У х в а л а

іменем україни

01 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Колодійчука В.М.,
Кафідової О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про визнання недійсним договору
дарування нерухомого майна, за
касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 14
травня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Івано-Франківської області від 25
червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду із вказаним позовом, в якому
посилаючись на те, що внаслідок помилки
26 липня 2002 року вона уклала договір
дарування квартири АДРЕСА_1 своїй онуці
- ОСОБА_5, при цьому зазначала, що
підписуючи спірний правочин вважала,
що підписує договір довічного
утримання із своєю донькою - ОСОБА_6,
оскільки є людиною похилого віку,
потребує догляду та лікування, крім
того донька обіцяла надавати
матеріальне утримання. Однак, оскільки
ніякого утримання донька їй не
надавала, вона звернулася до
Івано-Франківської нотаріальної
контори про розірвання договору, проте
отримала відповідь, що нею укладався
договір дарування, а не договір
довічного утримання.

ОСОБА_4 також вказує на те, що наміру
дарувати квартиру вона не мала, онука
на той час була неповнолітньою, спірний
договір підписувала донька, копії
договору їй не дали.

Посилаючись на вищевикладене ОСОБА_4
просила суд ухвалити рішення, яким
визнати недійсним договір дарування,
так як вона помилилася в природі
правочину.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 14
травня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Івано-Франківської області від 25
червня 2014 року, позовні вимоги ОСОБА_4
задоволено. Визнано недійсним договір
дарування квартири АДРЕСА_1, був
укладений 26 липня 2002 року між ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 Вирішено питання про судові
витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати оскаржувані судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
та ухвалити нове рішення, яким
відмовити ОСОБА_4 у задоволенні
заявлених позовних вимог, посилаючись
на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
в межах касаційної скарги правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами
касаційного оскарження судового
рішення може бути неправильне
застосування судом норм матеріального
права чи порушення норм процесуального
права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції під час
розгляду справи в касаційному порядку
перевіряє в межах касаційної скарги
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог суд першої інстанції
виходив із наявності правових підстав
для їх задоволення, доведеності та
обґрунтованості.

Суд апеляційної інстанції погодився із
висновками суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що суди першої та
апеляційної інстанцій дійшли вірного
висновку про задоволення заявлених
позовних вимог, оскільки позивачем
доведено, а у судовому засіданні
встановлено, що ОСОБА_4 під час
укладення спірного правочину дійсно
вважала, що укладає договір довічного
утримання, тобто помилялася щодо
правових наслідків договору, що є
обставиною, яка має істотне значення і
є підставою для визнання правочину
недійсним у відповідності до положень
ст. 56 ЦК УРСР.

Таким чином, судами першої та
апеляційної інстанції, відповідно до
ст. 212 ЦПК України, повно і всебічно
досліджено та оцінено обставини у
справі, а матеріали справи та доводи
касаційної скарги не свідчать про
порушення судами норм процесуального
права та неправильне застосування норм
матеріального права, крім того
наведенні у касаційній скарзі доводи
стосуються переоцінки доказів, наданих
сторонами, та не дають підстав для
висновків щодо незаконності та
неправильності оскаржених судових
рішень, а тому колегія суддів вважає за
необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 14
травня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Івано-Франківської області від 25
червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.М. Колодійчук О.В.
Кафідова І.М. Фаловська