Справа № 591/5327/14-ц
Провадження № 2/591/2014/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2014 року Зарічний
районний суд м. Суми в складі:

головуючого в особі
судді - КЛИМЕНКО А.Я.

при секретарі - Сотник
К.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Суми цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до приватного
підприємства „Грандфінресурс"

про визнання договору недійсним,
стягнення матеріальної та моральної
шкоди -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом про визнання недійсним
договору №213063 від 06.09.2012 року та
додатків до нього, укладеного між нею
та ПП „Грандфінресурс" та про
стягнення на її користь матеріальних
збитків в розмірі 1950 грн..

Свої вимоги мотивує тим, що з
метою отримання позики в сумі 15000 грн.
06.09.2012 року вона звернулася до ПП
„Грандфінресурс". Працівники
відповідача її запевнили, що після
сплати першого внеску у розмірі 975 грн.
вона отримає позику в зазначеному нею
розмірі. В цей же день вона заплатила
суму відповідно до наданої
відповідачем квитанції у розмірі 975
грн. та підписала договір №213063 від
06.09.2012 року, при цьому договір не
вичитувала та вважала, що підписує
типовий договір позики з фінансовою
установою, яка у встановленому законом
порядку має право на залучення коштів
фізичних осіб та видачу позики, також
аркуші паперу були дуже дрібним
шрифтом. Після цього її запевнили, що
протягом 3-5 діб вона отримає на рахунок
кошти в сумі 15000 грн.. Однак кошти вона
не отримала та їй в телефонному режимі
запропонували сплатити чергові
платежі згідно умов договору. Позика їй
надана не була, після чого вона
звернулася до фахівців у галузі права і
лише після проведення консультацій
дізналася, що уклала не договір позики
і сплачені нею кошти є не первісний
внесок, а комісійний платіж, який
нікуди не враховується. Вважає, що при
укладенні договору помилилася щодо
обставин, які мають істотне значення,
оскільки думала що укладає договір
позики, а тому на підставі ст. 229 ЦК
України укладений договір слід визнати
недійсним. Також посилається на те, що
відповідач всупереч вимогам ст. 34
Закону України „Про фінансові послуги
та державне регулювання ринків
фінансових послуг" не має відповідної
ліцензії, а тому правочин згідно ст. 227
ЦК України є оспорюваним. Крім того при
обґрунтуванні позову посилається на
порушення відповідачем вимог ст. 19
Закону України „Про захист прав
споживачів", вважає, що ПП
„Грандфінресурс" здійснювало нечесну
підприємницьку практику. Також вважає,
що відповідач ввів її в оману щодо
обставин, які мають істотне значення, а
тому до виниклих правовідносин
підлягає також застосуванню ст. 230 ЦК
України. В зв'язку з викладеним просить
стягнути з відповідача завдану шкоду в
подвійному розмірі, тобто в сумі 1950
грн..

Позивачка ОСОБА_1 в письмовій
заяві позов підтримала повністю,
просить суд слухати справу у її
відсутність.

Відповідач про день та час
розгляду справи повідомлений належним
чином, представник в судове засідання
не з'явився. В письмових запереченнях
наданих до суду, просять відмовити в
задоволенні позовних вимог, мотивуючи
це тим, що договір, укладений між
сторонами, є таким, що укладений на
підставі вільного волевиявлення
кожної з сторін з дотриманням вимог
законодавства.

Відповідно до ст. 197 ЦПК України
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється, так
як розгляд справи здійснюється судом
за відсутності осіб, які беруть участь
у справі.

Суд, вивчивши матеріали даної
цивільної справи, вважає, що позов не
підлягає задоволенню з наступних
підстав:

В судовому засіданні встановлено,
що 06.09.2012 року сторонами був підписаний
договір №213063 та додатки до нього
(а.с.6-8).

Відповідно до ст. 1 вище вказаного
договору відповідач за згодою позивача
зобов'язується вчинити від його імені
та за його рахунок певні юридичні дії,
спрямовані на придбання товару,
зазначеного в додатку № 1 до вказаного
договору, на умовах діяльності
програми «Альянс Україна», в тому числі
сформувати реєстр учасників,
забезпечити його адміністрування,
організувати та провести заходи по
розподілу грошового фонду, здійснити
оплату товару на користь позивача або
надати йому відповідну суму в позику.
Для цього позивач доручив
відповідачеві використовувати суми
чистих внесків для формування фонду
реєстру та його розподілу, а також
здійснювати оплату товару на користь
учасників реєстру чи надавати
відповідні суми позики.

Згідно ст. 2 цього договору
учасник, поряд з іншим, зобов'язується
сплатити одноразовий комісійний
платіж не пізніше 15 календарних днів з
моменту отримання дозволу, а також
своєчасно сплачувати загальний платіж,
який включає чистий внесок, за рахунок
якого адміністратор здійснює оплату
вартості товару чи надає відповідні
суми у позику, та адміністративні
витрати, що є платою за послуги
адміністратора з організації
діяльності програми.

Погодившись на виконання умов
даного договору, позивачка сплатила
відповідачу одноразовий комісійний
внесок в розмірі 975 грн. (а.с. 9).

Вищевказаний договір не можна
визнати недійсним, оскільки відповідно
до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені ч. ч.
1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Відповідно до положень,
закріплених у ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19
Закону України «Про захист прав
споживачів», забороняється здійснення
нечесної підприємницької практики.
Нечесна підприємницька практика
включає в себе будь-яку діяльність (дії
або бездіяльність), що вводить
споживача в оману або є агресивною.
Зокрема, відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 19
Закону України «Про захист прав
споживачів» забороняються як такі, що
вводять в оману, утворення,
експлуатація або сприяння розвитку
пірамідальних схем, коли споживач
сплачує за можливість одержання
компенсації, яка надається за рахунок
залучення інших споживачів до такої
схеми, а не за рахунок продажу або
споживання продукції. Правочини,
здійснені з використанням нечесної
підприємницької практики, є
недійсними.

Таким чином, Законом України «Про
захист прав споживачів» закріплена
можливість визнання недійсними
правочинів, здійснених із
використанням нечесної
підприємницької діяльності, яка
полягає, зокрема, у введенні в оману
споживачів шляхом залучення їхніх
коштів з метою реалізації діяльності
пірамідальної схеми.

При цьому в зазначеному Законі
нормативне визначення поняття
«пірамідальної схеми» не надано, однак
визначені ознаки, які відносять
діяльність суб'єкта підприємництва до
«пірамідальної схеми».

Аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України
«Про захист прав споживачів» дає
підстави для висновку, що поняття
«пірамідальна схема» у розумінні цієї
норми має такі обов'язкові ознаки: а)
здійснення сплати за можливість
одержання учасником компенсації; б)
компенсація надається за рахунок
залучення учасником інших споживачів
схеми; в) відсутність продажу або
споживання товару.

Таким чином, для кваліфікації
«пірамідальної схеми» необхідна
наявність усіх зазначених ознак.

Відсутність вище вказаних ознак
виключає можливість визнання схеми як
«пірамідальною», тобто такою, що
порушує норми чинного законодавства
України.

Так, «пірамідальній схемі»
властива сплата за можливість
одержання окремим учасником
компенсації, яка повинна надаватися за
рахунок залучення цим учасником схеми
інших споживачів.

У той самий час предметом
Договору сторін та додатків до нього,
укладених в рамках функціонування
системи придбання товарів або надання
відповідної суми у позику, є надання
учаснику програми адміністративних
послуг, у тому числі фінансового
характеру, з метою придбання ним товару
або отримання суми у позику.

Відповідно п. 2.5 ст. 2 Договору
адміністратор гарантує надати дозвіл,
якщо учасник виконає всі умови
договору та додатків до нього. При
цьому відповідно до Додатку № 2 поняття
«дозвіл» означає право на отримання
товару або відповідної суми у позику за
результатами Заходу з розподілу
грошового фонду.

Передбачені Додатком № 2 умови
дозволяють учаснику сплачувати ціну
товару або виплачувати суму позики
невеликими щомісячними внесками, які
названі в Угоді «Загальний платіж» або
«Мінімальний платіж». Відповідно до
додатку № 2 «Загальний платіж» це
щомісячний платіж, який складається з
суми Чистого внеску і Адміністративних
витрат та сплачується Учасником у
порядку і терміни, визначені додатком
№ 1 та № 2 до договору. В свою чергу,
адміністративні виплати плата
Адміністратору за послуги, пов'язані з
організацією діяльності програми
«Альянс Україна», а чисті внески це
частина загального платежу, за рахунок
якої адміністратор здійснює оплату
вартості товару або відповідної суми у
позику та розмір якої визначається
шляхом ділення вартості товару на
кількість платежів, зазначених у
додатку № 1 до договору та відповідає
графіку платежів. «мінімальний платіж»
це платіж, який складається із суми
половини Чистого внеску та повної суми
Адміністративних витрат, розмір якого
зазначений у додатку № 1 до договору.
При цьому, відповідно до п. 2.3 додатку №
2 чисті внески є власністю учасника.

Таким чином, у договорі № 213063 від
06.09.2012 року чітко передбачено, що
учасник оплачує кожного місяця частину
ціни товару або суми позики. Отже,
договором передбачена щомісячна
сплата внесків за товар, який
передається споживачеві в рамках
укладеної Угоди, чи виплату позики, а не
за можливість одержання права на
купівлю товару чи отримання
відповідної суми у позику.

Учасник, який виконав усі умови
договору та додатків до нього, має
повне право вимагати від ПП
«Грандфінресурс» виконання свого
зобов'язання, а саме: оплатити вартість
товару або надати позику, незалежно від
того, чи сплачують кошти інші
споживачі.

Отже, за програмою «Альянс
Україна» кожний з учасників, який
належним чином виконує зобов'язання за
договором та додатками до нього,
отримує бажаний товар або відповідну
суму у позику з розстроченням платежу
на досить тривалий час, через механізм,
передбачений в Програмі.

За таких обставин, висновки суду
першої інстанції про те, що діяльність
ПП «Грандфінресурс» за договором
сторін є функціонуванням
«пірамідальної схеми», суперечить
змісту п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про
захист прав споживачів», у зв'язку з
відсутністю головних ознак
«пірамідальної схеми» безтоварність
та сплати компенсації одним учасником
за рахунок інших, оскільки за схемою
придбання товарів у групах або
отримання сум у позику, придбавають
товар або отримують суму у позику усі
учасники за рахунок об'єднання внесків
кожного з них. Різниця між споживачами
учасниками схеми є тільки в часі
одержання товару або суми у позику
кожним із них, за умови виконання своїх
зобов'язань.

Отже, отримання кожним
споживачем товару або суми у позику
здійснюється виключно відповідно до
платежів, здійснених ним самим, і
незалежно від платежів інших учасників
програми відповідача.

Як убачається з наведеного,
законодавець розрізняє ознаки, що
застосовуються до поняття
«пірамідальна схема» та «придбання
товарів у групах». Якщо перше є
порушенням законодавства, то друге, за
умови отримання відповідного дозволу
та дотримання всіх встановлених вимог,
є легітимною підприємницькою
діяльністю.

Крім того, для віднесення схеми до
пірамідальної необхідно врахувати й
інші норми чинного законодавства
України, що регулюють спірні
правовідносини, оскільки діяльність ПП
«Грандфінресурс» з адміністрування
фінансових коштів підпадає під поняття
«фінансова послуга».

Відповідно до ч. 5 ст. 1 Закону
України «Про фінансові послуги та
регулювання ринків фінансових послуг»
під поняттям «фінансова послуга»
розуміється операція з фінансовими
активами, що здійснюється в інтересах
третіх осіб за власний рахунок чи за
рахунок цих осіб, а у випадках,
передбачених законодавством, і за
рахунок залучених від інших осіб
фінансових активів, з метою отримання
прибутку або збереження реальної
вартості фінансових активів.

А тому данні норми необхідно
застосувати до спірних правовідносин.

Законом України від 02 червня 2011
року №3462-ІV «Про внесення змін до
деяких законів України щодо
регулювання ринків фінансових послуг»
(введено в дію з 08 січня 2012 року) внесено
зміни до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про
фінансові послуги та регулювання
ринків фінансових послуг» та доповнено
п. 11-1, відповідно до якого до фінансових
послуг віднесено послуги з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах.

На підставі цього Закону
Національна комісія, що здійснює
державне регулювання у сфері ринків
фінансових послуг (як уповноважений
державний орган) (далі
Нацкомфінпослуг), затвердила
Ліцензійні умови провадження
діяльності з адміністрування
фінансових активів для придбання
товарів у групах ( розпорядження від 09
жовтня 2012 року № 1676 «Про затвердження
Ліцензійних умов провадження
діяльності з адміністрування
фінансових активів для придбання
товарів у групах») (далі - Ліцензійні
умови).

Ліцензійні умови закріпили
визначення, сутність, правовий статус
учасників (і вимоги до них) такого виду
фінансових правовідносин, як придбання
товарів у групах.

З аналізу Ліцензійних умов слід
зробити висновок про те, що діяльність
таких груп направлена на легітимне
використання фінансової схеми із
залученням грошових коштів споживачів
для придбання певного виду товарів
та/або послуг.

Згідно з п. 1.2 ч. 1 Ліцензійних
умов адміністрування фінансових
активів для придбання товарів у групі
це фінансова послуга, що надається
ліцензіатом і передбачає залучення
грошових коштів учасників групи,
об'єднання цих коштів з метою придбання
та розподілу товарів між учасниками
групи.

Хоча договір між сторонами було
укладено 06 вересня 2012 року, а Закон
України від 02 червня 2011 року № 3462-ІV
«Про внесення змін до деяких законів
України щодо регулювання ринків
фінансових послуг» (набув чинності 08
січня 2012 року), відповідно до п. 3
Прикінцевих положень цього Закону
фінансові установи зобов'язані
протягом одного року з дня набрання
чинності цим Законом привести свою
діяльність у відповідність із вимогами
цього Закону, а саме до 08 січня 2013 року.

Тобто на час укладення договору
(06.09.2012 року) діяльність ПП
«Грандфінресурс» відповідала вимогам
чинного законодавства.

Також позивачем не надано доказів
того, що його було введено в оману з
підстав оплати ним не самого товару, а
права купівлі товару та відсутності
залучення власних коштів відповідача.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 230 ЦК
України обман має місце, якщо сторона
заперечує наявність обставин, які
можуть перешкодити вчиненню правочину,
або якщо вона замовчує їх існування.

З матеріалів справи справи
вбачається, що під час укладення
Договору № 213063 від 06.09.2012 року ОСОБА_1
отримала примірник договору та додатки
до нього, які містять опис послуг ПП
«Грандфінресурс» за програмою «Альянс
Україна».

Відповідно до ст. 15 Договору
підписання цього договору та додатків
до нього є підтвердженням факту
отримання всіх пояснень від
представника адміністратора,
засвідченням того, що учасник уважно
прочитав та зрозумів усі визначення,
умови та зміст договору і додатків до
нього.

Крім того, п. 1.4 ст. 1 Додатку № 2
встановлює, що Договір активується на
четвертий день з моменту його
підписання, а у п. 8.1 встановлює
процедуру і умови розірвання Договору,
якщо учасник виявив бажання розірвати
Договір протягом 3-х банківських днів з
моменту його підписання. Тобто
надається строк у три дні для учасника
програми з моменту підписання Договору
для вирішення питання про остаточну
участь у програмі. Однак, як
установлено судом, позивачка із заявою
про розірвання Договору в триденний
термін до ПП «Грандфінресурс» не
зверталась, що свідчить про її
розуміння та згоду з усіма умовами
Договору.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК
України, суд-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 відмовити в зв»язку з їх
необґрунтованістю.

Рішення суду може бути оскаржено
до Судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Сумської області
через Зарічний районний суд м. Суми
протягом 10 днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

СУДДЯ
КЛИМЕНКО А.Я.