АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8107/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Березюк В. В. Доповідач - Петренко
І.О. Категорія 39
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по
цивільним справам апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого
судді - Петренко І.О.

суддів
- Котушенко С.П., Романюк М.М.

при секретарі
- Кравцовій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Новомосковського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 31 липня
2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, Новомосковська районна
державна нотаріальна контора, про
встановлення факту проживання однією
сім'єю та зміну черговості отримання
права на спадкування,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивачка звернулася до суду з позовом
та просила ухвалити рішення, яким
визнати факт проживання однією сім»єю
, як чоловіка та дружини її ОСОБА_2 та
ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2003
року по день його смерті та визнати за
нею право на спадкування у першу чергу
за законом , разом з відповідачем
ОСОБА_8 , який являється спадкоємцем
першої черги за законом.

В обґрунтування позову позивачка
посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер
ОСОБА_7, після смерті якого відкрилась
спадщина.

Позивач зазначає, що вона проживала
разом з померлим з 2003 року однією сім'єю
як чоловік та дружина без реєстрації
шлюбу.

ОСОБА_7 за життя заповіту не склав, у
зв'язку з чим спадкоємцями першої черги
за законом є його діти - відповідачі та
треті особи по справі - ОСОБА_8, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6. Позивачка ж не є його
спадкоємицею за законом, оскільки не
перебувала з померлим у шлюбі.

ОСОБА_2 зазначила, що померлий з кінця
2011 року тяжко хворів і не мав змоги
виконувати будь-які дії з фізичними
навантаженнями, у зв'язку з чим
потребував стороннього догляду.

Позивачка постійного доглядала за
ОСОБА_7, вела господарство та
матеріально забезпечувала сім'ю. Його
діти - відповідачі та треті особи по
справі - ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
проживали окремо, з батьком не
спілкувалися, жодної допомоги по
догляду за ним не надавали.

Таким чином, позивачка вважає, що вона
має право на спадкування за законом у
першу чергу на рівні із відповідачами у
такій же частці спадщини як і
спадкоємці першої черги.

Вона в установлений законом строк
звернулась до нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини після
смерті ОСОБА_7,померлогоІНФОРМАЦІЯ_2,
однак нотаріусом їй було відмовлено,
оскільки нею не було надано документів,
які б підтверджували родинний зв'язок
зі спадкодавцем.

Рішенням Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 31 липня 2014 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити її
позовні вимоги.

Колегія суддів, заслухавши сторін,
вивчивши матеріали справи, обговоривши
доводи апеляційної скарги, вважає
апеляційну скаргу такою, що не підлягає
задоволенню.

Відповідно до ст.. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Законним є рішення , яким суд ,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства , вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення , ухвалене на
основі повно і всебічно з"ясованих
обставин , на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог і заперечень
, підтверджених тими доказами , які були
досліджені в судовому засіданні.

Розглядаючи справу суд повно та
всебічно з'ясував всі обставини справи,
дав належну оцінку зібраним доказам,
обґрунтовано керувався нормами ЦПК
України.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер
ОСОБА_7, що підтверджується копією
свідоцтва про смерть (а.с. 8).

Відповідно до положень ст. 1217 ЦК
України, спадкування здійснюється за
заповітом або за законом. Факту
наявності заповіту судом не
встановлено, а тому спадкування в
даному випадку здійснюється за
законом.

Як вбачається з копії спадкової справи
( ар. сп. 83-165) до Державної нотаріальної
контори в Ново московському районі
Дніпропетровської області з заявою про
прийняття спадщини після смерті
ОСОБА_7 звернулись його діти ОСОБА_8,
ОСОБА_4ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ( ар. сп.92-95). В
наступному ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6
подали до нотаріальної контори заяви
про те , що вони відмовляються від
прийняття спадщини ( ар. сп. 50-51).

На виконання вимог ч.1 ст. 1268 ЦК України,
ОСОБА_2 також звернулася до державної
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини, однак у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом їй було відмовлено, у зв'язку з
відсутністю підстав для спадкоємства,
як особи, яка не входить до кругу
спадкоємців, закликаних до спадкування
(а.с. 49 , 165).

Згідно зі ст.1264 ЦК України у четверту
чергу прав на спадкування за законом
мають особи, які проживали зі
спадкодавцем однією сім'єю не менш як
п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.2 ст.1259 ЦК України особа,
яка є спадкоємцем за законом наступних
черг, може за рішенням суду одержати
право на спадкування разом із
спадкоємцями тієї черги, яка має право
на спадкування за умови, що вона
протягом тривалого часу опікувалася,
матеріально забезпечувала, надавала
іншу допомогу спадкодавцеві, який
через похилий вік, тяжку хворобу або
каліцтво був у безпорадному стані.

Як роз'яснено в постанові Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах про спадкування»
безпорадним слід розуміти стан особи,
зумовлений похилим віком, тяжкою
хворобою або каліцтвом, коли вона не
може самостійно забезпечити умови
свого життя, потребує стороннього
догляду, допомоги та піклування.

Суд першої інстанції вирішуючи спір
надав оцінку довідці , виданій
Виконавчим комітетом Попаснянської
сільської ради Новомосковского району
Дніпропетровської області про те , що
спадкодавець ОСОБА_7 проживав за
адресою: АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_2 з 2003
року по день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.14,
16) та Акту про спільне проживання
ОСОБА_7 з ОСОБА_2 від 23 травня 2014 року,
виданий депутатом Попаснянської
сільської ради Новомосковского району
Дніпропетровської області, яким
останній засвідчив факт спільного
проживання ОСОБА_7 разом з ОСОБА_2 з 2003
року по день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с.15) , а також
показам свідків, які не заперечували
факт спільного проживання та прийшов
до висновку , що в суді знайшов
підтвердження той факт, що ОСОБА_2
мешкала з ОСОБА_7 з 2003 року, як чоловік
та дружина. Однак , оскільки позивачки
не довела обставини необхідні для
задоволення позову в частині зміни
черги прийняття спадщини, відмовив і в
задоволенні вищевказаних вимог.

Так , судом правильно з посиланням на
вимоги ч.2 ст. 1259 ЦК України відмовлено
в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 про
зміну черговості спадкування ,
оскільки в даному випадку повинен бути
доведений факт опікування,
матеріального забезпечення
спадкодавця протягом тривалого часу та
перебування спадкодавця в
безпорадному стані, тобто стані,
обумовленому похилим віком, тяжкою
хворобою або каліцтвом, коли особа не
може самостійно забезпечити умови
свого життя, потребує стороннього
догляду, допомоги та піклування.

В порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК
України, належних доказів цій
обставині позивачкою суду надано не
було.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_2
посилалась на той факт, що вона
тривалий час опікувалась тяжко хворим
ОСОБА_7, який перебував у безпорадному
стані у зв'язку з онкозахворюванням.

Однак , судом правильно було надано
правову оцінку Епікризам № 3843 та № 5301
від 07.03.2012 року та 27.03.2012 року (а.с.12-13) , з
яких вбачається , що ОСОБА_7 хворів
онкологічним захворюванням, однак,
щодо напису «нуждался в постоянном
постороннем уходе», критично оцінив
даний доказ, оскільки позивач та її
представник не заперечували проти того
, що даний напис було, хоча і здійснено
лікарем, однак в той момент, коли справа
вже розглядалася в суді (тобто
зазначений напис було дописано).

Окрім того , судом було встановлено та
на , що зазначали свідки, особливо
тяжко ОСОБА_7 себе почував останні 2-3
місяці перед смертю, однак факт того, що
ОСОБА_7 через онкологічне захворювання
був у безпорадному стані не був
доведений позивачкою . Крім того,
період хвороби спадкодавця не можна
вважати тривалим.

Не знайшов свого підтвердження в суді
першої інстанції і факт того , що ОСОБА_2
матеріально утримувала ОСОБА_7 Навпаки,
в судовому засіданні встановлено і
підтверджено матеріалами справи (а.с.60,
166-173, 261-262) та показами свідків, що
ОСОБА_7 за життя мав Фермерське
господарство, здавав в оренду землі,
держав в оренді ставки, мав велике
підсобне господарство та отримував
пенсію. Підчас хвороби спадкодавця
доглядали за ним як діти , так і
позивачка , ліки на його лікування
придбалися на гроші спадкодавця
.Поховання ОСОБА_7 також здійснювалося
за його гроші , а також на кошти для
поховання отримані відповідачем від
ТОВ «Олімпекс-Агро» . Позивачка на ці ж
кошти скуплялась на поминальний обід.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод і інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін.

Доводи апеляційної скарги про те , що
показаннями свідків та вище
зазначеними письмовими матеріалами
позивачкою доведено той факт , що вона
як спадкоємиця четвертої черги може
спадкувати зі спадкоємцем першої черги
- відповідачем по справі нічим не
підтверджені і спростовуються
матеріалами справи та висновками суду.

Докази та обставини, на які посилається
апелянт в скарзі, були предметом
дослідження судом першої інстанції та
додаткового правового аналізу не
потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом були
дотримані норми матеріального і
процесуального права. Доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції,
обґрунтовано викладених в
мотивувальної частині оскаржуваного
рішення.

Суди розглядають цивільні справи
відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України,
тобто в межах заявлених вимог та на
підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 1 ст. 60. ч. 3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції розглянув справу
відповідно до ст. 11 ЦПК України: за
зверненням фізичних осіб, в межах
заявлених ними вимог та на підставі
наданих ними доказів, доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для висновку про неправильне
застосування судом норм матеріального
чи процесуального права, які призвели
або могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє скаргу і
залишає рішення без змін, якщо судом
першої інстанції постановлено рішення
з додержанням вимог закону.

Відповідно ст..303 ЦПК України
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції.

Відповідно ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає , що суд першої інстанції
ухвалив рішення з дотриманням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 31 липня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя
- І.О. Петренко

судді
- М.М. Романюк

- С.П.Котушенко