Справа № 468/1471/14-ц
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
_____________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем У К Р А Ї Н И

21.08.2014 року Баштанський районний суд
Миколаївської області в складі :
головую чого - судді Муругова В.В., при
секретарі - Фельчину Р.Р., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду м. Баштанка справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про тлумачення
заповіту (третя особа - приватний
нотаріус Херсонського міського
нотаріального округу ОСОБА_3),

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з
позовом про тлумачення заповіту,
складеного 21.07.2004 року ОСОБА_4, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1. На обґрунтування
своїх вимог позивач в позовній заяві
зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати
позивача ОСОБА_4, після смерті якої
відкрилась спадщина, в тому числі - на
земельну ділянку площею 6,94 га, що
розташована в межах території
Баштанської міської ради Баштанського
району Миколаївської області.
Позивачка є спадкоємцем після
померлої. Крім неї іншим спадкоємцем,
який прийняв спадщину після померлої
ОСОБА_4, є її рідна сестра - відповідач
по справі. За життя ОСОБА_4 21.07.2004 року
склала заповіт, згідно із яким
заповідала позивачці земельну частку
(пай), яка перебувала у колективній
власності КСП ім. Комінтерна, площею 7,88
га в умовних кадастрових гектарах, та
належала померлій на підставі
відповідного сертифікату. В подальшому
18.06.2004 року ОСОБА_4 отримала державний
акт на право власності на земельну
ділянку серії МК № 056222, згідно з яким
остання стала власником земельної
ділянки, площею 6,94 га, що розташована в
межах території Баштанської міської
ради Баштанського району
Миколаївської області. Після відкриття
спадкової справи після померлої ОСОБА_4
позивачем було подано нотаріусу вище
вказаний заповіт про заповідання
ОСОБА_4 позивачці земельної частки
(паю), яка перебувала у колективній
власності КСП ім. Комінтерна, площею 7,88
га в умовних кадастрових гектарах, з
метою отримання свідоцтва про право на
спадщину на належну померлій ОСОБА_4
земельну ділянку. Однак, нотаріус
відклала вчинення нотаріальної дії
щодо видачі свідоцтва про право на
спадщину на земельну ділянку, оскільки
згідно з заповітом померла ОСОБА_4
заповідала позивачці не земельну
ділянку, а право на земельну частку
(пай), та було роз'яснено про право
звернення до суду із позовом про
тлумачення заповіту.

Позивач вважає, що при складанні
заповіту воля спадкодавця ОСОБА_4 була
направлена на отримання нею саме
земельної ділянки, яка є результатом
перетворення права на земельну частку
в земельну ділянку. Тому позивачка
просила про тлумачення заповіту,
складеного ОСОБА_4 21.07.2004 року, та
встановлення того, що воля заповідача
полягала в розпорядженні саме
земельною ділянкою, право власності на
яку підтверджується державним актом на
право власності на земельну ділянку
серії МК № 056222 від 18.06.2004 року.

Позивач та її представник в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали та
просили їх задовольнити.

Відповідач до суду не з'явилася,
надавши заяву про розгляд справи в її
відсутність.

Третя особа - приватний нотаріус ОСОБА_3
повідомлена про час та місце розгляду
справи та не заявляла про вступ у
справу.

Вислухавши пояснення позивача та
її представника, дослідивши наявні в
справі матеріали (копію державного
акту на право власності на земельну
ділянку серії МК № 056222 від 18.06.2004 року;
довідку відділу Держземагенства у
Баштанському районі Миколаївської
області від 28.04.2014 року № 845/01-36; копію
свідоцтва про смерть ОСОБА_4; копію
заповіту після смерті ОСОБА_4; копію
заяви по спадковій справі № 29/2013;
повідомлення приватного нотаріуса
Херсонського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 № 124/02-14 від 23.05.2014 року;
копію договору оренди земельної частки
(паю) № 171 від 02.03.2000 року; копію договору
оренди земельної частки (паю) № 80 від
09.11.2001 року; копію договору оренди землі
від 30.08.2004 року; копію спадкової справи
№29/2013 після смерті ОСОБА_4), суд,
розглянувши спір між сторонами в межах
заявлених позовних вимог, приходить до
висновку про безпідставність позовних
вимог та необхідність відмови у
задоволенні позову.

В судовому засіданні встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4, після
смерті якої відкрилась спадщина, в тому
числі - на земельну ділянку площею 6,94
га, що розташована в межах території
Баштанської міської ради Баштанського
району Миколаївської області, що
належить спадкодавцю на підставі
державного акту на право власності на
земельну ділянку серії МК № 056222,
виданого 18.06.2004 року.

Позивачка є спадкоємцем після померлої
ОСОБА_4 Іншим спадкоємцем, який прийняв
спадщину після померлої ОСОБА_4, є її
дочка - відповідач по справі ОСОБА_2

21.07.2004 року ОСОБА_4 склала заповіт,
згідно із яким заповідала позивачці
земельну частку (пай), яка перебувала у
колективній власності КСП ім.
Комінтерна, площею 7,88 га в умовних
кадастрових гектарах.

Позивач вважає, що складений
спадкодавцем 21.07.2004 року слід
розтлумачити так, що його воля була
спрямована на заповідання позивачу
саме земельної ділянки, право
власності на яку посвідчується
державним актом серії МК № 056222, виданим
18.06.2004 року.

Відповідно до ст. 1256 ЦК України
тлумачення заповіту може бути
здійснено після відкриття спадщини
самими спадкоємцями. У разі спору між
спадкоємцями тлумачення заповіту
здійснюється судом відповідно до ст. 213
цього Кодексу.

Частинами 3, 4 ст. 213 ЦК України
передбачено, що при тлумаченні змісту
правочину беруться до уваги однакове
для всього змісту правочину значення
слів і понять, а також загальноприйняте
у відповідній сфері відносин значення
термінів. Якщо буквальне значення слів
і понять, а також загальноприйняте у
відповідній сфері відносин значення
термінів не дає змоги з'ясувати зміст
окремих частин правочину, їхній зміст
встановлюється порівнянням
відповідної частини правочину зі
змістом інших його частин, усім його
змістом, намірами сторін. Якщо за
правилами, встановленими частиною
третьою цієї статті, немає можливості
визначити справжню волю особи, яка
вчинила правочин, до уваги беруться
мета правочину, зміст попередніх
переговорів, усталена практика
відносин між сторонами, звичаї
ділового обороту, подальша поведінка
сторін, текст типового договору та інші
обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.4 ст. 1236 ЦК України
чинність заповіту щодо складу спадщини
встановлюється на момент відкриття
спадщини.

Таким чином, тлумачення заповіту
можливе, якщо зміст заповіту викликає
питання, має суперечності та можливе
його неоднозначне розуміння.

Оскільки зміст складеного ОСОБА_4
заповіту є зрозумілим та не викликає
неоднозначного його тлумачення,
відсутні підстави для тлумачення
вказаного заповіту.

Крім того, відповідно до ст. 1218 ЦК
України до складу спадщини входять усі
права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті. Згідно з ч.1 ст. 1236 ЦК
України заповідач має право охопити
заповітом права та обов'язки, які йому
належать на момент складення заповіту,
а також ті права та обов'язки, які
можуть йому належати у майбутньому.

Таким, чином в заповіті заповідач
може розпорядитись тим майном, яке
належить йому на час складення
заповіту, чи належатиме в майбутньому,
таке розпорядження не може стосуватись
майна чи речових прав, які припинились
на час складення заповіту.

Згідно зі ст. 177 ЦК України
об'єктами цивільних прав є речі, у тому
числі гроші та цінні папери, інше майно,
майнові права, результати робіт,
послуги, результати інтелектуальної,
творчої діяльності, інформація, а також
інші матеріальні і нематеріальні
блага.

За ст.ст. 79, 81 Земельного кодексу
України земельна ділянка, як об'єкт
права власності є частиною земної
поверхні з установленими межами,
певним місцем розташування, з
визначеними щодо неї правами.
Громадяни України набувають права
власності на земельні ділянки, серед
іншого, на підставі виділення в натурі
(на місцевості) належної їм земельної
частки (паю).

Наведене однозначно вказує, що право на
земельну частку (пай) - майнове право та
земельна ділянка - річ, є за своєю
сутністю різними об'єктами цивільних
прав та цивільних правовідносин, в тому
числі і відносин спадкування.

Тому, після отримання спадкодавцем
державного акту на право приватної
власності на земельну ділянку
припинено існування предмета заповіту
від 21.07.2004 року (права на земельну
частку пай).

Більше того, вказане майнове право
(право на земельну частку (пай)),
відносно якого спадкодавець зробив
заповідальне розпорядження, на момент
складення заповіту вже не існувало,
оскільки державний акт на вказану
земельну ділянку був виданий 18.06.2004
року та вже після цього - 21.07.2004 року
спадкодавець склав свій заповіт.

Тому, тлумачення заповіту, в
результаті якого відбувається
фактична підміна об'єкту (з майнового
права на річ) - суперечить самій
сутності тлумачення правочину,
оскільки ст. 213 ЦК України не допускає,
щоб при тлумаченні правочину
здійснювався пошук волі учасника
правочину, яка не знайшла відображення
у тексті самого правочину. Таким чином,
при тлумаченні заповіту не
допускається внесення змін у сам зміст
заповіту, ураховуючи також, що заповіт -
це особисте розпорядження фізичної
особи щодо належного їй майна, майнових
прав і обов'язків на випадок своєї
смерті.

За таких обставин, позов є
необґрунтованим та не підлягає
задоволенню.

На підставі викладеного, ст.ст. 177, 213, 1218,
1236, 1256 ЦК України, ст.ст. 79, 81 Земельного
кодексу України, керуючись ст.ст. 10; 11; 60;
214; 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про тлумачення заповіту, складеного
21.07.2004 року ОСОБА_4, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

СУДДЯ: