АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5691/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Остапенко Н.Г. Доповідач -
Болтунова Л.М. Категорія 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2014 року Колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - Болтунової Л.М.

суддів: - Тамакулової
В.О., Макарова М.О.

при секретарі - Куць О.О.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.
Дніпропетровську цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне
рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 11 квітня 2014 року
за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про
стягнення боргу ,-

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська від
11 квітня 2014 року в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_4 про стягнення боргу за
договором позики було відмовлено.(
а.с.62)

З таким рішенням не погодилась
позивачка, звернулась з апеляційною
скаргою, в якій, посилаючись на
неповноту встановлення обставин
справи судом, неправильного
застосування норм матеріального та
процесуального права просила його
скасувати та ухвалити нове рішення ,
яким задовольнити її позов в повному
обсязі. ( а.с.67)

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Оскаржуване судове рішення
відповідає вимогам закону.

Звертаючись з позовом до суду у
листопаді 2013 року ОСОБА_4 зазначила, що
14 грудня 2010 року ОСОБА_5 під розписку
позичив у неї гроші у розмірі 3 000
доларів США на допомогу в оформленні
документів по об'єкту нерухомого майна,
розташованого за адресою м.
Дніпропетровськ, АДРЕСА_1.

Відповідач допомогу позивачці в
оформленні документів не надав,
грошові кошти не повернув. 01 вересня 2013
року ОСОБА_4 пред'явила ОСОБА_5 усну
вимогу, згідно розписці та положення
діючого цивільного законодавства, щодо
повернення заборгованості, на що
відповідач не прореагував. З
урахуванням неодноразового збільшення
позовних вимог, в кінцевій редакції
позивачка просила стягнути з
відповідача 3000 доларів США, що за
курсом НБУ становить еквівалент 35 635,25
грн., керуючись при цьому положеннями
ст.ст.526, 625, 1046,1047,1049 ЦК України.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що правовідносини, які виникли
між сторонами не відносяться до
правовідносин щодо договору позики,
які регулюються ст.ст.1046-1050 ЦК України.

Зазначений висновок суду відповідає
обставинам справи, узгоджується з
нормами матеріального права, які
правильно застосовані судом першої
інстанції.

Як вбачається з матеріалів, при
розгляді справи представник позивачки
стверджував, що 14 грудня 2010 року
ОСОБА_5 була написана розписка, за якою
він позичив і отримав у ОСОБА_4 3000
доларів США, а тому вважає, що між
сторонами виникли правовідносини, які
відносяться до правовідносин договору
позики.

Згідно до вимог ст.11 ЦПК України суд
розглядає справу не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмету спору на власний розсуд.

З розписки видно, що між сторонами
фактично мав місце договір про надання
послуг, оскільки, як не заперечував і
сам представник позивачки, відповідач
отримав зазначену суму грошей за
допомогу у оформленні повного пакету
документів стосовно об'єкту нерухомого
майна, розташованого за адресою м.
Дніпропетровськ, АДРЕСА_1 та
зобов*язався зробити це до 14 квітня 2011
року.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що оскаржуване
судове рішення відповідає вимогам
закону та прийняте без порушень норм
матеріального та процесуального права.
А отже апеляційна скарга не
задовольняється.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 -
відхилити.

Заочне рішення Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська від
11 квітня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з цього
часу.

Судді: Болтунова Л.М.
Макаров М.О. Тамакулова В.О.