У х в а л а

іменем україни

01 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Колодійчука В.М.,
Кафідової О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Державний
експортно-імпортний банк України» до
ОСОБА_4, треті особи: товариство з
обмеженою відповідальністю «Медіа
Проект Плюс», акціонерний комерційний
банк «Трансбанк», товариство з
обмеженою відповідальністю «Гарант-СВ
юг», про стягнення заборгованості за
кредитним договором шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Печерського районного суду м.
Києва від 30 січня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 05
червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ПАТ «Державний
експортно-імпортний банк України»
звернулось до суду із позовом до ОСОБА_4
про звернення стягнення на трикімнатну
квартиру АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 28
квітня 2006 року між АКБ «Трансбанк» та
ТОВ «Гарант-СВ юг» укладено кредитний
договір. З метою забезпечення
виконання боргових зобов'язань за
вказаним договором 25 травня 2007
року між АКБ «Трансбанк» та ТОВ «Медіа
Проект Плюс» було укладено іпотечний
договір із подальшими змінами,
відповідно до умов якого останнє
передало в іпотеку АКБ «Трансбанк»
належну йому трикімнатну квартиру
АДРЕСА_1. У травні 2009 року. між АКБ
«Трансбанк» та ВАТ «Державний
експортно-імпортний банк України»
(правонаступником якого є ПАТ
«Державний експортно-імпортний банк
України») було укладено правочин,
відповідно до умов якого ПАТ
«Державний експортно-імпортний банк
України» набув право вимоги за
кредитними договорами та договорами
забезпечення, укладеними на виконання
таких кредитних договорів, між АКБ
«Трансбанк» та зазначеними в додатку №
1 юридичними особами, у тому числі ТОВ
«Гарант-СВ юг».

Рішенням Господарського суду м. Києва
від 20 серпня 2012 року задоволено позовні
вимоги ПАТ «Державний
експортно-імпортний банк України» до
ТОВ «Гарант-СВ юг» про стягнення
заборгованості. В рахунок часткового
погашення заборгованості ТОВ
«Гарант-СВ юг» перед ПАТ «Державний
експортно-імпортний банк України» за
кредитним договором від 28 квітня 2006
року звернено стягнення на заставлене
майно, а саме: трикімнатну квартиру
АДРЕСА_1, що належить ТОВ «Медіа Проект
Плюс». Під час виконання вказаного
судового рішення з'ясувалося, що згідно
інформаційних довідок з Реєстру прав
власності на нерухоме майно, наданих
Реєстраційною службою Вишгородського
районного управління юстиції
Київської області, за ТОВ «МедіаПроект
Плюс» вищезазначена квартира не
зареєстрована.

Рішенням Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 26 лютого 2010 року право власності на
спірну квартиру визнано за ОСОБА_4

Враховуючи викладене, позивач просив
суд ухвалити рішення, яким звернути
стягнення на спірне майно, шляхом
проведення прилюдних торгів.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 30 січня 2014 року, залишеним без
змін ухвало апеляційного суду м. Києва
від 05 червня 2014 року задоволено
позовні вимоги ПАТ «Державний
експортно-імпортний банк України».
Звернуто стягнення на трикімнатну
квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4, в
рахунок часткового погашення
заборгованості ТОВ «Гарант-СВ юг»
перед ПАТ «Державний
експортно-імпортний банк України» за
кредитним договором від 28 квітня 2006
року шляхом проведення прилюдних
торгів за початковою ціною продажу
предмету іпотеки в розмірі 4 335 130 грн,
але не нижче за звичайні ціни на цей вид
майна на підставі оцінки майна під час
проведення виконавчих дій. Вирішено
питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати оскаржувані судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
та ухвалити нове рішення, яким
відмовити ПАТ «Державний
експортно-імпортний банк України» у
задоволенні заявлених позовних вимог,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
в межах касаційної скарги правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами
касаційного оскарження судового
рішення може бути неправильне
застосування судом норм матеріального
права чи порушення норм процесуального
права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції під час
розгляду справи в касаційному порядку
перевіряє в межах касаційної скарги
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог суд першої інстанції
виходив із наявності правових підстав
для їх задоволення, доведеності та
обґрунтованості, при цьому суд вірно
керувався положеннями ст. 23 Закону
України «Про іпотеку», якою
передбачено, що у разі переходу права
власності на предмет іпотеки від
іпотекодавця до третьої особи, іпотека
є дійсною для набувача відповідного
нерухомого майна, і особа, до якої
перейшло право власності на предмет
іпотеки, набуває статусу іпотекодавця,
має всі його права і несе всі його
обов'язки за іпотечним договором у тому
обсязі й на тих самих умовах, що
існували до набуття ним права
власності на предмет іпотеки.

Суд апеляційної інстанції погодився із
висновками суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що суд апеляційної
інстанції дійшов правильного висновку
про те, що викладені в рішенні суду
першої інстанції висновки належним
чином обґрунтовані та мотивовані на
підставі матеріалів справи та поданих
доказів і відповідають фактичним
обставинам справи, аналіз яких
наведено у судовому рішенні.

При цьому суди правильно встановили
факти та відповідні їм правовідносини,
а матеріали справи та доводи
касаційної скарги не свідчать про
порушення судами норм процесуального
права та неправильне застосування норм
матеріального права, а наведенні у
касаційній скарзі доводи стосуються
переоцінки доказів, наданих сторонами,
та не дають підстав для висновків щодо
незаконності та неправильності
оскаржених судових рішень, колегія
суддів вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 30 січня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 05 червня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.М. Колодійчук О.В.
Кафідова І.М. Фаловська