АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7010/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Трещов В. В. Доповідач - Григорченко
Е.І. Категорія 59
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

Судді-головуючого:
Григорченка Е.І.

Суддів колегії: Городничої
В.С., Лаченкової О.В.

при секретарі Видюковій Ю.С.

розглянувши апеляційні скарги ОСОБА_5
на ухвалу Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 20 травня 2014 року
про забезпечення позову ОСОБА_6 до
Жовтневого відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції,
Приватного підприємства
«Спеціалізоване підприємство
«Юстиція» в особі Дніпропетровської
філії, ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_7,
Приватний нотаріус Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_8,
Відділ державної реєстрації речових
прав на нерухоме майно реєстраційної
служби Дніпропетровського міського
управління юстиції про визнання
прилюдних торгів недійсними, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 20 травня 2014 року
задоволено заяву ОСОБА_6 про
забезпечення позову та накладено арешт
та заборонено відчуження нерухомого
майна, а саме квартиру розташовану в
АДРЕСА_1, що належить відповідачу
ОСОБА_5

Не погодившись з ухвалою, ОСОБА_5
звернулась до суду з апеляційною
скаргою, у якій ставить питання про
скасування ухвали, посилаючись на те,
що вона є незаконною та
необґрунтованою, постановлена з
порушенням норм процесуального права.

Перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали судді в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, суд приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню,
ухвала - скасуванню з наступних
підстав.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.210 ЦПК України в
мотивувальній частині ухвали
зазначаються мотиви, з яких суд дійшов
висновків, постановляючи ухвалу.

Постановляючи ухвалу про забезпечення
позову, суд першої інстанції в
мотивувальній частині не зазначив
мотивів, за яких він дійшов висновку
щодо необхідності задоволення заяви
про забезпечення позову шляхом
накладення арешту та заборони
відчуження нерухомого майна
відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України -суд за
заявою осіб, які беруть участь у справі,
може вжити, передбачені ЦПК України,
заходи забезпечення позову.

Частина 2 ст.151 ЦПК України передбачає,
що повинно бути зазначено у заяві про
забезпечення позову.

В силу ч. 3 ст. 151 ЦПК України
-забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду, а згідно ч. 5 ст.
153 ЦПК України -про вжиття забезпечення
позову суд постановляє ухвалу, в якій
зазначає вид забезпечення позову і
підстави його обрання, порядок
виконання, розмір застави, якщо така
призначена.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму
Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 р.,
розглядаючи заяву про забезпечення
позову, суд має з урахуванням доказів,
наданих позивачем на підтвердження
своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в
тому, що між сторонами дійсно виник
спір та існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову; з'ясувати обсяг позовних вимог,
дані про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Керуючись наведеними нормами
процесуального законодавства та
враховуючи роз'яснення Верховного Суду
України, при вирішенні питання про
забезпечення позову суд має здійснити
оцінку обґрунтованості доводів
позивача щодо необхідності вжиття
заходів забезпечення позову з
урахуванням розумності,
обґрунтованості і адекватності вимог
заявника щодо забезпечення позову;
забезпечення збалансованості
інтересів сторін, а також інших
учасників судового процесу; наявності
зв'язку між конкретним заходом до
забезпечення позову і предметом
позовної вимоги, зокрема, чи спроможний
такий захід забезпечити фактичне
виконання судового рішення в разі
задоволення позову; імовірності
утруднення виконання або невиконання
рішення суду в разі невжиття таких
заходів; запобігання порушенню у
зв'язку із вжиттям таких заходів прав
та охоронюваних законом інтересів
осіб, що не є учасниками даного
судового процесу.

Отже, вирішуючи питання про
забезпечення позову, суд також має
з'ясувати факти про наявність у
відповідача спірного майна або
знаходження належного відповідачеві
спірного майна у інших осіб, а також
брати до уваги інтереси не лише
позивача, а й інших осіб, права яких
можуть бути порушені у зв'язку із
застосуванням відповідних заходів.

З урахуванням наведених норм
законодавства судова колегія прийшла
до висновку, що ухвала суду першої
інстанції постановлена в порушення
норм процесуального права при
неповному з'ясуванні обставин справи,
зокрема не надані будь які докази які б
підтверджували право власності
позивача на квартиру, отже чи дійсно
між сторонами виник спір.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що ухвала суду першої інстанції
підлягає скасуванню з передачею
питання щодо забезпечення позову на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 303, 307, 312 ЦПК України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити

Ухвалу Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 20 травня 2014 року
про забезпечення позову у справі
скасувати, передати питання про
забезпечення позову на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і оскарженню не
підлягає.

СУДДІ: