У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2014 року
м.
Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:
головуючого судді - Боймиструка С.В.,
суддів: Буцяка З.І., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання - Пиляй
І.С.,

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Рівненського міського суду від
08 вересня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання квартири
об'єктом спільної сумісної власності
подружжя та визначення часток у майні,
що є об'єктом спільної сумісної
власності,

В С Т А Н
О В И Л А:

Рішенням Рівненського міського суду
від 08 вересня 2014 року позов задоволено:
визнано квартиру АДРЕСА_1 в ЖБК
«Льонок» в м. Рівне спільною сумісною
власністю подружжя ОСОБА_3 і ОСОБА_1 та
визначено частки співвласників ОСОБА_3
і ОСОБА_1 по ? частині за кожним.

У поданій на вказане рішення суду
апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликалася
на його незаконність та
необгрунтованість через порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Вказувала, що саме вона була членом
житлового кооперативу та єдиним
власником майнового паю на квартиру,
всі пайові внески сплатила особисто з
власних коштів, жодних доказів, які б
підтверджували доводи позивача про
сплату ним пайових внесків, суду не
надано.

Стверджувала, що задовольняючи позов,
суд першої інстанції виходив з того, що
приватизована квартира є спільною
сумісною власністю подружжя, однак не
врахував, що Законом України «Про
внесення змін до Сімейного кодексу
України щодо майна, що є особистою
приватною власністю дружини,
чоловіка», який набрав чинності 13
червня 2012 року, частину 1 статті 57
Сімейного кодексу України доповнено
пунктом 4, згідно якого особистою
приватною власністю дружини, чоловіка
є житло, набуте нею, ним за час шлюбу
внаслідок його приватизації
відповідно до Закону України "Про
приватизацію державного житлового
фонду".

Зазначила, що перебувала з позивачем в
шлюбі з 1976 року по 2001 рік, свідоцтво про
право власності на спірну квартиру
отримала 15 червня 2007 року, позивач до
даного свідоцтва включений не був.

Доводила, що участі в утриманні
квартири позивач не бере, комунальні
платежі не сплачує, витрати на ремонтні
роботи не несе, постійно порушує
правила добросусідства, громадського
порядку, застосовуючи психологічне
насильство щодо неї, їх доньки та
малолітньої онуки, про що неодноразово
повідомлялись органи МВ УМВС У в
Рівненській області.

Просила рішення Рівненського міського
суду від 08 вересня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову.

ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в
судовому засіданні доводи апеляційної
скарги підтримали та просили її
задовольнити.

ОСОБА_3 просив апеляційну скаргу
відхилити, а рішення місцевого суду
залишити без змін.

________________________________________________________________________
__________________

Справа №569/5070/14-ц
Головуючий в суді 1 інст. -
Діонісьєва Н.М.

Провадження № 22-ц/787/2125/2014
Суддя-доповідач - Боймиструк С.В.

За результатами апеляційного розгляду
колегія суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з таких підстав.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що майно,
набуте подружжям під час шлюбу, є
спільним майном подружжя.

Такий висновок місцевого суду
відповідає обставинам справи та
вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи,
сторони по справі перебували в шлюбі з 3
липня 1976 року по 25 січня 2001 року (а.с. 3, 6).

Відповідно до довідки № 3 від 10 лютого
2014 року, виданої ЖБК „Льонок " , ОСОБА_1
прийнята в члени ЖБК „Льонок " у 1978 році
для отримання трьохкімнатної квартири
АДРЕСА_1. Пайовий внесок в сумі 8139 крб.
було повністю сплачено станом на 1
грудня 1992 року. ОСОБА_3 зареєстрований
та проживає за вказаною адресою (а.с. 5).

Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними або шлюбним договором.

Отже, місцевий суд дійшов вірного
висновку, що спірна квартира була
набута подружжям під час шлюбу та
кожному з колишнього подружжя належить
по ? її частині.

За таких обставин, оскільки рішення
місцевого суду постановлене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, наведених у ньому, тому
колегія суддів не вбачає підстав для
задоволення апеляційної скарги.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317,324,325
ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду від
08 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: