Справа № 133/3507/13-ц Провадження №
22-ц/772/2791/2014Головуючий в суді першої
інстанції Сєчко В. Л.Категорія
27Доповідач Войтко Ю. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області в складі:

Головуючого: Войтка Ю.Б.,

Суддів: Стадника І.М., Копаничук С.Г.,

При секретарі: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» на
рішення Козятинського міськрайонного
суду Вінницької області від 22 серпня 2014
року в цивільній справі за позовом

ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення
на предмет іпотеки та виселення , -

встановила:

В листопаді 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк»
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5. про звернення
стягнення на предмет іпотеки та
виселення, посилаючись на те, що 10.06.2008
року між банком і ОСОБА_2 був укладений
кредитний договір № VIKWGА, згідно
якого відповідач отримав кредит у
розмірі 26055 доларів США зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 15 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення 10.06.2018 року.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором ПАТ КБ
«Приватбанк» і ОСОБА_2 уклали договір
іпотеки №VIKWGА відповідно до
якого, відповідач надав в іпотеку
майно, а саме: житловий будинок з
прибудовою, господарськими будівлями
та спорудами, загальною площею - 70,6
кв.м., житловою - 44 кв.м., розташований за
адресою: АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_2
на підставі договору купівлі-продажу
від 29 вересня 1987 року.

Свої зобов'язання за кредитним
договором ПАТ КБ «Приватбанк» виконало
в повному обсязі, надавши ОСОБА_2 кредит
в розмірі, передбаченому умовами
договору. В порушення умов договору
ОСОБА_2 зобов'язання за кредитним
договором не виконав.

За наведених обставин позивач просив в
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором №VIKWGА від
10.06.2008 року в розмірі 41347,21 доларів США,
що за курсом НБУ складає 330364,24 грн.,
звернути стягнення на будинок, який
являється предметом іпотеки, а також
виселити з даного будинку
відповідачів.

Рішенням Козятинського міськрайонного
суду Вінницької області від 22 серпня 2014
року в задоволенні позову ПАТ КБ
«Приватбанк» - відмовлено.

У апеляційній скарзі представник
позивача, посилаючись на порушення
норм матеріального та процесуального
права, просить рішення суду скасувати
як незаконне і ухвалити нове, яким
позовні вимоги банку задовольнити в
повному обсязі.

При цьому вказується на ті ж підстави,
що і в позовній заяві.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення сторін, які беруть участь у
справі та з'явилися в судове засідання,
вивчивши матеріали справи та
перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляції та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів прийшла до висновку про
відхилення апеляційної скарги.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ
КБ «Приватбанк», суд першої інстанції
встановив та виходив з того, що 10.06.2008
року між банком і ОСОБА_2 був укладений
кредитний договір № VIKWGА, згідно
якого відповідач отримав кредит у
розмірі 26055 доларів США зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 15 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення 10.06.2018 року (а.с.19-24).

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором ПАТ КБ
«Приватбанк» і ОСОБА_2 уклали договір
іпотеки № VIKWGА відповідно до
якого , відповідач ОСОБА_2 надав в
іпотеку майно , а саме: житловий будинок
з прибудовою , господарськими
будівлями та спорудами , загальною
площею - 70,6 кв.м., житловою - 44 кв.м.,
розташований за адресою: АДРЕСА_1, який
належить ОСОБА_2 на підставі договору
купівлі-продажу від 29 вересня 1987 року
(а.с.26-28).

Відповідач ОСОБА_3 надала нотаріусу
письмову згоду на укладення її
чоловіком ОСОБА_2 договору іпотеки
(а.с.90 ).

Свої зобов'язання за кредитним
договором ПАТ КБ «Приватбанк» виконав
в повному обсязі, надавши відповідачу
ОСОБА_2 кредит в розмірі, передбаченому
умовами договору.

Згідно розрахунку заборгованості по
кредитному договору № VIKWGА від
10.06.2008 року здійсненого банком (а.с.6-8)
взяті на себе зобов'язання по
поверненню кредиту відповідач ОСОБА_2
не виконав в повному обсязі, за ним
рахується заборгованість по погашенню
кредиту в розмірі 41347,21 доларів США, що
за курсом НБУ складає 330364,24 грн.

Відповідно до висновку органу опіки і
піклування Козятинської сільської
ради від 30.01.2014 року, орган опіки і
піклування Козятинської міської ради
не дав згоди на виселення зі спірного
будинку неповнолітнього ОСОБА_4

На письмову вимогу ПАТ КБ «Приватбанк»
про добровільне звільнення житлового
будинку відповіді не отримано та
будинок відповідачами не звільнено.

Суд першої інстанції, враховуючи
вимоги норми ч. 1 ст. 33 Закону України
«Про іпотеку», прийшов до висновку, що у
разі невиконання боржником основного
зобов'язання іпотекодержатель вправі
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки.

У відповідності до ч. 2 ст. 39 Закону
України «Про іпотеку» одночасно з
рішенням про звернення стягнення на
предмет іпотеки суд за заявою
іпотекодержателя вправі винести
рішення про виселення мешканців, якщо
предметом іпотеки є житловий будинок
або житлове приміщення, а згідно з ч.1
ст.30 Закону України «Про іпотеку» та ст.
109 ЖК України звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 1
Закону України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті», №1304-VII від 03.06.2014
року, передбачено, що протягом дії
цього Закону:

- не може бути примусово стягнуте
(відчужене без згоди власника) нерухоме
житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно із статтею 4
Закону України «Про заставу» та/або
предметом іпотеки згідно із статтею 5
Закону України «Про іпотеку», якщо таке
майно виступає як забезпечення
зобов'язань громадянина України
(позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно
використовується як місце постійного
проживання позичальника/майнового
поручителя або є об'єктом
незавершеного будівництва нерухомого
житлового майна, яке перебуває в
іпотеці, за умови, що у позичальника або
майнового поручителя у власності не
знаходиться інше нерухоме житлове
майно;

- загальна площа такого нерухомого
житлового майна (об'єкта незавершеного
будівництва нерухомого житлового
майна) не перевищує 140 кв. метрів для
квартири та 250 кв. метрів для житлового
будинку.

Відповідно до інформації з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно,
Реєстру прав власності на нерухоме
майно, Державного реєстру іпотек,
Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна іншого
нерухомого майна, яке б належало
відповідачам, немає та загальна площа
будинку, що знаходиться в іпотеці не
перевищує 250 кв.м..

Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України «Про
іпотеку» підставою для виселення
мешканців є звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Оскільки Законом України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті»
передбачено мораторій щодо стягнення
на нерухоме майно, яке є предметом
іпотеки, суд першої інстанції
обґрунтовано прийшов до висновків про
безпідставність вимог щодо звернення
стягнення на предмет іпотеки та
виселення осіб, які там проживають, на
час дії вищевказаної заборони щодо
примусового звернення стягнення.

Враховуючи наведене, судова колегія
вважає, що доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

На підставі наведеного і керуючись
ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Козятинського міськрайонного
суду Вінницької області від 22 серпня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її
проголошення і з цього часу може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий: (підпис)
Войтко Ю.Б.

Судді: (підпис)
Стадник І.М.

(підпис)
Копаничук С.Г.

"З оригіналом вірно"

Суддя апеляційного суду
Войтко Ю.Б.