АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

19 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду м. Києва в складі: головуючого -
Кирилюк Г.М.

суддів: Вербової І.М., Панченка М.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів на утримання неповнолітньої
дитини, за апеляційними скаргами
представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 та ОСОБА_2
на рішення Солом'янського районного
суду м. Києва від 13 травня 2014 року, -

встановила:

28.01.2014 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з
вказаним позовом, в якому просила
стягнути з ОСОБА_2 аліменти на свою
користь на утримання неповнолітнього
сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3
частини від усіх видів заробітку
(доходу) відповідача, але не менше ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, починаючи з
09.01.2013 року і до досягнення дитиною
повноліття.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що
перебувала з відповідачем в
зареєстрованому шлюбі з 29.07.2005 року
до 10.09.2013 р. Від шлюбу вони мають сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає
разом з нею. Відповідач проживає
окремо.

Починаючи з лютого 2013 року вона
зверталась до відповідача з проханням
здійснювати матеріальне
забезпечення дитини, проте її
звернення були залишені відповідачем
без уваги. Із змісту відповідей з
мережі «Інтернет» їй стало відомо, що
відповідач не має наміру утримувати
дитину.

Зазначила, що за вересень-листопад 2013
р. відповідач перерахував їй кошти
на утримання дитини у сумі близько 4000
грн., після чого перекази
припинилися.

Оскільки відповідач з 09 січня 2013 року
ухиляється від матеріального
забезпечення дитини, яка відвідує
музичну школу, є солістом рок-гурту,
відвідує басейн, потребує занять з
репетитором тощо, за 2013 рік на
шкільне, фізичне та музичне навчання
якої було витрачено 14 940 грн., що
суттєво перевищує суму, надану
відповідачем за 2013 рік (приблизно 8100
грн.), просила позов задовольнити та
стягнути аліменти за минулий час.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 13 травня 2014 року позов
задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь
позивача аліменти на утримання сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3
частини від усіх видів заробітку
(доходу), але не менше ніж 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи з 28.01.2014
року і до його повноліття.

В решті позову відмовлено. Вирішено
питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі представник
позивача - ОСОБА_3 просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі.

Свої доводи мотивує тим, що судом
першої інстанції допущено порушення
норм процесуального права під час
оцінки доказів, неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими.

Так, під час ухвалення оскаржуваного
рішення судом не було взято до уваги
викопіювання з Інтернет сайту
http:www.odnoklassniki.ru електронного
листування між позивачем та
відповідачем, яке свідчить про
звернення до відповідача за
отриманням коштів на утримання
дитини та відмову відповідача у
задоволенні зазначеного звернення.
Неї не було можливості
продемонструвати зазначене
листування безпосередньо з сайту за
допомогою електронних пристроїв.

Судом також не взято до уваги
пояснення позивача, що відповідач з
січня 2013 року разом з нею не проживає,
місце проживання останнього їй
невідомо. На жодні телефонні розмови
з проханням про виплату аліментів
відповідач не реагував. Починаючи з
вересня 2013 року позивач неодноразово
зверталася за місцем роботи
відповідача з проханням надати
довідку про доходи відповідача у
зв'язку з наміром звернутися до суду
для вирішення питання забезпечення
дитини.

З апеляційною скаргою на вказане
судове рішення звернувся також
відповідач ОСОБА_2, в якій просить його
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким змінити розмір аліментів, що
підлягають стягненню на користь
позивача, на ј частину від усіх видів
заробітку (доходу), але не менше 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, починаючи з
28.01.2014 року.

Посилається на невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, недоведеність обставин, які
суд вважав встановленими, порушення
норм матеріального та процесуального
права.

Свої доводи мотивує тим, що визначений
судом розмір аліментів є зависоким,
не враховує у повній мірі обставини
справи, реальне матеріальне
становище позивача та відповідача,
фактичний розподіл та несення
сторонами витрат на утримання дитини,
несення відповідачем додаткових
витрат на утримання дитини, наявність
у відповідача непрацездатних батьків,
а також можливість відповідача
забезпечувати свої нормальне
існування після здійснення усіх
обов'язкових витрат.

Так, при визначенні розміру аліментів
судом враховано ту обставину, що
позивач не має постійного доходу у
зв'язку з звільненням з роботи
внаслідок реорганізації структури та
оптимізації чисельності працівників.
При цьому судом не взято до уваги, що
позивач відмовилась від
запропонованої їй іншої посади в ПрАТ
Лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
«Укрпрофздоровниця», а на даний час
вона отримує в Київському державному
центрі зайнятості визначену чинним
законодавством допомогу по
безробіттю у розмірі 100% від
заробітної плати, яку буде отримувати
протягом 360 днів або до моменту
працевлаштування.

Факт несення позивачем витрат на
утримання батьків пенсійного віку
судом встановлено на підставі їх
пенсійних посвідчень, без урахування
того, що батьки позивача проживають в
Харківській області разом зі своїм
сином, а позивач не проживає з
батьками з 1995 року.

Судом не враховано знаходження на
утриманні відповідача його
непрацездатних батьків, які
проживають разом з позивачем в
квартирі, отриманої його батьками, за
яку протягом 2013-2014 років він здійснює
оплату всіх комунальних послуг. З
метою забезпечення нормального
морально-психологічного клімату в
сім'ї він вимушений орендувати інше
житло. Не зважаючи на складні
відносини з позивачем він добровільно
здійснює матеріальне забезпечення
сина та надає кошти на його
оздоровлення. Його загальні
обов'язкові мінімальні щомісячні
витрати становлять близько 70% від
щомісячного доходу. Визначений розмір
аліментів не дозволить йому
реалізувати свої прагнення приймати
участь у вихованні та подальшому житті
дитини за власний рахунок.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну
скаргу підтримала та просила її
задовольнити. Апеляційну скаргу
ОСОБА_2 просила відхилити.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 просив
апеляційну скаргу відповідача
задовольнити, а апеляційну скаргу
позивача - відхилити, посилаючись на
її необґрунтованість.

Колегія суддів, заслухавши доповідь по
справі, пояснення осіб, що беруть
участь у справі, вивчивши матеріали
справи та обговоривши доводи
апеляційних скарг, дійшла висновку, що
апеляційна скарга представника ОСОБА_1
- ОСОБА_3 підлягає відхиленню, а
апеляційна скарга ОСОБА_2 частковому
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони
перебували в зареєстрованому шлюбі з
29.07.2005 року до 10.09.2013 р. Від шлюбу
вони мають неповнолітнього сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає
разом з позивачем. Відповідач
проживає окремо.

Відповідно до ст.180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Рішення суду в частині стягнення з
відповідача аліментів на утримання
неповнолітньої дитини сторони не
оскаржують.

Вирішуючи питання про визначення
розміру аліментів, суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідач працює, його грошове
забезпечення за останні пів року
складає 41657,71 грн. Позивач з 18.03.2014
року звільнена з роботи у зв'язку з
реорганізацією структури та
оптимізацією чисельності
працівників, на утриманні якої
знаходяться непрацездатні батьки.

Беручи до уваги , що відсутність у
позивача постійного місця роботи та
доходів та наявність грошового
забезпечення у відповідача,
відсутність на утриманні у
останнього інших осіб та доказів
несення інших грошових зобов'язань,
суд першої інстанції дійшов висновку
про наявність підстав для стягнення
аліментів в розмірі 1/4 частки від
усіх доходів відповідача.

Колегія суддів не погоджується з
таким висновком суду, оскільки він не
відповідає фактичним обставинам
справи та наданим суду доказам.

Відповідно до ч.1 ст. 182 цього Кодексу
при визначенні розміру аліментів суд
враховує: 1)стан здоров'я та
матеріальне становище дитини; 2) стан
здоров'я та матеріальне становище
платника аліментів; 3) наявність у
платника аліментів інших дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, дочки, сина; 4) інші обставини,
що мають істотне значення.

Відповідно до довідки ПрАТ
«Укрпрофоздоровниця» №07-10/28 від 24.03.2014
р. дохід ОСОБА_1 за останні 6 місяців
складає 35014,40 грн., заробітна плата за
січень-лютий 2014 р. відсутня (лікарняний
лист)(а.с.87).

Відповідно до наказу ПрАТ
«Укрпрофоздоровниця» №23-к від 18.03.2014
р. ОСОБА_1 18 березня 2014 року, у зв'язку з
реорганізацією структури та
оптимізацією чисельності працівників
та відмовою від переведення на іншу
роботу, звільнено з роботи
відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України
(а.с.88).

Як пояснила позивач в судовому
засіданні, розмір щомісячної допомоги
по безробіттю складає близько 4300
грн.

Вказана обставина залишилась поза
увагою суду.

Встановивши наявність у позивача
непрацездатних батьків, судом не було
враховано ту обставину, що
відповідач також має непрацездатних
батьків, які зареєстровані в квартирі
за місцем проживання позивача.

Не надано належної оцінки й тій
обставині, що протягом 2013 -2014 р.
відповідач самостійно здійснює
оплату всіх комунальних послуг, проти
чого позивач не заперечує.

Позивач в судовому засіданні не
заперечувала й той факт, що
відповідач не проживає разом з нею за
місцем своєї реєстрації, у зв'язку з
розірванням шлюбу між ними.

Заперечень з приводу тієї обставини,
що відповідач змушений винаймати
інше житлове приміщення у приватної
особи, розмір орендної плати за яке
встановлено на рівні 4000 грн., суду не
надано (а.с.80-82).

Вказані обставини судом першої
інстанції враховано не було, не
зважаючи на пояснення сторін та
надані докази.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
вважає, що враховуючи матеріальне
становище сторін, їх стан здоров'я, а
також матеріальне становище та стан
здоров'я неповнолітньої дитини, інші
обставини, що мають істотне значення,
судове рішення в частині стягнення з
відповідача аліментів в розмірі 1/3
частини всіх видів доходу щомісячно
підлягає зміні, з відповідним
зменшенням такого розміру до ј
частки.

При цьому колегія суддів враховує, що
відповідач відповідно до ст.185 СК
України зобов'язаний брати участь у
додаткових витратах на дитину, що
викликані особливими обставинами, в
тому числі розвитком здібностей
дитини. У випадку невиконання такого
обов'язку позивач не позбавлена
можливості звернутись до суду з
відповідним позовом.

У випадку зміни матеріального
становища позивач не позбавлена
можливості також звернутись до суду
з позовом про зміну розміру
аліментів.

Відмовляючи в задоволенні позову про
стягнення аліментів за минулий час,
суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
відсутність для цього правових
підстав.

Так, відповідно до вимог ст. 191 СК
України аліменти на дитину
присуджуються за рішенням суду від дня
пред'явлення позову. Аліменти за
минулий час можуть бути присуджені,
якщо позивач подасть суду докази того,
що він вживав заходів щодо одержання
аліментів з відповідача, але не міг їх
одержати у зв'язку з ухиленням
останнього від їх сплати. У цьому разі
суд може присудити аліменти за минулий
час, але не більш як за три роки.

Позивачем не надано належних та
допустимих доказів, що вона вживала
заходи щодо одержання аліментів з
відповідача, але не змогла їх одержати
у зв'язку з ухиленням останнього від
їх сплати.

Разом з тим, матеріали справи містять
доказів того, що відповідач у березні
2013 року оплатив 2285 грн. за путівку
для сина в санаторій (а.с.44).

Крім цього, за 2013 рік відповідач
надав кошти на утримання дитини на
загальну суму 8100 грн. (а.с. 2, 45-48).

Та обставина, що розмір допомоги, на
думку позивача, не відповідав
розміру дійсного доходу
відповідача, не є підставою для
стягнення аліментів за минулий період.

Не є такими обставинами й факт
звернення за місцем роботи
відповідача за отриманням довідки
про доходи останнього, відсутність
відомостей про фактичне місце
проживання останнього, а також
переписка в мережі Інтернет.

Доводи апеляційної скарги позивача та
наявні в матеріалах справи документи
не спростовують правильність
висновків суду першої інстанції в цій
частині та не дають підстав вважати,
що судом першої інстанції ухвалено
рішення з порушенням вимог закону,
тому колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга позивача підлягає
відхиленню, а рішення суду першої
інстанції в цій - залишенню без змін.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 309, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

Вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_3 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 13 травня 2014 року в частині
визначення розміру аліментів, що
підлягають стягненню з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 на утримання
неповнолітнього сина
ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1, змінити.

Зменшити розмір аліментів з 1/3 до 1/4
частки.

В решті рішення суду залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді:

Справа №22-ц/796/8274/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Калініченко О.Б.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Кирилюк Г.М.