У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 рокум. Київ Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Олійник А.С.

суддів: Амеліна В.І.,
Карпенко С.О.

Парінової І.К.,
Попович О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог щодо предмета спору: Макарівська
селищна рада Київської області,
Управління Держкомзему у
Макарівському районі Київської
області, про визнання недійсними
рішень селищної ради, державних актів
на право власності на земельні ділянки
та договору купівлі-продажу земельної
ділянки, скасування їх державної
реєстрації, за зустрічним позовом
ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про знесення
самочинно збудованого нерухомого
майна та приведення земельних ділянок
у попередній стан за касаційною
скаргою ОСОБА_8, яка діє в інтересах
ОСОБА_5 і ОСОБА_4, на рішення
апеляційного суду Київської області
від 9 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ОСОБА_3 звернулась
до суду з позовом, який неодноразово
уточнювала, і остаточно просила
визнати недійсними рішення
Макарівської селищної ради Київської
області від 17 березня 2006 року № 570-37-ІV в
частині передачі ОСОБА_4 і ОСОБА_5
земельних ділянок площею по 0,151 га,
розташованих по
АДРЕСА_1 Макарівського району
Київської області, цільовим
призначенням, яких є будівництво та
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд; рішення
Макарівської селищної ради Київської
області від 27 квітня 2005 року № 423-27-IV в
частині передачі ОСОБА_6 земельної
ділянки площею 0,25 га, розташованої по
АДРЕСА_2 Макарівського району
Київської області, цільовим
призначенням якої є будівництво та
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд; видані на
підставі зазначених рішень сільської
ради державні акти на право власності
на зазначені земельні ділянки, їх
державну реєстрацію та договір
купівлі-продажу від 7 вересня 2012 року,
укладений між ОСОБА_6 і ОСОБА_7

Свої вимоги обґрунтувала тим, що
рішенням виконавчого комітету
Макарівської селищної ради Київської
області № 45 від 14 червня 1994 року за
нею у довічне користування було
закріплено земельну ділянку площею 1 500
кв. м, розташовану по АДРЕСА_3
Макарівського району Київської
області, та надано дозвіл на
будівництво індивідуального
одноповерхового житлового будинку з
господарськими будівлями. На підставі
вказаного рішення 21 жовтня 1994 року
відділом архітектури Макарівської
районної державної адміністрації
Київської області їй надано свідоцтво
на забудову індивідуальної садиби та
відведено в натурі присадибну земельну
ділянку. Рішенням Макарівської
селищної ради №353-25-VI від 30 серпня 2012
року внесено зміни в рішення селищної
ради № 45 від 15 червня 1994 року щодо
розташування земельної ділянки з
АДРЕСА_3 на АДРЕСА_4. У 2009 році вона
почала розробку технічної
документації із землеустрою щодо
складання державного акта на право
власності на земельну ділянку. Проте в
процесі розробки було встановлено, що
виготовити зазначену технічну
документацію та присвоїти кадастровий
номер земельній ділянці неможливо у
зв'язку з накладенням на земельні
ділянки ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 7
вересня 2012 року ОСОБА_6 належну йому
земельну ділянку по АДРЕСА_2
Макарівського району Київської
області відчужив ОСОБА_7 Вважає, що
ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 було
безпідставно приватизовано, а останнім
- і відчужено частину наданої їй у
користування земельної ділянки, що
призвело до порушення її прав як
землекористувача.

ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 звернулись до
суду з позовом про знесення самочинно
збудованого нерухомого майна та
приведення зазначених земельних
ділянок у попередній стан, мотивуючи
свої вимоги тим, що вони є власниками
земельних ділянок по АДРЕСА_1
Макарівського району Київської
області, проте ОСОБА_3 без їх згоди на
належних їм земельних ділянках
збудовано фундамент.

Рішенням Макарівського районного суду
Київської області від 19 вересня 2013
року у задоволенні позовів відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 9 грудня 2013 року
рішення Макарівського районного суду
Київської області від 19 вересня 2013 року
в частині відмови у задоволенні
первісного позову скасовано та
ухвалено в цій частині нове рішення про
часткове задоволення позову.

Визнано недійсними державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯЕ № 608429 від 13 червня 2007 року,
виданий ОСОБА_4, та держаний акт серії
ЯК № 608431 від 13 червня 2007 року, виданий
ОСОБА_5

У іншій частині рішення суду залишено
без змін.

У касаційній скарзі заявники просять
скасувати рішення апеляційного суду
Київської області від 9 грудня 2013 року
в частині визнання недійсними
державного акта на право власності на
земельну ділянку серії ЯЕ № 608429 від 13
червня 2007 року, виданого ОСОБА_4, та
держаного акта серії ЯК № 608431 від 13
червня 2007 року, виданого ОСОБА_5, та
залишення без змін рішення суду першої
інстанції в частині відмови у
задоволенні зустрічного позову і
ухвалити в цій частині нове
рішення,яким залишити в силі рішення
суду першої інстанції про відмову у
задоволенні позовних вимог про
визнання недійсними державних актів,
та задовольнити зустрічний позов,
мотивуючи свої вимоги порушенням норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що
рішенням виконавчого комітету
Макарівської селищної ради народних
депутатів Київської області № 45 від 14
червня 1994 року ОСОБА_3 надано дозвіл на
будівництво індивідуального
житлового будинку та господарських
споруд по АДРЕСА_3 Макарівського району
Київської області; закріплено за нею
земельну ділянку площею 1 500 кв. м у
довічне користування та зобов'язано
будівництво будинку закінчити і здати
будинок в експлуатацію протягом трьох
років з часу отримання у відділі
архітектури будівельного паспорта.

21 жовтня 1994 року відділом архітектури
Макарівської районної державної
адміністрації Київської області
виготовлено та видано ОСОБА_3
свідоцтво на забудову індивідуальної
садиби в селі Калинівка Макарівського
району Київської області, яке має
виправлення у вигляді дописки адреси, а
саме АДРЕСА_1

21 жовтня 1994 року складено акт про
відведення в натурі присадибної
земельної ділянки для будівництва
індивідуального житлового будинку,
який також містить виправлення у
вигляді дописки «АДРЕСА_1».

30 серпня 2012 року рішенням Макарівською
селищною радою Київської області №
353-25- VІ від 30 серпня 2012 року внесено
зміни до рішення виконавчого комітету
Макарівської селищної ради народних
депутатів Київської області № 45 від 14
червня 1994 року, а саме змінено адресу
земельної ділянки з «АДРЕСА_3» на
«АДРЕСА_1».

На підставі рішення Макарівської
селищної ради Київської області №
570-37-ІV від 17 березня 2006 року ОСОБА_5 13
червня 2007 року видано державний акт
серії ЯЕ № 608431 на право власності на
земельну ділянку площею 0,151 га,
розташовану по АДРЕСА_4 у с.
Калинівка Макарівського району
Київської області, цільовим
призначенням якої є будівництво та
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд; ОСОБА_4 -
державний акт серії ЯК № 608429 на право
власності на земельну ділянку площею
0,151 га, розташовану по АДРЕСА_1
Макарівського району Київської
області, цільовим призначенням якої є
будівництво та обслуговування
житлового будинку та господарських
споруд.

На підставі рішення Макарівської
селищної ради Київської області від 27
квітня 2005 року № 423-27-IV ОСОБА_6 4 квітня
2008 року видано державний акт серії ЯД
№790513 на право власності на земельну
ділянку площею 0,151 га, розташовану по
АДРЕСА_2 Макарівського району
Київської області, цільовим
призначенням якої є будівництво та
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд

Вказану земельну ділянку ОСОБА_6 за
договором купівлі-продажу земельної
ділянки від 7 вересня 2012 року відчужив
ОСОБА_7

Відмовляючи у задоволенні позовів, суд
першої інстанції виходив із
необґрунтованості позовних вимог у
зв'язку з їх недоведеністю.

Такі висновки суду першої інстанції є
правильними.

Відповідно до ст. 19 ЗК України 1990 року (у
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин), сільські,
селищні ради народних депутатів
надають земельні ділянки у
користування для всіх потреб із земель
сіл, селищ, а також за їх межами для
будівництва шкіл, лікарень,
підприємств торгівлі та інших об'єктів,
пов'язаних з обслуговуванням населення
(сфера послуг), сільськогосподарського
використання, ведення селянського
(фермерського) господарства,
особистого підсобного господарства,
індивідуального житлового, дачного і
гаражного будівництва,
індивідуального і колективного
садівництва, городництва, сінокосіння
і випасання худоби, традиційних
народних промислів.

Відповідно до ст. 22 ЗК України 1990 року
(у редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин), право
власності на землю або право
користування наданою земельною
ділянкою виникає після встановлення
землевпорядними організаціями меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) і одержання документа, що
посвідчує це право. Приступати до
використання земельної ділянки в тому
числі на умовах оренди до встановлення
меж цієї ділянки у натурі (на
місцевості) і одержання документа, що
посвідчує право власності або право
користування землею, забороняється.

Отже, з 1990 року по 2001 рік право
власності на землю або право
користування наданою земельною
ділянкою виникало після встановлення
землевпорядними організаціями меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) і одержання документа, який
засвідчує це право. Документом, який
засвідчував право власності або право
постійного користування землею, був
державний акт, який видавався і
реєструвався сільськими, селищними,
міськими, районними Радами народних
депутатів.

Пунктом 1 розділ Х Перехідних положень
Земельного кодексу України 2001 року
передбачено, що рішення про надання в
користування земельних ділянок, а
також про вилучення (викуп) земель,
прийняті відповідними органами, але не
виконані на момент введення у дію цього
кодексу підлягають виконанню
відповідно до вимог цього кодексу.

Відповідно до п. 7 розділу Х Перехідних
положень Земельного кодексу України,
2001 року громадяни та юридичні особи,
що одержали у власність, у тимчасове
користування, в тому числі на умовах
оренди, земельні ділянки у розмірах, що
були передбачені раніше діючим
законодавством зберігаються права на
ці ділянки.

У п. 18 постанови Пленуму Верховного
Суду України № 7 від 16 квітня 2004
року «Про практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ» роз'яснено , що з 1
січня 2002 року відповідно до ст. 125 ЗК
право користування земельною ділянкою
виникало після одержання власником або
землекористувачем документа, що
посвідчує право власності чи право
постійного користування або укладення
договору оренди, їх державної
реєстрації та встановлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості), а з травня 2009 року у
відповідності до Закону України від 5
березня 2009 року №1066-VI право власності
на земельну ділянку, а також право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

У пункті 5 мотивувальної частини
Рішення Конституційного Суду України
від 16 квітня 2009 року №7-рп2009 (справа про
скасування актів органів місцевого
самоврядування) визначено, що органи
місцевого самоврядування не можуть
скасовувати свої попередні рішення,
вносити до них зміни, якщо відповідно
до приписів цих рішень виникли
правовідносини, пов'язані з
реалізацією певних суб'єктивних прав
та охоронюваних законом інтересів і ці
суб'єкти цих правовідносин заперечують
проти їх зміни чи припинення.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку
встановленому цим Кодексом, звернутись
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України
передбачено, що суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків встановлених статтею 61
цього кодексу.

Встановивши, що ОСОБА_3
не доведено порушення її прав як
землекористувача і накладення
земельних ділянок, суд першої
інстанції обґрунтовано відмовив їй у
позові.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про визнання недійсними державного
акта на право власності на земельну
ділянку серії ЯЕ № 608429 від 13 червня 2007
року, виданого ОСОБА_4, та держаного
акта серії ЯК № 608431 від 13 червня 2007
року, виданого ОСОБА_5, суд апеляційної
інстанції виходив із відсутності
прізвища останніх у рішенні
Макарівської сільської ради Київської
області від 17 березня 2006 року №
570-37-IV та додатках до нього, в списку
громадян, яким передаються земельні
ділянки у приватну власність в межах
Макарівської сільської ради Київської
області, що суперечить нормам
процесуального та матеріального
права, і ухвалив рішення, яке не
відповідає вимогам закону.

Суд апеляційної інстанції встановивши,
що підставою позову ОСОБА_3 було
накладення земельних ділянок ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 на земельну ділянку, що
перебуває у її користуванні,
задовольнив позов з тих підстав, що
рішення про передачу у власність
ОСОБА_4 і ОСОБА_5 спірних земельних
ділянок Макарівська селищна рада
Київської області не приймала,
самостійно змінивши підстави позову.

Скасувавши законне й обґрунтоване
рішення суду першої інстанції в цій
частині, суд апеляційної інстанції не
надав належної оцінки зазначеним
обставинам справи, допустився помилки
у застосуванні норм процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи й помилкового
скасування рішення суду першої
інстанції.

Ураховуючи викладене, рішення суду
апеляційної інстанції в цій частині
підлягає скасуванню із залишенням в
силі рішення суду першої інстанції з
підстав, передбачених ст. 339 ЦПК
України.

Позивачі за зустрічним позовом
обґрунтовували свої вимоги про
знесення самочинно збудованого
нерухомого майна та приведення
земельних ділянок у попередній стан
підставами, передбаченими ст. 376 ЦК
України - самочинне будівництво та ст.
395 ЦК України - види речових прав на чуже
майно.

Залишаючи без змін рішення суду першої
інстанції в частині відмови у
задоволенні зустрічного позову, суд
апеляційної інстанції правильно
погодився з висновком суду першої
інстанції про відсутність правових
підстав для задоволення зустрічного
позову у зв'язку з його недоведеністю з
визначених позивачами підстав.

Суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права
(ч. 1 ст. 337 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги в цій частині
та зміст рішення суду апеляційної
інстанції не дають підстав для
висновку, що судом при розгляді справи
в цій частині допущені порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК
України є підставами для скасування
судового рішення, фактично зводяться
до переоцінки доказів і незгодою
заявника із висновком суду по їх
оцінці.

Судом апеляційної інстанції на
основі об'єктивної оцінки наданих
сторонами доказів повно встановлено в
цій частині фактичні обставини справи
та вірно застосовано норми
матеріального права.

Ураховуючи викладене, рішення суду
апеляційної інстанції в частині
визнання недійсними державного акта на
право власності на земельну ділянку
серії ЯЕ № 608429 від 13 червня 2007 року,
виданого ОСОБА_4, та держаного акта
серії ЯК № 608431 від 13 червня 2007 року,
виданого ОСОБА_5, підлягає скасуванню з
підстав, передбачених ст. 339 ЦПК
України, із залишенням в силі в цій
частині рішення суду першої інстанції,
у іншій частині касаційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду
апеляційної інстанції - залишенню без
змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 339, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8, яка діє в
інтересах ОСОБА_5 і ОСОБА_4,
задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської
області від 9 грудня 2013 року в
частині задоволення позовних вимог про
визнання недійсними державного акта на
право власності на земельну ділянку
серії ЯЕ № 608429 від 13 червня 2007 року,
виданого ОСОБА_4 , та держаного акта
серії ЯК № 608431 від 13 червня 2007 року,
виданого ОСОБА_5, скасувати, рішення
Макарівського районного суду
Київської області від 19 вересня 2013
року в цій частині залишити в силі.

У іншій частині рішення апеляційного
суду Київської області від 9
грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
/підпис/ А.С.Олійник

Судді:
/підпис/ В.І.Амелін

/підпис/ С.О.Карпенко

/підпис/ І.К.Парінова

/підпис/ О.В.Попович

З оригіналом згідно

Суддя:
С.О.Карпенко

Секретар: О.Ф.Грицик