Справа № 524/6717/13-ц
Провадження № 2/524/34/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

18.06.2014 року Автозаводський районний суд
м. Кременчука Полтавської області у
складі:

Головуючої судді - Кривич Ж.О.,

при секретарі - Власовій М.М.,

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кременчуці цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, треті особи Перша Кременчуцька
державна нотаріальна контора,
приватний нотаріус ОСОБА_5, ОСОБА_6, про
визнання недійсним заповіту,-

В С Т А Н О
В И В :

У липні 2013 року ОСОБА_1 звернувся в
суд із зазначеним позовом до ОСОБА_3
Посилаючись на статті 215, 225 та 1257 ЦК
України, позивач просив суд визнати
недійсним заповіт від імені його
батька ОСОБА_7, яким той заповів все
своє майно відповідачці, посвідчений 8
листопада 2012 року приватним нотаріусом
Кременчуцького міського нотаріального
округу ОСОБА_5

ОСОБА_1 суду пояснив, що він є
спадкоємцем першої черги після ОСОБА_7,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Останні п»ять
років батько страждав на онкологічне
захворювання, переніс чотири операції
і з вересня 2012 року щоденно приймав
обезболюючі наркотичні засоби для
полегшення його стану. За життя батько
категорично висловлювався проти
складання заповіту, тому позивач
вважає, що заповіт від 8 листопада 2012
року батько склав під впливом
наркотичних препаратів, коли не міг
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними.

Відповідач ОСОБА_3 вважала позов
безпідставним і просила суд в його
задоволенні відмовити. Підтвердила, що
її чоловік ОСОБА_7 протягом останніх
років свого життя боровся з тяжкою
хворобою. З жовтня 2012 року він
отримував знеболюючі сильнодіючі
препарати. Ці ліки не впливали на його
здатність розуміти значення своїх дій
та керувати ними. Заповіт ОСОБА_7 склав
за своєю ініціативою і його зміст
відповідав справжній волі заповідача.

Третя особа - ОСОБА_6 - донька ОСОБА_7
пояснила суду, що батько, незважаючи на
тяжку хворобу, до самої смерті мав
ясний розум.

Третя особа - приватний нотаріус
Кременчуцького міського нотаріального
округу ОСОБА_5 проти позову
заперечував. Суду пояснив, що ОСОБА_7
для складання заповіту з»явився в
нотаріальну контору, поводився цілком
адекватно, чітко сформулював як саме і
на чию користь бажає розпорядитися
своїм майном, прочитав текст заповіту і
підписав його.

Третя особа - Перша Кременчуцька
державна нотаріальна контора просила
слухати справу без участі її
представника (а.с. 34).

Свідки пояснили суду про наступне:

Свідок ОСОБА_8, зокрема, повідомив, що
під час їх останнього спілкування
телефоном у вересні 2012 року ОСОБА_7
скаржився на здоров»я, про заповіт
нічого не говорив; раніше висловлював
намір залишити сину ОСОБА_1 дачу.

Свідок ОСОБА_10 (тітка позивача)
пояснила суду, що ОСОБА_7 любив свого
сина ОСОБА_1 і ніколи б не зробив так,
щоб залишити його без спадщини. Розуму
ОСОБА_7 не втрачав, але, на її думку,
залежав від дружини, яка його
доглядала, і говорив про те, що вона
добра людина і його сина не ошукає.

Свідок ОСОБА_11 повідомив, що останній
раз бачив ОСОБА_7 у жовтні 2012 року -
видно було, що той тяжко хворіє; про
заповіт нічого не говорив, раніше
висловлював намір залишити дачу сину.

Свідок ОСОБА_12 останній раз
спілкувався з ОСОБА_7 24 жовтня 2012 року.
Говорив, що отримує ліки у вигляді
ін»єкцій, казав, що заповіт складати не
буде, а надасть своїм близьким усні
розпорядження щодо майна.

Свідок ОСОБА_13 розповіла суду про те, що
спілкувалася з ОСОБА_7 у
жовтні-листопаді 2012 року неодноразово;
він був абсолютно адекватним,
обговорював із сусідами новини і
кермував автомобілем.

Свідки ОСОБА_14, ОСОБА_15 надали суду
аналогічні свідчення.

Свідок ОСОБА_16 пояснив, що вони як куми
спілкувались з ОСОБА_7 часто. Остання
зустріч була наприкінці 2012 року, коли
ОСОБА_7 виглядав як тяжко хвора людина,
але мислив логічно, цікавився його
справами на роботі і розумів, що це їх
остання зустріч. Повідомив також, що у
день складання заповіту ОСОБА_7 заїхав
до нього в офіс і сказав, що склав
заповіт на користь дружини.

