АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2563/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 81 Черниш Т. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
Нерушак Л. В. УХВАЛА
06 жовтня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоНерушак Л.
В.суддівВасиленко Л. І. , Трюхана Г. М.
при секретаріЯремич В.І.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення Уманського
міськрайонного суду Черкаської
області від 22 серпня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про усунення
обмежень права спільної часткової
в с т а н о в и л а :
21 травня 2014 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_7 про усунення
обмежень права спільної часткової
власності, посилаючись на те, що
приватний будинок по АДРЕСА_1 належить
співвласникам згідно ідеальних часток.
Будинок розташований на земельній
ділянці площею 2035 м2 , закріпленій
згідно рішення Уманського
міськвиконкому № 576 від 21 грудня 1954
року. До земель приватної власності
належить 1475 м2, а 560 м2 знаходиться у
спільній власності з визначення частки
кожного співвласника. Право спільної
часткової власності на земельну
ділянку виникло за рішенням Уманського
міськрайонного суду Черкаської
області від 02 липня 2004 року. Поділ
земельної ділянки на частки здійснений
за умови рівності всіх співвласників,
що складає 1/6 від спільної власності
або (560/6 ) = 93 м2.
Позивач зазначає у позові, що
відповідач ОСОБА_7, починаючи з 2004 року
постійно веде захват земель спільного
користування і провокує внутрішні
конфлікти. Так відповідач незаконно
включила до своєї приватної земельної
ділянки частину доріжки 7-8 і повністю
доріжку 14-19 з знищенням довгострокових
межових знаків і спільного майна -
підпорної стіни посилається позивач.
ОСОБА_7 змінила межі свого приватного
двору, встановивши без згоди і дозволу
паркан. На спільній доріжці 14-19 вона
збудувала капітальну 2-х поверхову
споруду та тимчасово закрила прохід до
будинку і погіршила водовід, що веде до
зруйнування підпорної стінки висотою
до 4 м. Самочинно викопала примітивну
яму без правил безпеки на спільній
території, що ускладнює обслуговування
будинку. Розкидала по спільній
території свій непотріб. При
будівництві автономної водомережі і
каналізації відповідач зруйнувала
покриття проїзду. На його звернення
привести все до норми - віщує смерть і
Також позивач зазначає, що ОСОБА_7 без
його згоди і дозволу органів влади
займається підприємницькою
діяльністю, виготовляючи гіпсові
наліпки, чим забруднює викидами все
спільне дворове довкілля і порушує
санітарні норми. Позивач вважає, що
такі дії ОСОБА_7 привели до обмеження
його права спільної часткової
власності, а тому позивач звернувся до
суду з даним позовом та просив
зобов'язати ОСОБА_7 усунути обмеження
права спільної часткової власності на
земельну ділянку загального
користування і незаконному
заволодінню частиною спільної ділянки,
зміни внутрішніх меж і порядку
користування; зобов'язати ОСОБА_7
провести роботи по відновленню порядку
користування відповідно рішення
Уманського міськрайонного суду
Черкаської області від 02 липня 2004 року;
зобов'язати ОСОБА_7 самовільно зайняті
землі привести у придатний для
використання стан шляхом знесення
самочинної добудови санвузла і
мансарди та інших споруд з
відновленням меж і повернути їх до
загального користування; заборонити
ОСОБА_7 використовувати спільну
територію під складання матеріалів,
паркування стоянки причепів і
зобов'язати в місячний термін все
прибрати; заборонити ОСОБА_7 проведення
підприємницької діяльності з
використанням спільної часткової
власності загального користування, що
веде до їх забруднення; зобов'язати
ОСОБА_7 відновити зруйноване покриття
подвір'я і тротуару загального
користування; стягнути з відповідача
ОСОБА_7 на користь позивача збитки і
витрати завдані незаконними діями.
Рішенням Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 22 серпня 2014
року відмовлено ОСОБА_6 у задоволенні
позову до ОСОБА_7 про усунення обмежень
права спільної часткової власності.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду першої інстанції, ОСОБА_6 оскаржив
його в апеляційному порядку. В
апеляційній скарзі апелянт
посилається на те, що висновок суду не
відповідає обставинам справи. Просить
рішення Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 22 серпня 2014
року скасувати і передати на новий
розгляд в іншому складі суду.

Сторони про день та час розгляду справи
повідомлені належними чином, що
підтверджується рекомендаційними
повідомленнями про отримання судових
повісток. Заяв та клопотань про
перенесення розгляду справи від
сторін не надійшло на адресу суду.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги, та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку ,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду першої
інстанції залишенню без змін,
виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення, та відмовляючи в
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з недоведеності
позивачем його порушених прав,
оскільки на позивача покладений
обов'язок довести в суді ті обставини,
що його права порушено, що є підстави
для застосування до спірних
правовідносин відповідних положень
цивільного законодавства України.
Однак таких доказів він не надав і не
ставив питання в судовому засіданні
про їх витребування. Таким чином, при
викладених обставинах, у зв'язку з тим,
що позивач не довів тих обставин, на які
він посилається в своїй позовній заяві,
позов не підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції,
вважаючи їх обґрунтованими та такими,
що відповідають обставинам справи та
вимогам закону.

Відповідно ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше, як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

В судовому засіданні встановлено та
вбачається із матеріалів справи, що
згідно витягу з реєстру прав власності
на нерухоме майно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є
співвласниками житлового будинку, який
знаходиться адресою АДРЕСА_1. Іншими
співвласниками даного будинку є також
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12

Відповідно до ст. 88 ЗК України
володіння, користування та
розпорядження земельною ділянкою, що
перебуває у спільній частковій
власності, здійснюються за згодою всіх
співвласників згідно з договором, а у
разі недосягнення згоди - у судовому
порядку. Учасник спільної часткової
власності на земельну ділянку має
право на отримання в його володіння,
користування частини спільної
земельної ділянки, що відповідає
розміру належної йому частки.

Як вбачається із матеріалів справи , а
саме із рішення Уманського
міськрайонного суду Черкаської
області від 02 липня 2004 року, яким
визначено порядок користування
земельною ділянкою по АДРЕСА_1, та
виділено у користування співвласникам:
- ОСОБА_7, земельну ділянку площею 384 кв.
м., що разом з 1/6 площі земельної ділянки
спільного користування відповідає
23,3/100 частки земельної ділянки;
-відповідно ОСОБА_6 земельну ділянку
площею 248,5 кв. м., що разом з 1/6 площі
земельної ділянки спільного
користування відповідає 1/6 частки
земельної ділянки. В спільне
користування співвласникам виділено
земельну ділянку під спільним
подвір'ям, земельна ділянка обмежена
тильним фасадом житлового будинку і
підпорною бутовою стіною з проходом до
неї шириною один метр вздовж
металевого огородження з тильного боку
будинковолодіння, земельна ділянка
шириною один метр вздовж підпорної
бутової стіни від АДРЕСА_1 до житлового
будинку для забезпечення можливості
ремонту підпорної бутової стіни та
спільного внутрішньо дворового
водопроводу, цегляне огородження
товщиною 0,5 метрів з боку АДРЕСА_1 та з
боку землекористування АДРЕСА_1 до
місця, де цегляне огородження є тильною
стіною господарських споруд, бутова
підпорна стіна.

Відповідно до вимог ст. 125 ЗК України
право власності на земельну ділянку, а
також право постійного користування та
право оренди земельної ділянки
виникають з моменту реєстрації цих
прав.

На підставі ст. 126 ЗК України право
власності, користування земельною
ділянкою оформлюється відповідно до
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень».

Відповідно до ст. 152 ЗК України власник
земельної ділянки або землекористувач
має право вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, яке
здійснюється шляхом визнання прав,
відновлення стану земельної ділянки,
який існував до порушення прав і
запобігання вчиненню дій, що порушують
права або створюють небезпеку
порушення прав.

В пункті 7 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року
«Про практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ» (з відповідними
змінами та доповненнями) зазначено, що
власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його права,
навіть якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою.

Захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється
згідно з частиною третьою статті 152 ЗК
України шляхом: визнання прав;
відновлення стану земельної ділянки,
який існував до порушення прав, і
запобігання вчиненню дій, що порушують
права або створюють небезпеку
порушення прав; визнання угоди
недійсною; визнання недійсними рішень
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування;
відшкодування заподіяних збитків;
застосування інших, передбачених
законом, способів захисту (стаття 16 ЦК).
Власник земельної ділянки, права якого
порушено, може вимагати відшкодування
завданої цим моральної шкоди (частина
третя статті 386 ЦК).

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 18 грудня 2009 року
№ 14 «Про судове рішення у цивільній
справі» роз'яснено, що оскільки правом
на звернення до суду за захистом
наділена особа в разі порушення,
невизнання або оспорювання саме її
прав, свобод чи інтересів, а також у
разі звернення до суду органів та осіб,
яким надано право захищати права,
свободи та інтереси інших осіб або
державні та суспільні інтереси
(частини перша та друга статті 3 ЦПК), то
суд повинен встановити, чи були
порушені, невизнані або оспорені
права, свободи чи інтереси цих осіб, а
якщо були, то вказати, чи є залучений у
справі відповідач відповідальним за
це.

Так, звертаючись до суду з даним
позовом, позивач ОСОБА_6 обґрунтував
свої вимоги тим, що відповідач ОСОБА_7
постійно веде захват земель спільного
користування і провокує внутрішні
конфлікти; незаконно включила до своєї
приватної земельної ділянки частину
доріжки 7-8 і повністю доріжку 14-19 з
знищенням довгострокових межових
знаків і спільного майна - підпорної
стіни; змінила межі свого приватного
двору, встановивши без згоди і дозволу
паркан; на спільній доріжці 14-19
збудувала капітальну 2-х поверхову
споруду та тимчасово закрила прохід до
будинку і погіршила водовід, що веде до
зруйнування підпорної стінки висотою
до 4 м; самочинно викопала примітивну
яму без правил безпеки на спільній
території, що ускладнює обслуговування
будинку; розкидала по спільній
території свій непотріб; при
будівництві автономної водомережі і
каналізації відповідач зруйнувала
покриття проїзду; без його згоди і
дозволу органів влади веде
підприємницьку діяльність і
виготовляє гіпсові наліпки та
забруднює викидами все спільне
дворове довкілля і порушує санітарні
норми.

Однак , крім даних тверджень з боку
ОСОБА_6, ним не надано жодного доказу,
який би підтверджував, що відповідачем
дійсно порушено його законні права та
інтереси.

Із журналу судового засідання від 22
серпня 2014 року не вбачається, що
позивач звертався до суду з
клопотаннями про витребування
документів та підтвердження належними
доказами обставин, на які він
посилається в позові.

За таких обставин доводи апелянта, що
ним заявлялись клопотання в суді
першої інстанції, які судом
безпідставно відхилені, не
підтверджено даними журналу судового
засідання, тому вони є
необґрунтованими і підлягають
відхиленню.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 10 ЦПК
України сторони на інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведеності перед судом
їх переконливості.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень, крім
випадків, встановлених ЦПК України.

Обов'язок доказування та подання
доказів, встановлений ст. 60 ЦПК України,
в якій зазначено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України.

Виходячи із вищевикладеного, суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку, відмовивши ОСОБА_6 у
задоволенні його позову, оскільки
позивач повинен був довести за
допомогою належних та допустимих
доказів, зазначені ним обставини, однак
таких доказів він не надав і не ставив
питання в судовому засіданні про їх
витребування.

Посилання апелянта, що рішення суду
першої інстанції є незаконним не
підтверджено доказами та не наведено
підстав, визначених у ст. 309 ЦПК України,
які б давали підстави для скасування
рішення суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення по справі.

Виходячи з викладеного, доводи
апелянта носять суб'єктивний характер,
не знайшли свого підтвердження в
матеріалах справи та не спростовують
висновків суду першої інстанції.

Таким чином, судова колегія приходить
до висновку, що доводи апеляційної
скарги не є суттєвими і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, тому підстави для скасування
оскаржуваного рішення суду першої
інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 22 серпня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7 про усунення обмежень права
спільної часткової власності -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :