави.

Інші наведені доводи апеляційної
скарги спростовані під час
апеляційного розгляду справи та
встановлено, що рішення суду першої
інстанції щодо задоволення решти
позовних вимог постановлено з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права і скасуванню не
підлягає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 309, 313 - 317 ЦПК
України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Придніпровська
залізниця» в особі Відокремленого
структурного підрозділу «Запорізька
дирекція залізничних перевезень»
задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 18 липня 2013 року змінити в
частині визначення розміру стягнення
середньої заробітної плати за час
вимушеного прогулу і зменшити суму до
34424,39грн., розміру судового збору
зменшити до 344,39грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: