Провадження № 4с/522/93/14
Справа 522/5476/14-ц
УХВАЛА

30 липня 2014 року Приморський районний
суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Івченка В.Б.,

при секретарі - Січінава М.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Одесі
цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на
дії старшого державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Одеській області Румейко В.П.,

ВСТАНОВИВ:

Скаржник звернулася до Приморського
районного суду м. Одеси зі скаргою на
дії державного виконавця та просить
постанову старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Одеській області
Румейко В.П., яка затверджена
начальником відділу примусового
виконання рішень Шапошник В.В., про
зупинення виконавчого провадження ВП
№41758580 від 20.02.2014 року скасувати та
зобов'язати відділ примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Одеській області
продовжити виконання судового рішення
у справі №522/5054/13-ц, мотивуючи свої
вимоги тим, що на підставі рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 25.10.2013 року по справі № 522/5054/13-ц,
судом виданий виконавчий лист за яким
було відкрито виконавче провадження ВП
№41758580.

20.02.2014 року старшим державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Одеській області
Румейко В.П. виконавче провадження ВП
№41758580 зупинено у зв'язку з порушенням
господарським судом провадження у
справі про банкрутство ДСК
«Чорноморське морське пароплавство»
від 11.07.2003 року. Однак зупинення
виконавчого провадження з
вищезазначених підстав є
неправомірним та необґрунтованим так
як зупиненню підлягають лише ті
виконавчі провадження на вимоги по
яких розповсюджується дія мораторію у
справі про банкрутство. Оскільки
заборгованість ДСК «Чорноморське
морське пароплавство» перед
скаржником є поточною, а не конкурсною,
дія мораторію на дані правовідносини
не поширюється, а відповідно і
зупинення виконавчого провадження за
оскаржуваною постановою є
безпідставним та таким, що суперечить
вимогам діючого законодавства.

Також скаржник просить поновити строк
для звернення до суду з відповідною
скаргою, так як фактично оскаржувана
постанова була відправлена на її
адресу 22.03.2014 року, що підтверджується
штампом поштового відправлення та
29.03.2014 року отримана скаржником.

Скаржник в судове засідання не
з'явилась, надала до суду заяву з
проханням справу розглянути у її
відсутність, вимоги скарги підтримує у
повному обсязі.

Представник відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Одеській області
у судове засідання не з'явився,
належним чином про дату та місце
судового засідання повідомлявся, про
причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що скарга підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням
Приморського районного суду м. Одеси
від 25.10.2013 року по справі № 522/5054/13-ц за
позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_1, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 до ДСК
«Чорноморське морське пароплавство»
про визнання наказів про звільнення
незаконними, стягнення заборгованості
по заробітній платі та іншим платежам
та моральної шкоди, позовні вимоги
ОСОБА_1 задоволені частково, стягнуто з
ДСК «Чорноморське морське
пароплавство» на користь ОСОБА_1
середній заробіток за затримку
розрахунку при звільненні починаючи з
15.01.2013 року по дату розрахунку 27.06.2013
року за 111 робочих днів у сумі 3597,51 грн.,
додаткову вихідну допомогу за
колективним договором в розмірі 15059,81
грн. та моральну шкоду у розмірі 10000 грн.

23.01.2014 року Приморським районним судом
м. Одеси були виданий виконавчий лист
на виконання судового рішення
№522/5054/13-ц, на підставі якого було
відкрито виконавче провадження ВП
№41758580 від 20.02.2014 року про стягнення з
ДСК «Чорноморське морське
пароплавство» боргу у розмірі 18657,32 грн.
на користь ОСОБА_1

20.02.2014 року старшим державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Одеській області
Румейко В.П. по виконавчому провадженню
ВП №41758580 винесено постанову про
зупинення виконавчого провадження, яка
затверджена начальником відділу
Шапошник В.В., яку ОСОБА_1 отримала 23.01.2014
року через засоби поштового зв'язку.

Згідно постанови про зупинення
виконавчого провадження від 20.02.2014 року
старшим державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Одеській області Румейко В.П.
встановлено, що ухвалою Господарського
суду Одеської області від 11.07.2003 року
порушено провадження у справі
№32/136/03/5080 про визнання банкрутом ДСК
«Чорноморське морське пароплавство», у
зв'язку з чим постановлено зупинити
виконавче провадження з примусового
виконання виконавчого листа №522/5054/13-ц,
виданий 23.01.2014 року Приморським
районним судом м. Одеси про стягнення
грошової суми у загальному розмірі
18657,32 грн.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.37 Закону України
«Про виконавче провадження», виконавче
провадження підлягає обов'язковому
зупиненню у разі порушення
господарським судом провадження у
справі про банкрутство боржника, якщо
відповідно до закону на вимогу
стягувача поширюється дія мораторію,
запровадженого господарським судом,
крім випадків перебування виконавчого
провадження на стадії розподілу
стягнутих з боржника грошових сум (у
тому числі одержаних від реалізації
майна боржника) та виконання рішень у
немайнових спорах.

Згідно ч.1 ст.19 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»,
мораторій на задоволення вимог
кредиторів - зупинення виконання
боржником грошових зобов'язань і
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів), термін
виконання яких настав до дня введення
мораторію, і припинення заходів,
спрямованих на забезпечення виконання
цих зобов'язань та зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), застосованих до дня введення
мораторію. Відповідно до ч.5 цієї
статті, дія мораторію на задоволення
вимог кредиторів не поширюється на
вимоги поточних кредиторів; на виплату
заробітної плати та нарахованих на ці
суми страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
та інше соціальне страхування;
відшкодування шкоди, заподіяної
здоров'ю та життю громадян; на виплату
авторської винагороди, аліментів, а
також на вимоги за виконавчими
документами немайнового характеру, що
зобов'язують боржника вчинити певні
дії чи утриматися від їх вчинення.

Таким чином, частина 5 ст. 19 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» імперативно
встановлює, що дія мораторію не
розповсюджується на вимоги кредиторів.

Мораторій у справі про банкрутство ДСК
«Чорноморське морське пароплавство»
був введений в липні 2003 року і в цьому ж
році був затверджений реєстр
конкурсних кредиторів, про те як
заборгованість ДСК «ЧМП» перед
скаржником утворилась в 2013 році, тобто
через 10 років після порушення справи
про банкрутство. Таким чином,
заборгованість ДСК «ЧМП» перед ОСОБА_1
безумовно є не конкурсною, а поточною і
зупинення виконавчого провадження за
оскаржуваними постановами є
безпідставним та таким, що суперечить
вимогам чинного законодавства.

Гарантією фізичних і юридичних осіб у
виконавчому провадженні є можливість
оскарження дії або бездіяльності
державних виконавців.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про
виконавче провадження» правом
оскаржувати рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця з
питань виконавчого провадження
наділені сторони та інші учасники
виконавчого провадження.

Суд враховує те, що принципом
цивільного судочинства є виконання
рішення суду, а у статті 14 ЦПК визначені
ознаки обов'язковості судових рішень.
Крім того, виконання рішення суду є
елементом справедливого судового
розгляду, передбаченого статтею 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод.

У разі встановлення обґрунтованості
скарги суд визнає оскаржувані рішення,
дії чи бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу ДВС задовольнити
вимогу заявника та усунути порушення
або іншим шляхом поновлює його
порушені права чи свободи.

Згідно ст. 60 ЦК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Відповідно до роз'яснень Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 24-152/0/4-13 «Про практику розгляду
судами скарг на рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення у цивільній справі»
держаний виконавець є представником
влади і здійснює примусове виконання
судових рішень, постановлених іменем
України, та рішень інших органів
(посадових осіб), виконання яких
покладено на державну виконавчу
службу, у порядку, передбаченому
законом. Таким чином, державний
виконавець є не окремим суб'єктом, а є
представником влади, який здійснює
свої повноваження від імені держави в
системі органів державної влади - ДВС,
що обумовлює відповідне визначення
суб'єкта оскарження.

При цьому, також необхідно врахувати,
та як вбачається з судових рішень по
справі, що за своїм характером та
підставами нарахування вихідної
допомоги працівнику при звільненні та
середній заробіток за час затримки
розрахунків з боку роботодавця
відносяться до складу першочергових
соціальних виплат. Застосовуючи
принцип аналогії права для
процесуальних питань в ч.8 ст.8 ЦК
України, а також встановлений для
питань матеріального права в ч.2 ст.8 ЦК
України виплата на користь скаржника
сум визначених судовими рішеннями за
своїм характером відносяться до
невід'ємної складової частини сум
розрахунку при звільненні у
відповідності до ч.1 ст.116 КЗпП України.
Відшкодування моральної шкоди в разі
порушення прав працівника прямо
передбачене також нормою трудового
законодавства України в ч.1 ст.237-1 КЗпП
України і є невід'ємною частиною
грошових виплати,які підлягають
стягненню в межах відновлення
порушених трудових прав особи. Згідно
частини сьомої статті 43 Конституції
України право на своєчасне одержання
винагороди за працю захищається
законом і має найвищу юридичну силу по
відношенню до будь-яких інших норм
законодавства.

Таким чином, суми які підлягають
стягненню з боржника на користь
стягувача відносяться до заробітної
плати.

Згідно вимог Закону «Про виконавче
провадження» державний виконавець
зобов'язаний здійснювати необхідні
заходи щодо своєчасного і повного
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення, у спосіб і порядок, визначений
виконавчим документом.

Факт неправомірності дій державного
виконавця підтверджується порушенням
ним ст.31 Закону, а саме, що копія
постанови у триденний строк
надсилається сторонам рекомендованим
листом з повідомленням про вручення і
може бути оскаржена в десятиденний
строк у порядку, встановленому цим
Законом.

Згідно статті 388 ЦПК України судові
витрати, пов'язані з розглядом скарги,
покладаються судом на заявника, якщо
було постановлено рішення про відмову
в задоволенні його скарги, або на
відділ державної виконавчої служби,
якщо було постановлено ухвалу про
задоволення скарги.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, від 07.02.2014, № 6 «Про практику
розгляду судами скарг на рішення, дії
або бездіяльність державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби під час
виконання судових рішень у цивільних
справах», судові витрати, пов'язані з
розглядом скарги, покладаються судом
на заявника, якщо було постановлено
рішення про відмову в задоволенні його
скарги, або на відділ державної
виконавчої служби, якщо було
постановлено ухвалу про задоволення
скарги заявника (стаття 388 ЦПК).
Розподіл таких судових витрат
здійснюється судом незалежно від того,
чи оскаржуються рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби, оскільки відповідно
до частини другої статті 4 Закону
України "Про державну виконавчу службу"
державний виконавець є представником
влади і здійснює примусове виконання
судових рішень, постановлених іменем
України, та рішень інших органів
(посадових осіб), виконання яких
покладено на державну виконавчу
службу, у порядку, передбаченому
законом.

Представником відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Одеській області
до суду докази щодо спростування
підстав скарги, та докази щодо
обґрунтованості прийнятої постанови
надані не були.

За таких підстав суд вважає, що скарга
підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 1, 3, 10, 11, 15, 57, 60, 64, 169, 208-210, 385 ч.2, 386,
387, 388 ЦПК України; ст.ст. 1, 3, 4, 5, 7, 8, 10, 11,
17, 18, 19, 25, 37, 38, 39 Закону України «Про
виконавче провадження»; ч.1 ст. 6
Конвенції «Про захист прав людини та
основоположних свобод», ст.19 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» , суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Одеській області Румейко В.П. -
задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк для звернення до
суду зі скаргою на дії старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Одеській області Румейко В.П.

Постанову старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Одеській області
Румейко В.П., затверджена начальником
відділу примусового виконання рішень
Шапошник В.В., про зупинення
виконавчого провадженя ВП №41758580 від
20.02.2014 року - скасувати.

Зобов'язати відділ примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Одеській області
продовжити виконання судового рішення
у справі №522/5054/13-ц.

Стягнути з відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Одеській області
в дохід держави судовий збір у розмірі
243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції, шляхом подачі апеляційної
скарги в 5-денний строк - з дня
проголошення ухвали, у разі якщо ухвалу
було постановлено без участі особи, яка
її оскаржує - з дня отримання копії цієї
ухвали.

Суддя Приморського

районного суду м. Одеси
Івченко
В.Б.