Вислухавши пояснення учасників
судового розгляду та дослідивши надані
ними докази, суд встановив такі
фактичні обставини справи:

Позивач ОСОБА_1 є сином від
першого шлюбу ОСОБА_7, якому на праві
власності належала квартира АДРЕСА_1,
гараж у кооперативі по вул. Миру в м.
Кременчуці, автомобіль «Пежо» 407 та дві
приватизовані земельні ділянки з
будівлями під номерами 180, 181 у дачному
кооперативі «Будівельник» в с. Кривуші
Кременчуцького району Полтавської
області.

8 листопада 2012 року ОСОБА_7 склав
заповіт, яким на випадок своєї смерті
заповів все своє майно ОСОБА_3, з якою
перебував у зареєстрованому шлюбі з 1999
року (а.с. 43,44) .

ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 68 років ОСОБА_7
помер. Останні роки свого життя він
страждав онкологічним захворюванням, з
приводу якого перебував на обліку,
переніс кілька операцій та протягом 2012
року отримував знеболюючі препарати -
анальгетики наркотичної групи.

Згідно з актом посмертної
судово-психіатричної експертизи № 264
від 6 травня 2014 року на момент
посвідчення заповіту 8 листопада 2012
року ОСОБА_7 будь-яким психічним
розладом, який би позбавляв його
здатності усвідомлювати значення
своїх дій та керувати ними, не страждав.
ОСОБА_7 виявляв ознаки психічного
розладу не психотичного характеру у
вигляді вираженого астенічного
синдрому внаслідок онкологічного
захворювання, який істотно впливав на
його здатність усвідомлювати значення
своїх дій та керувати ними (а.с. 166-189).

Експерти зазначили, що
запропоновані позивачем на вирішення
експертизи питання про можливість
маніпулювання поведінкою ОСОБА_7, про
вплив наркотичних засобів, залежність
від них, і таке інше, носять теоретичний
неконкретний характер, і відповідь на
них не входить в компетенцію
судово-психіатричної експертизи.

Відповідно до частини першої
статті 225 ЦК України правочин, який
дієздатна фізична особа вчинила в
момент, коли вона не усвідомлювала
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними, може бути визнаний судом
недійсним за позовом цієї особи, а в
разі її смерті за позовом інших осіб,
чиї цивільні права або інтереси
порушені.

Верховний Суд України у Постанові
від 29 лютого 2012 року, прийнятій за
наслідками розгляду заяви про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в порядку статті 355
ЦПК України, зазначив наступне:
«Висновок про тимчасову
недієздатність учасника такого
правочину слід робити, перш за все, на
основі доказів, які свідчать про
внутрішній, психічний стан особи в
момент вчинення правочину. Хоча
висновок експертизи в такій справі є
лише одним із доказів у справі і йому
слід давати належну оцінку в
сукупності з іншими доказами, будь-які
зовнішні обставини (показання свідків
про поведінку особи тощо) мають лише
побічне значення для встановлення
того, чи була здатною особа в
конкретний момент вчинення правочину
розуміти значення своїх дій та (або)
керувати ними.

Проведеною у справі експертизою
не зроблено висновку про абсолютну
неспроможність ОСОБА_7 в момент
складання ним заповіту розуміти
значення своїх дій та керувати ними, а
лише стверджено, що виражений
астенічний синдром внаслідок
онкологічного захворювання істотно
впливав на його здатність
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними, що саме по собі не є
підставою для визнання складеного в
такому стані заповіту недійсним.
Висновок експертів цілком
узгоджується з показаннями допитаних у
справі свідків.

За таких обставин розпорядження ОСОБА_7
своїм майном на користь дружини, з якою
він тривалий час перебував у шлюбі, мав
спільну дитину і яка весь час хвороби
чоловіка доглядала та всіляко
підтримувала його виглядає цілком
логічним. Суд приходить до висновку про
те, що волевиявлення ОСОБА_7 під час
складання заповіту 8 листопада 2012 року
було вільним і відповідало його
внутрішній волі. Законних підстав для
визнання заповіту недійсним з
зазначених у позові підстав немає.

На підставі викладеного, відповідно до
статей 215-218 ЦПК України,

В И Р І Ш И
В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
визнання недійсним заповіту від імені
ОСОБА_7, посвідченого 08 листопада 2012
року приватним нотаріусом ОСОБА_5, -
залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня його проголошення. У
разі якщо рішення було постановлено
без участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Апеляційна скарга, подана після
закінчення строків, залишається без
розгляду, якщо апеляційний суд за
заявою особи, яка її подала, не знайде
підстав для поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя