Справа № 748/20/14-ц Провадження №
22-ц/795/1906/2014 Головуючий у I інстанції
-Меженнікова С.П. Доповідач -
Мамонова О. Є.Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого -судді - Мамонової О.Є.,

суддів: Позігуна М.І., Харечко Л.К.

при секретарі: Мартиновій А.В.

з участю: позивачки ОСОБА_1 та її
представника ОСОБА_2, відповідача
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Чернігівського районного
суду від 11 серпня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ
майна подружжя та за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання
нерухомого майна особистою приватною
власністю і поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
змінити рішення суду першої інстанції
та відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її
позовних вимог в частині визнання
об'єктом спільної сумісної власності
подружжя будинку, розташованого за
адресою: АДРЕСА_2 та визнання об'єктом
спільної сумісної власності подружжя
земельної ділянки за вказаною адресою;
задовольнити його зустрічний позов у
повному обсязі, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування судом обставин справи та
невідповідність висновків суду
дійсним обставинам справи.

Рішенням Чернігівського районного
суду Чернігівської області від 11
серпня 2014 року задоволено частково
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна
подружжя; задоволено частково
зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
визнання нерухомого майна особистою
приватною власністю і поділ майна
подружжя.

Визнано спільним сумісним майном
подружжя автомобіль ВАЗ 210930, державний
номерний знак НОМЕР_1 та житловий
будинок з надвірними спорудами,
розташований по АДРЕСА_2.

Поділено між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 майно, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, виділено у
власність ОСОБА_3 автомобіль ВАЗ 210930,
державний номерний знак НОМЕР_1.,
вартістю 29 045 грн. 82 коп., припинено
право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину
цього автомобіля. Стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_1 грошову компенсацію
вартості 1/2 частини автомобіля в сумі 14
522 грн. 91 коп.

Виділено ОСОБА_3 в натурі та визнано за
ним право власності на 1/2 частину
житлового будинку з надвірними
спорудами, розташованого по АДРЕСА_2,
згідно першого варіанту висновку № С-117
судової будівельно-технічної
експертизи від 30.04.2014 року
Чернігівської регіональної
торгово-промислової палати, що
пропонується першому співвласнику і
позначену на схемі зеленим кольором,
загальною площею 59,60 кв.м., вартістю 75 597
грн.

Виділено ОСОБА_1 в натурі та визнано за
нею право власності на 1/2 частину
житлового будинку з надвірними
спорудами, розташованого по АДРЕСА_2,
згідно першого варіанту висновку № С-117
судової будівельно-технічної
експертизи від 30.04.2014 року
Чернігівської регіональної
торгово-промислової палати, що
пропонується другому співвласнику і
позначену на схемі червоним кольором,
загальною площею 57,85 кв.м., вартістю
74834,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
грошову компенсацію за отримання
надлишку при розподілі домоволодіння в
розмірі 381 грн. 50 коп.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частину земельної ділянки в АДРЕСА_2,
відповідно до державного акту про
право власності на земельну ділянку ЯГ
№ 833716, зареєстрованого за №37,
виданого на ім"я ОСОБА_3

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2
частину земельної ділянки в АДРЕСА_2,
відповідно до державного акту про
право власності на земельну ділянку ЯГ
№ 833716, зареєстрованого за №37.

Виділено ОСОБА_1 в натурі земельну
ділянку в АДРЕСА_2, під житловими
будівлями - 0,0035 га, під нежитловими
будівлями - 0,0025 га, під індивідуальним
двором та городом - 0,0834 га, загальною
площею 0,0894 га.

Виділено ОСОБА_3 в натурі земельну
ділянку в АДРЕСА_2 під житловими
будівлями - 0,0034 га, під нежитловими
будівлями - 0,0029 га, під індивідуальним
двором та городом - 0,0831 га, загальною
площею 0,0894 га.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
судові витрати в сумі 3973 грн. 41 коп.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави
судовий збір в сумі 699 грн. 58 коп.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що спірний будинок був придбаний
за кошти апелянта, які він отримав від
своєї доньки - ОСОБА_5 за продаж 1/4
частини квартири АДРЕСА_1. Апелянт
зазначає, що судом не враховано, що на
час придбання будинку ОСОБА_1
знаходилася в Італії і жодного дня не
проживала та не була зареєстрована в
спірному будинку. Апелянт наполягає,
що при оформленні договору
купівлі-продажу житлового будинку
ОСОБА_3 був змушений підтвердити, що
гроші, які витрачаються на придбання
об'єкта нерухомості є спільною
власністю подружжя, так як зі слів
нотаріуса Чернігівської державної
нотаріальної контори Завалієвої В.В.
без вказаної заяви оформити будинок
неможливо. На думку апелянта, суд
безпідставно визнав спірну земельну
ділянку об'єктом спільної сумісної
власності подружжя, оскільки земельна
ділянка придбана ним за час шлюбу
шляхом приватизації та є його
особистою приватною власністю. Також
апелянт вказує, що частково
задовольнивши позови, суд
непропорційно стягнув судові витрати,
а саме витрати за експертизу поклав на
нього.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення
відповідача ОСОБА_3, який просив
задовольнити апеляційну скаргу,
позивачки ОСОБА_1 та її представника
ОСОБА_2, які наполягали на законності
рішення суду першої інстанції,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду залишенню
без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасовано правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Частина 1 статті 303 ЦПК України
передбачає, що апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 та
зустрічний позов ОСОБА_3, суд першої
інстанції виходив з того, що спірний
житловий будинок та земельна ділянка є
спільним сумісним майном подружжя,
оскільки ОСОБА_3 не надано
беззаперечних доказів, які
підтверджують, що житловий будинок
набутий за кошти, які йому належали
особисто. Зважаючи на те, що ОСОБА_1
виділено в натурі та визнано за нею
право власності на 1/2 частину житлового
будинку, судом на підставі ст.ст. 120 ЗК
України та 377 ЦК України за позивачкою
визнано право власності на 1/2 частину
земельної ділянки в АДРЕСА_2.

З таким висновком районного суду
погоджується апеляційний суд, оскільки
він ґрунтується на матеріалах справи
та відповідає вимогам чинного
законодавства.

Судом по справі встановлено, що з 16.04.2004
року сторони перебували в
зареєстрованому шлюбі, який був
розірваний заочним рішенням
Чернігівського районного суду від 28
травня 2012 року (а.с.5).

За час перебування у шлюбі сторонами
набуто у власність рухоме та нерухоме
майно, а саме:

- транспортний засіб ВАЗ 210930, ДНЗ
НОМЕР_1, який зареєстрований за ОСОБА_1
на підставі біржової угоди
купівлі-продажу (а.с.52);

- житловий будинок з надвірними
будівлями по АДРЕСА_2, який
зареєстрований за ОСОБА_3 на підставі
договору купівлі-продажу від 22 вересня
2005 року, посвідчений державним
нотаріусом Чернігівської районної
державної нотаріальної контори
Завалієвою В.В. (а.с.43,45).

- земельна ділянка площею 0,1975 га, яка
розташована по АДРЕСА_2 для будівництва
та обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд, яка
передана у приватну власність ОСОБА_3
на підставі рішення від 25 липня 2006 року
Новобілоуської сільської ради 3 сесії
5-го скликання. Державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯГ
№833716 був виданий ОСОБА_3 14 жовтня 2009
року (а.с.28).

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина
та чоловік мають рівні права на
володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

Статтею 70 СК України визначено, що у
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Отже, вказаними нормами права
передбачено презумпцію віднесення
придбаного під час шлюбу майна до
спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, за винятком
випадків, коли законом визначена
презумпція, яка перерозподіляє тягар
доказування. Отже, саме ОСОБА_3 має
довести, що спірна квартира придбана за
його особисті кошти.

З матеріалів справи вбачається, що 22
вересня 2005 року спірний житловий
будинок був придбаний на ім'я ОСОБА_3 за
10261,00 грн., що підтверджується договором
купівлі-продажу (а.с.47). Згідно абзацу 2
пункту 2 вказаного договору вартість
будинку підтверджується витягом №8369011
з реєстру прав власності на нерухоме
майно, виданого 16.09.2005 року
Чернігівським районним БТІ.

Твердження апелянта про те, що житловий
будинок придбаний за його кошти в
розмірі 5000 доларів США, які він отримав
від своєї доньки ОСОБА_5
спростовуються письмовою заявою за
підписом ОСОБА_3, який діяв за
довіреністю від імені ОСОБА_1, в якій
він підтвердив, що гроші, які
витрачаються на придбання об'єкта
нерухомості є спільною сумісною
власністю, договір купівлі-продажу
укладається в інтересах сім'ї на
умовах, які вони попередньо обговорили
і вважають вигідними для них, і
укладення цього договору відповідає їх
спільному волевиявленню (а.с.47 зворот).

Враховуючи презумпцію віднесення
придбаного під час шлюбу майна до
спільної сумісної власності подружжя,
ОСОБА_3 в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК
України не підтверджено належними та
допустимими доказами, що спірний
житловий будинок був придбаний за його
особисті кошти.

Доводи апелянта про те, що відповідно
до ч.5 ст.57 СК України земельна ділянка
по АДРЕСА_2 є його особистою приватною
власністю і не підлягає поділу
апеляційний суд відхиляє як
необґрунтовані, оскільки відповідно до
ст. 120 ЗК України, 377 ЦК України та
роз'ясненням, викладеним у п. 18-2
постанови Пленуму верховного Суду
України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ», відповідно до змісту
яких, якщо на приватизованій одним із
подружжя земельній ділянці
знаходиться будинок, що є спільною
сумісною власністю подружжя, то у разі
поділу будинку між подружжям до особи,
яка не мала права власності чи
користування земельною ділянкою,
переходить це право у розмірі частки
права власності у спільному майні
будинку.

Посилання апеляційної скарги на
непропорційний розподіл судових
витрат, а саме покладення на ОСОБА_3
витрат за проведення експертизи не
заслуговують на увагу, зважаючи на
наступне.

Звертаючись до суду із зустрічним
позовом ОСОБА_3 просив визнати його
особистою власністю житловий будинок
та земельну ділянку. За клопотанням
ОСОБА_1 була проведена судова
будівельно-технічна експертиза,
висновки якої покладено в основу
оскаржуваного рішення. Зважаючи на те,
що районний суд задовольнив позовні
вимоги ОСОБА_1 в частині визнання
житлового будинку спільним сумісним
майном подружжя і поділу земельної
ділянки та відмовив ОСОБА_3 в
задоволенні його зустрічного позову в
оскаржуваній частині, суд правомірно
поклав на відповідача витрати за
проведення експертизи.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд
приходить до висновку, що судом першої
інстанції повно та всебічно досліджені
усі обставини по справі та правильно
застосовано норми матеріального права,
а тому рішення суду підлягає залишенню
без змін як законне та обґрунтоване.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції апелянт не оскаржував, а тому
в силу ч.1 ст.303 ЦПК України судове
рішення в іншій частині апеляційним
судом не переглядалося.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324
ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Чернігівського районного суду
від 11 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: