Справа № 345/939/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1873/2014
Головуючий у 1 інстанції Мигович О.М.
Суддя-доповідач Бойчук І.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів
Вакарук В.М., Ясеновенко Л.В.,

секретаря
Гавриляк Є.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на заочне рішення Калуського
міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 23
червня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Калуського
міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 23
червня 2014 року задоволено частково
позов Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» 4582,30 грн. заборгованості
по відсотках за користування кредитом
за кредитним договором №IFXRRX07350284 від
21.07.2007 року та 243,60 грн. судового збору.

В решті позову відмовлено.

Апелянт не погоджуючись з рішенням
суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу в якій зазначає, що
кредит йому було надано на підставі
письмової заяви від 27.07.2007 року в сумі
2215 грн. строком на один рік по 21.07.2008
року із сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 12% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом.

Станом на 06.08.2008 року заборгованість
становила 2395,88 грн., ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернувся з заявою до суду про видачу
судового наказу, для стягнення з нього
заборгованості.

Відповідно до умов заявки про
отримання кредиту строк зобов'язання в
частині 12% відсотків річних припинив
свою дію 21.07.2008 року. Таким чином, при
стягненні коштів суд повинен був
виходити з 3% річних визначених законом,
а не відсотків встановлених письмовою
заявкою, строк якої припинив дію.

Судом не зазначено розмір
заборгованості на яку нараховано
відсотки за несвоєчасне повернення
боргу, не зазначив час виконання
основного зобов'язання та періоду на
який нараховано відсотки. В матеріалах
справи є розрахунок заборгованості з
таблицею розрахунку, в якій відсутня
сума заборгованості за відсотки в
розмірі 4582 грн. 30 коп. Розрахунок
заборгованості здійснено за період з
06.08.2008 року по 20.12.2013 року. В свою чергу,
відповідно до довідки ВДВС від 12.03.2014
року заборгованість за кредитом, в тому
числі по сплаті тіла кредиту була
погашена 24.02.2012 року. Тому розрахунок
відсотків відповідно до ст.. 625 ЦК
України міг бути здійснений тільки за
період неналежного виконання судового
наказу, а саме з 09.09.2008 року по 24.02.2012
року. Даний розрахунок розміру
заборгованості слід здійснений не
тільки не вірно за певний період часу,
але і проведений з розрахунку
відсотків непередбачених заявкою на
отримання кредиту.

Судом не було взято до уваги те, що
відповідно до п.31 Постанови Пленуму ВСУ
від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» враховуючи
положення п.7 ч.30 ст.11 ЗУ «Про захист
прав споживачів», суди мають виходити з
того, що у спорах щодо споживчого
кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. Апелянт також, зазначає що
позовна давність за позовом про
повернення споживчого кредиту
застосовується незалежно від
наявності заяви сторони у спорі.

В заяві про надання кредиту між
сторонами не узгоджувались вимоги,
щодо збільшення строків позовної
давності відповідно до вимог ст.. 259 ЦК
України. Строк дії договору було
припинено 21.07.2008 року. З врахуванням
строку позовної давності в три роки
позивач звернувся до суду з пропуском
строків, а саме строк позовної давності
минув ще 21.07.2012 року.

Просить заочне рішення суду першої
інстанції скасувати, та відмовити в
задоволенні позову.

Вислухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку про
відхилення апеляційної скарги з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 21.07.2007 р. між
сторонами було укладено кредитний
договір, згідно якого ОСОБА_2 отримав
кредит в розмірі 2215,19 грн.. із сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 12.00 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом. Відповідач
згідно вищезгаданого договору
зобов'язався щомісячно у визначені
строки, по частинах погашати
заборгованість (а.с.6-13).

Як вбачається з позовних вимог та
розрахунків, наданих позивачем,
внаслідок неналежного виконання
договірних зобов'язань станом на 20.12.2013
року у відповідача утворилась
заборгованість в сумі 18689,60 грн., з яких:
4582,30 грн. - заборгованість по відсотках
за користування кредитом; 12741,13 грн. -
пеня за несвоєчасне виконання
зобов'язань за договором; 500 грн. штраф
(фіксована частина); 866,17 грн. - штраф
(процентна складова).

За змістом ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України
зобов'язання припиняється частково або
у повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов'язання
передбачені ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України,
зокрема ст. 559 ЦК України передбачає, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

З матеріалів справи вбачається, що
судовим наказом Калуського
міськрайонного суду від 09.09.2008 року з
ОСОБА_2 на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк»
стягнуто заборгованість за кредитним
договором в розмірі 2395,88 грн. (а.с.14).

Як вбачається з копій квитанцій та
довідки ВДВС Калуського МРУЮ (а.с.37, 38),
відповідачем дана заборгованість
сплачена.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
наявність судового рішення про
задоволення вимог кредитора, яке не
виконано боржником, не припиняє
правовідносин сторін кредитного
договору, не звільняє останнього від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України,
оскільки зобов'язання залишається
невиконаним належним чином відповідно
до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.

За таких обставин суд першої інстанції
прийшов до обгрунтованого висновку, що
наявність не виконаного судового
наказу від 09.09.2008 року, не припиняє
зобов'язальних правовідносин сторін
договору, не звільняє боржника від
обов'язку виконання ним грошового
зобов'язання й не позбавляє кредитора
права на отримання сум, передбачених
законом та умовами кредитного
договору.

Суд, відповідно до умов заяви, відхилив
заборгованість по комісії, пені та
штрафах, вказавши, що їх ставка та
порядок розрахунку не відображений в
кредитному договорі, яким слід вважати
тільки заяву позичальника, підписану
сторонами, тому визнав доведеною суму
4582,30 грн., як заборгованість по
відсотках за користування кредитом.
Позивач з такими доводами погодився і
не оскаржував рішення суду першої
інстанції.

Доводи апелянта про те, що судом не
застосовано строків позовної давності,
не заслуговують на увагу, оскільки
суперечать умовам кредитного
договору, зокрема п.п.5.5 (а.с. 12).

Колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції постановлено рішення з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права, тому підстав для
його скасування з мотивів, наведених у
апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307,308,313-315 ЦПК України,
колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Калуського
міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 23
червня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Судді:
І.В. Бойчук

В.М. Вакарук

Л.В. Ясеновенко