АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді:
Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б.,
Шиманського В.Й.

при секретарі:
Прохоровій В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Деснянського районного суду м. Києва
від 23 вересня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення
перешкод у користуванні власністю та
встановлення порядку користування
квартирою, яка є спільною власністю,

в с т а н о в и л а :

у квітні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2, у якому
просила зобов'язати останнього не
чинити їй перешкод у користуванні її
частиною квартири та встановити
порядок користування квартирою, а саме:
виділити їй у користування кімнату
площею 9, 9 кв. м, яка згідно поверхового
плану зазначена під № 3; кімнату площею
17, 7 кв. м, яка у поверховому плані
зазначена під № 2 та кімнату площею 10, 8
кв. м, яка у поверховому плані зазначена
під № 1 виділити в користування
відповідачу та членам його сім`ї;
балкон, коридор, кухню, ванну та туалет
залишити у спільному користуванні.

Справа № 754/5765/14 Апеляційне
провадження № 22-ц-796/13335/2014
Головуючий у суді першої інстанції:
Буша Н.Д.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Махлай Л.Д. В обґрунтування
позову зазначала, що вона є власником 1/6
частини квартира АДРЕСА_1, а інша
частина квартири належить відповідачу.
Проте, останній не допускає її до
користування її частино.ю квартири.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 23.09.2014 року позовні вимоги
залишено без задоволення.

Не погоджуючись з даним рішенням суду
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове про задоволення позову в
повному обсязі. Посилається на
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи. А саме, суд
не врахував, що вона є співвласницею
квартири та не розглянув вимоги про
усунення перешкод у користуванні
власністю. Крім того, вважає що
передача їй у користування кімнати
площею більшою за належну їй частку на
3,25 кв.м не є порушенням прав іншого
співвласника.

У судовому засіданні апелянт та її
представник ОСОБА_5 підтримали
апеляційну скаргу та просили її
задовольнити.

ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін
посилаючись на його законність та
обґрунтованість.

Вислухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з`явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_6 є власником 1/6 частини квартира
АДРЕСА_1 згідно зі свідоцтвом про право
на спадщину за законом від 03.02.2014 року.
Відповідач є власником 5/6 частини цієї
квартири.

Відповідно до копії технічного
паспорту, спірна квартира має загальну
площу 67,6 кв.м, житлову площу - 41,1 кв.м та
складається з трьох кімнат: площею 17,7
кв.м; 13,3 кв.м; 10,1 кв.м та підсобних
приміщень - кухні, площею 8,1 кв.м, ванної
кімнати -2,7 кв.м, вбиральні - 1,2 кв.м,
коридору - 10,8 кв.м, вбудованої шафи - 1,2
кв.м.

Згідно з довідкою ф. 3 у зазначеній
квартирі зареєстровані та проживають
ОСОБА_2, його дружина ОСОБА_7 та
неповнолітня дочка ОСОБА_8

Виходячи з розміру житлової площі
частка позивачки складає 6,85 кв. м (41,1
кв.м : 6).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з відсутності
у спірній квартирі кімнати, яка б
відповідала за площею частці
позивачки, а виділення у користування
ОСОБА_1. кімнати площею 10,1 кв.м. буде
порушувати права іншого співвласника
та не буде відповідати засадам змісту
права власності.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
оскільки вони відповідають
встановленим у справі обставинам та
нормам матеріального і процесуального
права.

Згідно зі ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. Усім
власникам забезпечуються рівні умови
здійснення своїх прав.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 358 цього ж Кодексу право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою.

Співвласники можуть домовитися про
порядок володіння та користування
майном, що є їх спільною частковою
власністю. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

Судом першої інстанції правильно
встановлено та це не заперечується
сторонами, що спірна квартира належить
їм на праві спільної часткової
власності та до набуття права
власності на 1/6 частину цієї квартири
позивачкою згідно зі свідоцтвом про
право на спадщину за законом від 03.02.2014
року спірною квартирою користувався
відповідач зі своєю родиною.

Позивач також не заперечує
правильність визначення судом першої
інстанції розміру житлової площі у
квартирі, яка відповідає її частці - 6,85
кв. м.

З технічного паспорту на спірну
квартиру вбачається, що кімнати площею
9,9 кв.м, про надання у користування якої
просила позивач у цій квартирі немає.

Найменша кімната площею 10,1 кв.м на 3,25
кв. м перевищує житлову площу, яка
становить частку позивачки.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції про
те, що таке перевищення є суттєвим та
виділення у користування позивачці
кімнати площею 10,1 кв.м призведе до
обмеження прав відповідача у
користуванні 5/6 частини квартири, яка
належить йому на праві власності та
доводи апеляційної скарги в цій
частині висновків суду не
спростовують.

Доводи апеляційної скарги щодо розміру
вартості квартири та відповідно частки
кожного із співвласників та щодо
сплати компенсації за належну
позивачці частку колегія суддів не
приймає до уваги, оскільки вимог про
стягнення компенсації за частку у
майні позивач не заявляла та ці питання
не були предметом судового розгляду.

Колегія суддів також не може
погодитися з доводами апеляційної
скарги про те, що судом не розглянуто
питання про усунення перешкод у
користуванні власністю,

За змістом позовної заяви усунення
перешкод у користуванні власністю
полягає саме у визначенні порядку
користування квартирою, будь - яких
інших вимог щодо усунення перешкод у
користуванні частиною квартири, яка
належить позивачці (вселення,
зобов`язання надати ключі від квартири
тощо) заявлено не було.

Доводи представника апелянта про те, що
саме по собі зобов`язання відповідача
усунути перешкоди у користуванні
квартирою є підставою для вселення
позивачки у квартиру колегія суддів
вважає необґрунтованими, оскільки
питання вселення є самостійним
способом захисту порушеного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
сторін, які беруть участь у справі.

Оскільки суд першої інстанції дійшов
висновків про відсутність можливості
виділу у користування позивачки
ізольованої кімнати у спірній
квартирі, а за змістом позовної заяви
саме такий спосіб усунення перешкод у
користуванні власністю обрано
позивачкою, висновки суду про відмову у
позові на думку колегії суддів є
правильними.

За таких обставин колегія суддів
прийшла до висновку, що рішення суду
першої інстанції є законним і
обґрунтованим і не може бути скасоване
з підстав, викладених у апеляційній
скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л
и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 23 вересня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді