Справа № 448/350/14
Головуючий у 1 інстанції: Кічак Ю.В.
Провадження № 22-ц/783/5663/14
Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Бойко С.М., Берези В.І.

за участі судового секретаря:
Брикайло М.В.,

представника МКП «Житловик» Мужанова
К.В. та відповідача ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Мостиського районного суду
Львівської області від 20 червня 2014 року
у справі за позовом міського
комунального підприємства «Житловик»
до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості за житлово-комунальні
послуги, -

встановила:

Міське комунальне підприємство (далі
МКП) «Житловик» звернулося в суд із
позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості за
житлово-комунальні послуги,
позиваючись на те, що МКП «Житловик»
надає послуги з утримання
багатоквартирного житлового будинку
АДРЕСА_1, що перебуває на балансі
Мостиської міської ради та переданий
на обслуговування МКП «Житловик», в
якому проживають відповідачі в
квартирі №6.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги про
стягнення боргу, позивач стверджує що
МКП «Житловик» надає послуги з
утриманням даного будинку споруд та
прибудинкової території згідно
затвердженого переліку послуг, однак
відповідачі з 2010 року надані послуги не
оплачують, внаслідок чого у них
утворився борг перед МКП в сумі 1506,21
гривень, який просить солідарно
стягнути з відповідачів.

Рішенням Мостиського районного суду
Львівської області від 20 червня 2014 року
вказаний позов задоволено. Судом
постановлено стягнути солідарно з
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в користь МКП
«Житловик» 1506 гривень 21 коп.
заборгованості за житлово-комунальні
послуги та 243 гривні 60 коп. судового
збору.

Рішення суду оскаржив відповідач
ОСОБА_3, вважає його незаконним та
таким, що підлягає скасуванню у зв'язку
з недоведеністю обставин, що мають
значення для справи.

Апелянт стверджує, що позивачем не було
доведено, що останнім надавалися
платні житлово-комунальні послуги
кожен місяць згідно поданого
розрахунку тарифів. Крім того зазначає,
що з травня 2010 року по січень 2014 року
жодних житлово-комунальних послуг не
замовляв від МКП «Житловик», а також
вказує на те, жодних угоди не укладав та
не підписував про надання платних
житлово-комунальних послуг. Просить
рішення суду змінити та ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позову МКП «Житловик» (а.с. 117, 139-140).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
відповідача ОСОБА_3 на обґрунтування
апеляційної скарги, заперечення на
скаргу представника МКП «Житловик»
Мужанова К.В., перевіривши в межах
доводів апеляційної скарги та
пред'явлених позовних вимог законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції лише в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін і, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи та
безспірно встановлено судом першої
інстанції. відповідачі по справі
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5., є
співвласниками квартири АДРЕСА_1, що
підтверджується копією свідоцтва про
право власності на квартиру (будинок)
від 08.04.1994 року (а.с.90).

Судом також встановлено, що товариство
співвласників вказаного
багатоквартирного будинку не створено,
будинок є комунальною власністю і
перебуває на обслуговуванні МКП
«Житловик», що визнається сторонами.

Згідно з ч.1 ст.10 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» утримання приватизованих
квартир ( будинків) здійснюється за
рахунок коштів їх власників згідно з
Правилами користування приміщеннями
жилих будинків та прибудинкових
територій, які затверджуються
Кабінетом Міністрів України незалежно
від форм власності на них.

Відповідно до п.7 Правил користування
приміщеннями житлових будинків в
редакції постанови Кабінету
Міністрів України від 24 січня 2006 року №
45 та п. 5 ст. 20 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги», власник
квартири зобов'язаний оплачувати
надані житлово-комунальні послуги у
строки встановлені договором або
законом.

Встановлено, що відповідачі ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, при фактичному
існуванні між сторонами договірних
правовідносин з надання та отримання
житлово-комунальних послуг з
обслуговування та утримання вказаного
будинку, свої обов'язки по оплаті за
надані житлово-комунальні послуги
належним чином не виконували з травня
2010 року по січень 2014 року включно, у
зв'язку з чим допустили заборгованість
на суму 1506,21 гривень, що
підтверджується розрахунком позивача,
який відповідачами не спростовано (а.с.
3,4).

При цьому відповідач ОСОБА_3 не
заперечує, що за вказаний період
здійснив лише три проплати по 100 грн. в
грудні 2012 року та в січні і квітні 2013
року за вивезення твердого побутового
сміття.

Рішеннями виконавчого комітету
Мостиської міської ради № 128 від 26.04.2007
року (а.с. 6) та № 152 від 31.05.2011 року (а.с.
9-12)) які діяли у період виникнення
заборгованості відповідачів по оплаті
за житлово-комунальні послуги,
затверджені тарифи на утримання
будинків та прибудинкових територій
для населення у житлових будинках
м.Мостиська. Зокрема, в тариф закладені
витрати на вивезення побутового
сміття, утримання
внутрішньо-будинкових систем
(водопостачання та каналізація,
електромережі), обслуговування
димовентиляційних каналів, освітлення
місць загального користування, дрібний
поточний ремонт житла та виконання
аварійних робіт.

Судом встановлено, що позивач у
вказаний період надавав послуги з
утримання будинку: обслуговування
димовентиляційних каналів, вивезення
побутового сміття, освітлення сходових
кліток та підвалів, утримання
внутрішньо - будинкових систем:
водопостачання та каналізація,
електромережі, дрібний поточний ремонт
житла та виконання аварійних робіт,
підготовки до осінньо-зимового
періоду, що підтверджується
відповідними Актами та рахунками
споживання електроенергії,
затвердженими ВАТ «Львівобленерго», як
постачальником електричної енергії
згідно існуючих договорів з МКП
«Житловик», паспортами готовності
будинку АДРЕСА_1 Львівської області до
роботи в опалювальний період, графіком
вивезення сміття МКП «Житловик» та
актами перевірки виконання цих робіт,
актами приймання виконаних робіт
(а.с.54-82).

Заперечення відповідача про те, що він
не зобов'язаний проводити оплату у
зв'язку з тим, що послуги фактично не
надаються або надаються неналежної
якості, не заслуговують на увагу,
оскільки відповідно до п.6 ч.1 ст.20
Закону України «Про житлово-комунальні
послуги» відповідач ОСОБА_3 з
претензіями у встановленому ст. 18
Закону України «Про житлово-комунальні
послуги» порядку до надавача послуг не
звертався.

Колегія суддів вважає, що доводи
відповідача про те, що він не несе
обов'язку по оплаті
житлово-комунальних послуг у зв'язку з
не укладенням з ним письмового
договору, та що він згідний здійснювати
оплату лише за вивіз сміття, не
заслуговують на увагу.

Частиною 1 ст.19 Закону №1875 - ІV від
24 червня 2004 року передбачено, що
відносини між учасниками договірних
відносин у сфері житлово-комунальних
послуг здійснюються виключно на
договірних засадах.

Статті 20, 21 цього Закону
визначають обов'язки споживача та
виконання житлово-комунальних послуг.

В ході розгляду справи
апеляційним судом, відповідач ОСОБА_3
зазначив, що МКП «Житловик»
пропонувало йому укласти договір про
надання житлового-комунальних послуг
на основі типового договору, з чим він
не погодився, та підтвердив, що він
згідний підписати договір лише на одну
послугу - вивіз сміття, яка фактично
надається.

Пунктом 1 ч.3 ст.20 Закону №1875 - ІV
від 24 червня 2004 року передбачений
обов'язок споживача укласти договір на
надання житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем на основі
типового договору. Цей обов'язок
відповідає зустрічному обов'язку
виконавця, визначеному п.3 ч.2 ст.21 цього
Закону, підготувати та укласти зі
споживачем договір на надання
житлово-комунальних послуг з
визначенням відповідальності за
дотримання умов його виконання згідно
з типовим договором.

Форма та зміст (умови) типового
договору затверджені постановою
Кабінету Міністрів України від 20
травня 2009 року №529 «Про затвердження
типового договору про надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій» (далі -
постанова №529).

З аналізу змісту ч.3 ст.6, ч. 1 ст. 630
ЦК України, ст.ст.19 - 21 Закону № 1875 - ІV
від 24 червня 2004 року, постанови № 529
вбачається, що умови типового договору,
що набули юридично обов'язкового
значення в силу актів цивільного
законодавства, є обов'язковими для
сторін договору, які не мають права
відступити від їх положень і
врегулювати свої відносини на власний
розсуд.

Таким чином, укладення договору
на надання житлово-комунальних послуг
є обов'язком споживача за умови, якщо
запропонований виконавцем послуг
договір відповідає типовому договору.
Відмова споживача послуг від укладення
договору в такому разі суперечить
вимогам ч. 3 ст. 6, ст.ст. 627, 630 ЦК України
та ст. ст. 19,20 Закону № 1875 -ІV від 24
червня 2004 року.

Оскільки встановлено, що
позивачем виконувались свої обов'язки
по наданню послуг з обслуговування
будинку, проте відповідач свої
обов'язки по оплаті за надані послуги
не виконує, суд правильно прийшов до
висновку про обґрунтованість позовних
вимог.

Враховуючи, що суд першої
інстанції повно і правильно встановив
фактичні обставини справи, застосував
закон, який поширюється на зазначені
правовідносини, при встановленні
зазначених фактів судом не було
допущено порушень норм процесуального
права, доводи апеляційної скарги та
зміст оскаржуваного рішення також не
дають підстав для висновку про те, що
судом при розгляді справи допущені
порушення норм матеріального та
процесуального права, які передбачені
ст.309 ЦПК України як підстава для
скасування рішення, колегія суддів не
вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307,
ч.1 ст. 308,ст. 313, п.1 ч.1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів. -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Мостиського районного суду
Львівської області від 20 червня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ .

Головуючий:
Штефаніца Ю.Г.

Судді:
Бойко С.М.

Береза В.І.