Справа № 749/831/13-ц Провадження №
22-ц/795/1723/2014 Категорія
-цивільнаГоловуючий у I інстанції
-Лихошерст В. В. Доповідач - Губар В. С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіГубар
В.С.,суддів:Харечко Л.К., Позігуна М.І.при
секретарі:Мартиновій А.В.,Коваленко Ю.В.
за участю:представника позивача Рожка
С.М., відповідача ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» на
рішення Щорського районного суду
Чернігівської області від 14 липня 2014
року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_7 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,-

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
„ПриватБанк" просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення, яким повністю
задовольнити його позовні вимоги,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права.

Оскаржуваним рішенням Щорського
районного суду від 14 липня 2014 року
відмовлено ПАТ КБ „ПриватБанк" в
задоволенні позову про стягнення з
ОСОБА_7 12 411 грн. 43 коп. заборгованості за
кредитним договором.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що п 9.12 Умов та правил надання
банківських послуг сторони погодили,
що договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання, а якщо протягом
цього терміну жодна із сторін не
проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично продовжується на такий же
термін, тобто, на думку апелянта,
сторони в письмовій формі домовились
про строк дії договору до повного
виконання зобов'язань сторонами.
Апелянт вказує, що суд повинен був
застосувати до спірних правовідносин
ч. 1 ст. 259 ЦК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд приходить до наступних
висновків.

Перевіряючи законність та
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції відповідно до положень ч.1
ст.303 ЦПК України в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, апеляційний
суд не знаходить підстав для її
задоволення, оскільки ПАТ КБ
„ПриватБанк" не надано доказів на
підтвердження незаконності висновку
суду першої інстанції про пропуск
позивачем строку на звернення до суду
за захистом порушеного права.

Відмовляючи ПАТ КБ „ПриватБанк" в
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач
пропустив трирічний строк звернення до
суду за захистом порушеного права.

З таким висновком суду першої
інстанції погоджується апеляційний
суд, зважаючи на таке.

Судом апеляційної інстанції
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що 20.09.2005 року
ОСОБА_7 подала до ЗАО КБ „ПриватБанк"
(згодом перейменовано на ПАТ КБ
„ПриватБанк") заяву, в якій просила
відкрити рахунки та надати
перераховані у розділі „банківські
послуги" послуги: кредитну карту VISA
ELEKTRON, у валюті - гривня, сума кредитного
ліміту 5 000 грн., строк дії карти - три
роки (а.с.16).

У цій заяві також зазначено, що ОСОБА_7
ознайомлена та згодна з Умовами
надання банківських послуг, Правилами
користування платіжною картою та
Тарифами банку, що остання висловлює
свою згоду на те, що ця заява разом з
вказаними Умовами, Правилами та
Тарифами складає між нею та банком
договір про надання банківських
послуг.

Згідно судового наказу Щорського
районного суду від 21 травня 2007 року,
який набрав чинності 13 червня 2007 року, з
ОСОБА_7 на користь ЗАТ „ПриватБанк"
стягнуто заборгованість за кредитним
договором в сумі 7733 грн. 11 коп., з яких:
4447 грн. 76 коп. - заборгованість за
кредитом, 3285, 35 грн. - заборгованість по
процентам за користування кредитом
станом на 16 квітня 2007 року (цивільна
справа № 2-н-19/2007).

Звертаючись до суду з позовом в серпні
2013 року, ПАТ КБ „ПриватБанк" просив
стягнути з ОСОБА_7 заборгованість за
вказаним кредитним договором в сумі 12
411 грн. 43 коп., яка складається з
заборгованості по процентам за
користування кредитом в сумі 11344 грн. 22
коп. та 500 грн. штрафу (фіксована
частина), 567 грн. 21 коп. (процентна
складова). Позовні вимоги
обгрунтовував тим, що відповідач після
стягнення з неї заборгованості
продовжувала користуватися платіжною
картою, в результаті чого виникла нова
прострочена заборгованість.

Судом встановлено, що борг, стягнутий
судовим наказом від 21 травня 2007 року,
був повністю погашений ОСОБА_7 21 травня
2010 року. Зазначена інформація
сторонами не заперечувалась і є
неспростованою.

Доводи апеляційної скарги ПАТ КБ
„ПриватБанк" про чинність кредитного
договору по теперішній час є
необгрунтованими, зважаючи на таке.

Дійсно, наявність судового рішення про
стягнення заборгованості за тілом
кредиту не є перешкодою для подальшого
нарахування відсотків за користування
кредитними коштами, оскільки в силу
ст.599 ЦК України однією з підстав для
припинення зобов'язання є його повне
виконання, проведене належним чином.

Проте, виходячи з обставин цієї
конкретної справи, зазначені
положення закону не можуть бути
підставою для незастосування судом
наслідків пропущення строку позовної
давності для звернення до суду за
захистом порушеного права, виходячи з
наступного.

Згідно зі ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 с.251 ЦК України,
строком є певний період у часі, зі
спливом якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення, а ч.1 ст.252 ЦК
України визначає, що строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами.

Разом з тим, із настанням певної події,
яка має юридичне значення,
законодавець пов'язує термін, який має
визначається календарною датою або
настанням події, з якою пов'язаний його
початок.

Враховуючи, що останній платіж по
поверненню кредиту відповідачкою
ОСОБА_7 було здійснено 21 травня 2010 року,
то у ПАТ КБ „ПриватБанк" виникло право
пред'являти вимоги до боржника про
виконання порушеного зобов'язання щодо
повернення кредиту, в тому числі
процентів на користування кредитом,
починаючи з 22 травня 2010 року протягом
наступних трьох років - по 22 травня 2013
року.

Проте, ПАТ КБ „ПриватБанк" звернулось
до суду з даним позовом 03.08.2013 року, що
підтверджується штампом відділення
зв'язку на конверті (а.с.31), тобто після
спливу строків позовної давності.

Як встановлено апеляційним судом,
заява позивача про згоду на збільшення
строку позовної давності у банку
відсутня і така на вимогу апеляційного
суду позивачем не була надана. Умовами
кредитного договору збільшення строку
позовної давності не передбачено. Отже,
відповідач правомірно скористалась
своїм правом та заявила про
застосування строку позовної давності
і суд правомірно відмовив у
задоволенні позову у зв»язку з
пропуском процесуального строку.

Відтак, перевіривши доводи
апеляційної скарги та наявні у справі
докази, апеляційний суд повністю
погоджується із висновком суду першої
інстанції про те, що позивачем не
надано належних та допустимих доказів
про укладення між сторонами договору
про збільшення строку позовної
давності за вимогами, що випливають з
кредитного договору.

Апеляційний суд відхиляє заявлені в
ході апеляційного розглячду
твердження позивача про існування
несплаченої заборгованості по тілу
кредиту у сумі 481 грн. 95 коп. станом на
04.08.2010 р., оскільки такі вимоги у позові
не були заявлені і не були предметом
розгляду у суді першої інстанції. Окрім
того, ці твердження позивача
спростовуються дослідженою
апеляційним судом цивільною справою №
2 - н - 19/2007, у матеріалах якої наявна
постанова відділу ДВС Шевченківського
районного управління юстиції в м.Києві
про закінчення виконавчого
провадження ВП № 17585593 від 30.12.2011 р. З
цієї постанови вбачається, що за
судовим наказом № 2-н-19, виданим
Щорським районним судом Чернігівської
області 21.05.2007 р., боржником - ОСОБА_7
борг банку сплачений у повному обсязі і
ЗАТ «Приватбанк» зазначену постанову
державного виконавця не оскаржував.
Відтак, зменшений в ході апеляційного
розгляду розмір заборгованості по
процентам у сумі 5698,15 грн., зменшені
суми штрафів до 500 і 309,11 грн. також не
підлягають стягненню з відповідача,
яка заборгованість по кредиту погасила
у повному обсязі

Таким чином, доводи апеляційної скарги
не спростовують правильність
висновків суду першої інстанції і не
надають підстав для скасування
судового рішення, яке постановлене з
дотриманням вимог закону.

Апеляційним судом не встановлено таких
порушень норм матеріального і
процесуального права, що призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення спору між сторонами або
таких, що тягнуть за собою безумовне
скасування законного і справедливого
судового рішення, а тому відповідно до
ст.308 ЦПК України апеляційну скаргу
необхідно відхилити, а рішення суду
першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313-315, 317, 319, 324
ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Щорського районного суду
Чернігівської області від 14 липня 2014
року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: