АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5126/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Гудим О.М. Доповідач - Макаров М.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.,

суддів - Болтунової Л.М., Петренко
І О.,

при секретарі - Гасановій С.Д.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу

за апеляційною скаргою Відділу
державної виконавчої служби
Царичанського районного управління
юстиції

на ухвалу Царичанського районного суду
Дніпропетровської області від 15 квітня
2014 року

по справі за поданням відділу
державної виконавчої служби
Царичанського районного управління
юстиції про тимчасове обмеження
боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі
України,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року ВДВС Царичанського РУЮ
Дніпропетровської області звернулися
до суду з поданням про тимчасове
обмеження особи (боржника) ОСОБА_2 у
праві виїзду за кордон.

Ухвалою Царичанського районного суду
Дніпропетровської області від 15 квітня
2014 року в задоволенні подання
відмовлено.

В апеляційній скарзі відділ ДВС
Царичанського рійонного управління
юстиції просить ухвалу суду скасувати,
постановити нову ухвалу, якою подання
задовольнити у повному обсязі,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
вимог, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відділ ДВС
Царичанського РУЮ Дніпропетровської
області звернувся до суду з даним
поданням, зазначивши, що на виконанні у
державного виконавця ВДВС
Царичанського РУ знаходиться
виконавче провадження №19900139 по
примусовому виконанню виконавчого
листа №2-362 від 16 червня 2010 року
виданого Царичанським районним судом
Дніпропетровської області про
стягнення аліментів з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 у розмірі 1/3 частини з
усіх видів заробітку (доходу) на
утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2,
щомісячно. Боржник ОСОБА_2
заборгованість за вказаними
аліментними платежами не сплачує,
неодноразово викликався до відділу ДВС
для сплати заборгованості,
попереджався про кримінальну
відповідальність за ст.164 КК України, а
також має заборгованість в сумі 26907 грн.
42 коп.

Відмовляючи у задоволенні подання, суд
першої інстанції посилався на ст. ст.
377-1 ЦПК України та виходив із того, що
заявником не надано належних доказів
на підтвердження факту ухилення
боржником від виконання зобов'язань,
покладених на нього виконавчим
документом.

Відповідно до ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або керівника
боржника юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Питання про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України
вирішується при виконанні судових
рішень, у порядку, передбаченому
статтею 11 Закону України «Про
виконавче провадження» та статтею 377-1
ЦПК, зокрема в разі доведення факту
ухилення боржника від виконання
зобов'язання.

Згідно зі ст.33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Закон України «Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України» від 21 січня 1994 року регулює
порядок здійснення права громадян
України на виїзд з України і в'їзд в
Україну, порядок оформлення документів
для зарубіжних поїздок, визначає
випадки тимчасового обмеження права
громадян на виїзд з України і
встановлює порядок розв'язання спорів
у цій сфері.

Так, згідно ч. 2 ст. 6 цього Закону
громадянинові України, який має
паспорт, може бути тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон у
випадку, якщо він ухиляється від
виконання зобов'язань, покладених на
нього судовим рішенням, - до виконання
зобов'язань.

Відповідно п. 18 ч.3 ст.11 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець має право у разіухилення
боржника від виконання зобов'язань,
покладених на нього рішенням,
звертатися до суду за встановленням
тимчасового обмеження у праві виїзду
боржника - фізичної особи за межі
України - до виконання зобов'язань за
рішенням.

Згідно ч.2 та п.5 ч.1 ст.6 Закону України
«Про порядок виїзду з України та в'їзд в
Україну громадян України»,
громадянинові України може бути
тимчасово відмовлено у виїзді за
кордон у випадку, якщо він ухиляється
від виконання зобов'язань, покладених
на нього судовим рішенням, - до
виконання зобов'язань.

Пунктом 8 ст. 19 Закону України «Про
державну прикордонну службу України»
встановлено, що на державну
прикордонну службу покладається,
зокрема, запобігання та недопущення
перетинання державного кордону
України особами, яких тимчасово
обмежено у праві виїзду з України.

Таким чином, право державного
виконавця на звернення з поданням до
суду про тимчасове обмеження права
виїзду за межі України виникає
винятково у випадку доведення фактів
умисного ухилення боржника від
виконання покладених на нього рішенням
суду зобов'язань.

З матеріалів справи вбачається, що
державний виконавець не надав доказів
того, що ним вчинено всі дії,
передбачені Законом України «Про
виконавче провадження», які спрямовані
на погашення заборгованості. Також не
надано доказів того, що боржник вчиняє
дії, які унеможливлюють чи ускладнюють
виконання рішення суду, що боржник за
час виконання рішення виїжджав за межі
України, що призвело до виникнення
заборгованості, або боржник
безпідставно не з'являвся на виклики
державного виконавця та умисно
ухилявся й ухиляється від виконання
покладених на нього рішенням суду
зобов'язань.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку про те, що доводи
апеляційної скарги суттєвими не
являються, і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Також доводи апеляційної скарги
спростовуються матеріалами справи, та
фактично є незгодою з висновками суду
по оцінці наданих доказів та існуючих
обставин справи, тож суд дійшов вірного
висновку щодо необхідності відмовити
державному виконавцеві в задоволенні
подання щодо обмеження права виїзду за
кордон ОСОБА_2

Відтак, колегія суддів вважає, що
ухвала суду постановлена з дотриманням
норм матеріального і процесуального
законодавства, у зв'язку із чим
апеляційна скарга підлягає відхиленню
через свою недоведеність, а
оскаржувана ухвала - залишенню без
змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 312 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Відділу державної
виконавчої служби Царичанського
районного управління юстиції
відхилити.

Ухвалу Царичанського районного суду
Дніпропетровської області від 15 квітня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
оголошення і протягом двадцяти днів
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді
М.О. Макаров

Л.М. Болтунова

І.О. Петренко