АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2451/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 53 Орендарчук М. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
Скіць М. І. УХВАЛА
01 жовтня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоСкіця М. І.суддівЗахарової
А. Ф. , Качана О. В. при
секретаріПосипайко А.І.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення
Христинівського районного суду
Черкаської області від 30 липня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_6 до ДП
«Одеська залізниця» про поновлення
строку звернення до суду за вирішенням
трудового спору, поновлення на роботі,
стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу, відшкодування
в с т а н о в и л а :
В січні 2014 року ОСОБА_6 звернулася
до суду з вищезазначеним позовом, в
обґрунтування своїх вимог посилаючись
на те, що 09 липня 2013 року її було
звільнено із займаної посади оператора
пральних машин на підставі п.2 ст. 36 КЗпП
України по закінченню строку трудового
Вважає своє звільнення незаконним,
оскільки спочатку вона приймалась на
роботу на умовах безстрокового
трудового договору, але 26.03.2013 року, за
її заявою, була переведена на іншу
роботу - оператора пральних машин на
строк відпустки по догляду за дитиною
гр. ОСОБА_7, яка виконувала вказану
роботу на умовах безстрокового
Також, вважає, що маючи статус особи
яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи,
користується перевагами при
звільненні з роботи.
Просила поновити строк звернення до
суду, як такий, що пропущений з поважних
Поновити її на роботі оператором
пральних машин 1-го розряду у
відокремленому підрозділі
моторвагонного депо ст. Христинівка ДП
«Одеська залізниця» з 09.07.2013 року,
стягнути з останнього на її користь
втрачений заробіток за час вимушеного
прогулу по 1428,70 грн. щомісячно з 09.07.2013
року по час постановлення судового
рішення та у відшкодування моральної
шкоди - 20 000 грн. Стягнути з відповідача
на її користь витрати на правову
допомогу.

Рішенням Христинівського районного
суду Черкаської області від 30 липня 2014
року у задоволенні позову було
відмовлено. Вирішено питання по
судових витратах.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_6
подала апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на неповне з»ясовання
обставини по справі та порушення норм
матеріального права, просить його
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити
повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які
з'явились в судове засідання,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без змін,
якщо визнає що суд ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог районний
суд виходив з того, що за ініціативою
позивачки було змінено умови трудового
договору з безстрокового, що був
укладений на невизначений строк на
строковий трудовий договір з
визначеним строком, встановленим за
погодженням сторін. В даному випадку на
час перебування основного працівника у
відпустці по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку.

Судом встановлено, що згідно наказу №
РПЧК -0557 від 04.04.2012 року позивач
перебувала в трудових відносинах з
відповідачем на умовах безстрокового
трудового договору.

26.03.2013 року, згідно наказу № 47ос, за
заявою позивачки, вона була переведена
на іншу роботу - оператора пральних
машин на строк відпустки по догляду за
дитиною гр. ОСОБА_7, яка виконувала
вказану роботу на умовах
безстрокового трудового договору.

09.07.2013 року, згідно наказу № 136ос
позивач була звільнена з роботи по
закінченню строку трудового договору,
у зв»язку з виходом з відпустки
основного працівника, на підставі п.2
ст. 36 КЗпП України по закінченню строку
трудового договору.

Відповідно до приписів ст. 21 КЗпП
України трудовий договір є угода між
працівником і власником підприємства.

Згідно ст. 32 КЗпП України переведення
на іншу роботу на тому ж підприємстві
допускається тільки за згодою
працівника.

Згідно з ч. 2 ст. 23 КЗпП України трудовий
договір на визначений строк
укладається лише у разі, коли трудові
відносини на невизначений строк не
може бути встановлено з урахуванням
характеру роботи або умов її виконання,
або інтересів працівника (наприклад,
його бажання), або в інших випадках,
передбачених законодавчими актами,
укладення трудового договору на
визначений строк при відсутності
зазначених умов є підставою для
визнання його недійсним у частині
визначення строку.

Таким чином аналіз ст. ст. 21, 23, 32 КЗпП
дає підстави зробити висновок, що
переведення на іншу роботу по своїй
суті є укладенням нового трудового
договору.

Відповідно до роз'яснень, які містяться
в п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 6 листопада 1992 р. N 9 "Про
практику розгляду судами трудових
спорів", при укладенні трудового
договору на визначений строк цей строк
встановлюється погодженням сторін і
може визначатись як конкретним
терміном, так і часом настання певної
події (наприклад, повернення на роботу
працівниці з відпустки по вагітності,
родах і догляду за дитиною).

Відповідно до ч.1 ст. 233 КЗпП України
працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992
року «Про практику розгляду судами
трудових спорів» встановлені статтями
228, 233 КЗпП строки звернення до суду
застосовуються незалежно від заяви
сторін. У кожному випадку суд
зобов'язаний перевірити і обговорити
причини пропуску цих строків, а також
навести у рішенні мотиви, чому він
поновлює або вважає неможливим
поновити порушений строк. Передбачений
ст.233 КЗпП місячний строк поширюється
на всі випадки звільнення незалежно
від підстав припинення трудового
договору.

Судом установлено, що ОСОБА_6 11.06.2013 р.
особисто була ознайомлена, що підлягає
звільненню з роботи у зв»язку з виходом
на роботу основного працівника.

Згідно актів від 09.08.2013 року ОСОБА_6
відмовилась від підпису про
ознайомлення з наказом про звільнення
та отримання трудової книжки (а.с. 114-115).

Як вбачається з матеріалів справи, до
суду апелянт звернувся лише 25.01.2014 року,
тобто після спливу більше ніж п»ять
місяців з дня свого звільнення і при
цьому не надала належних доказів на
підтвердження наявності поважних
причин пропуску строку звернення до
суду, тобто наявності об'єктивних,
непереборних та істотних труднощів,
які б реально заважали йому своєчасно
подати позов про вирішення трудового
спору.

Посилання ОСОБА_6 на те, що вона
намагалась вирішити питання про
поновлення на роботі в позасудовому
порядку і перш за все зверталась до
адміністрації підприємства та до
відповідних органів інспекції праці, а
звернувшись до юристів та адвокатів,
останні не добросовісно віднеслись до
її проблеми, що загалом і стало
причиною фактичного пропуску нею
строку. Колегія суддів не бере до уваги
вище наведені докази, оскільки між
обставинами, зазначеними позивачкою,
та фактом пропуску нею місячного
строку звернення до суду, відсутній
причинно-наслідковий зв'язок.

Тобто обставини, зазначені ОСОБА_6, не
перешкоджали їй вчасно звернутися до
суду з метою захисту свого порушеного
права, в зв'язку з чим колегія суддів не
вбачає підстав для поновлення
позивачці пропущеного нею строку
звернення до суду.

Доводи ОСОБА_6 про наявність у неї
гарантій і переваг на отримання
робочого місця після звільнення (
інвалідність 3-ї групи та наявність
статусу учасника ліквідації наслідків
аварії на ЧАЕС) не передбачені ст. 148
КЗпП України.

Виходячи із вищевикладеного, судова
колегія вважає, що доводи апеляційної
скарги суттєвими не являються, були
предметом судового розгляду і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

Рішення Христинівського районного
суду Черкаської області від 30 липня 2014
року ухвалено з дотриманням норм
матеріального та процесуального право,
а тому підстав для його скасування чи
зміни колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Христинівського
районного суду Черкаської області від
30 липня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_6 до ДП «Одеська залізниця» про
поновлення строку звернення до суду за
вирішенням трудового спору, поновлення
на роботі, стягнення заробітної плати
за час вимушеного прогулу,
відшкодування моральної шкоди -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :