Справа №481/1526/13-ц 06.10.2014 06.10.2014 06.10.2014
Провадження № 22ц- 784/2530/14
інстанції Васильченко Н.О.
апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Ухвала

Іменем
України

06 жовтня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Лисенка П.П.,

суддів: Кушнірової Т.Б.,
Серебрякової Т.В.,

при секретарі Кудри В.М.,

за участю:

- представників відповідача
Брагіна О.М., Довгополого О.Б.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на рішення Новобузького районного
суду Миколаївської області від 28 липня
2014 року

за позовом

ОСОБА_4 до Селянського фермерського
господарства «Тетіс»

про

визнання недійсним договору оренди
земельної ділянки,

в с т а н о
в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернулася в
суд з позовом до Селянського
фермерського господарства «Тетіс»
(далі - СФГ «Тетіс») про розірвання
договору оренди земельної ділянки.

Позивачка зазначала, що 10 грудня 2008
року між СФГ «Тетіс» та її матір'ю
ОСОБА_5 було укладено договір оренди
земельної ділянки, яка належала
останній на праві приватної власності
площею 5,52 га терміном на 15 років.

Після смерті матері вона успадкувала
її земельну ділянку, отримавши 27 грудня
2010 року Державний акт на право
власності на вказану земельну ділянку.

Вказаний договір оренди позивачка
вважає недійсними з тих підстав, що
сторонами не погоджено усі істотні
умови договору, передбачені ст. 15
Закону України «Про оренду землі»,
зокрема, не встановлена
відповідальність орендаря за
невнесення орендної плати, а також
відсутні умови передачі в заставу та
внесення до статутного фонду права
оренди земельної ділянки.

Посилаючись на наведене, позивачка
просила визнати недійсним вказаний
договір оренди земельної ділянки та
повернути земельну ділянку ОСОБА_4 за
актом прийому - передачі.

Рішенням Новобузького районного суду
Миколаївської області від 28 липня 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши наведені в апеляційній
скарзі доводи та дослідивши матеріали
справи, колегія суддів вважає, що вона
не підлягає задоволенню із наступних
підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові
суд першої інстанції виходив із того,
що при укладенні договору оренди
земельної ділянки сторонами було
досягнуто згоди з усіх істотних умов,
передбачених ст. 15 Закону України «Про
оренду землі».

Такий висновок суду є правильним.

Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання
в момент вчинення правочину стороною
вимог, які встановлені ч.1-3,5 і 6 ст. 203 ЦК
України.

Відповідно до ч. 1 ст.203 ЦК України
передбачено, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства.

За змістом ч.1 ст. 638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Частиною 1 ст. 14 Закону України «Про
оренду землі» передбачено, що договір
оренди укладається у письмовій формі.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про
оренду землі» (чинної на час державної
реєстрації договору оренди) істотними
умовами договору оренди землі є: об'єкт
оренди (місце розташування та розмір
земельної ділянки);

строк дії договору оренди;

орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату;

умови використання та цільове
призначення земельної ділянки, яка
передається в оренду;

умови збереження стану об'єкта оренди;

умови і строки передачі земельної
ділянки орендарю;

умови повернення земельної ділянки
орендодавцеві;

існуючі обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки;

визначення сторони, яка несе ризик
випадкового пошкодження або знищення
об'єкта оренди чи його частини;

відповідальність сторін;

умови передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

Як вбачається з матеріалів справи 10
грудня 2008 року між СФГ «Тетіс» та
ОСОБА_5 було укладено договір оренди
земельної ділянки, яка належала
останній на праві приватної власності
площею 5,52 га терміном на 15 років.

Вказаний договір був зареєстрований у
Новобузькому окрузі реєстрації, про що
в державному реєстрі земель здійснений
запис від 03 лютого 2009 року за № 0.

На підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом від 28 вересня 2010
року позивачка успадкувала вказану
земельну ділянку, отримавши 27 грудня 2010
року Державний акт на право власності
на земельну ділянку площею 5,52 га серії
ЯЛ № 611779.

Звертаючись до суду з позовом
позивачка посилалася на те, що спірний
договір не містить всіх істотних умов.

Між тим, аналіз змісту спірного
договору оренди вказує на те, що
головні умови договору оренди землі в
ньому зазначено, зокрема , п. 9 п.11
встановлено, що сторони домовились, що
за користування земельною ділянкою
орендар сплачує орендну плату в
грошовій формі в розмірі 3% від вартості
земельної ділянки у строк 01 серпня - 31
грудня.

Сторони, уклавши цей договір
виконували його, ОСОБА_5 отримувала
орендну плату, а після її смерті
орендну плату почала отримувати
позивачка, що підтверджується
платіжними відомостями, а орендар
користувався землею, переданою йому
орендодавцем за актом приймання -
передачі на підставі укладеного
договору і у відповідності до ст.17
Закону України «Про оренду землі».

Крім того, відповідно до статті 15 ЦК
України та статті 3 ЦПК України у
порядку цивільного судочинства
підлягає захисту саме порушене право,
тому суд повинен встановити чи дійсно
порушуються права орендодавців у
зв'язку з відсутністю у договорах
оренди умов, передбачених статтею 15
Закону України «Про оренду землі»,
визначити істотність цих умов, а також
з'ясувати у чому саме полягає порушення
їхніх законних прав.

Саме такою є правова позиція
Верховного Суду України згідно з
постановою від 25 грудня 2013 року №
6-94цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України
є обов'язковою для усіх судів України.

Позивачкою же взагалі не зазначалося,
як саме не визначення наведених в
позові умов Договору порушує її права,
що є обов'язковою умовою при
вирішенні спору в разі визнання
угоди недійсною.

Встановивши наведені обставини, суд
першої інстанції в межах заявлених
позовних вимог та наданих сторонами
доказів прийшов до обґрунтованого
висновку про відсутність, передбачених
ст. 15 Закону, ст.ст. 203,215 ЦК України,
підстав для визнання даного договору
оренди недійсним.

Доводи апеляційної скарги про те, що
заборгованість по орендній платі за 2013
рік не була сплачена відповідачем, не
може бути достатньою підставою для
розірвання спірного договору оскільки
відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України
підставою для припинення права
користування земельною ділянкою є
систематична несплата орендної плати.
Матеріали справи, не містять доказів
систематичного невиконання обов'язків
відповідача щодо сплати орендної плати
за землю, а тому відсутні підстави для
розірвання договору оренди землі з
вищевказаних підстав.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що у спірному договорі оренди землі
відсутні умови щодо передачі в заставу
та внесення до статутного фонду права
оренди земельної ділянки, теж не
заслуговують на увагу, оскільки
передача права оренди земельної
ділянки до статутного фонду та
передача у заставу були прямо
заборонені законом як на момент
укладення договору оренди земельної
ділянки, так і на весь строк його дії.

За наведених обставин колегія
приходить до висновку, що оскаржуване
рішення ухвалено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
А тому підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л
и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а
рішення Новобузького районного суду
Миколаївської області від 28 липня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді