АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
інстанції Герчаківська О.Я.
Провадження № 22-ц/789/1167/14 Доповідач -
Фащевська Н.Є.Категорія - 48
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2014 р. колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Фащевської Н.Є.

суддів - Гурзель І. В., Ходоровський М.
В.,

при секретарі - Панькевич Т.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1,
який представляє інтереси ОСОБА_2 на
рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 3 вересня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про стягнення аліментів на
утримання повнолітнього сина, який
продовжує навчання,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_3 про стягнення з нього аліментів
на утримання повнолітнього сина, який
продовжує навчання, по ? частині
заробітку, а також стягнення аліментів
в сумі 4278,3 грн. за останній рік.

Позивачка вказала, що відповідач в
добровільному порядку не надає
матеріального утримання сину ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Тернопільського
міськрайоного суду від 3 вересня 2014
року у задоволенні позову ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про стягнення аліментів на
утримання повнолітнього сина, який
продовжує навчання відмовлено.

ОСОБА_1, який представляє інтереси
ОСОБА_2, звернувся з апеляційною
скаргою на вищезазначене рішення суду,
як таке, що ухвалене з порушенням вимог
матеріального та процесуального права,

Посилаючись на вищенаведене,
апелянт просить скасувати рішення
суду та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про стягнення аліментів на
користь ОСОБА_2 за останній рік в сумі
4278,3 грн. та стягнення в подальшому
аліментів з ОСОБА_3 на утримання
повнолітнього сина в розмірі 1/4 частини
усіх видів заробітку ОСОБА_3 до
досягнення ним 23 річного віку за умови,
що він буде продовжувати навчання.

Сторони у судове засідання не
з'явились (відповідач повторно).
Враховуючи те, що в справі є дані про їх
належне оповіщення, поважність причин
їх відсутності судом не встановлено,
колегія вважає за необхідне слухати
справу у їх відсутність у письмову
провадженні.

Заслухавши доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи,
зазначені в апеляційній скарзі, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга до
задоволення не підлягає з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову
про стягнення аліментів на утримання
сина до закінчення навчання, суд
виходив з того, що ОСОБА_3 є
непрацездатним, являється інвалідом 2
групи загального захворювання, єдиним
джерелом доходу для нього є пенсія в
розмірі 1481,35 грн., значну частину якої
він витрачає на придбання ліків, тому у
нього немає можливості надавати
допомогу повнолітньому сину.

З таким висновком суду
погоджується і суд апеляційної
інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони
перебувають у шлюбі, що стверджується
свідоцтвом про укладення шлюбу серії
НОМЕР_1 від 17 червня 1995 року.

Від даного шлюбу у них народився син
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить
свідоцтво про народження серії НОМЕР_2
від 2 грудня 1995 року.

Згідно довідки №0397/2 від 24 червня
2014 року, виданої Львівським державним
університетом безпеки
життєдіяльності, ОСОБА_4 дійсно
зарахований на денну форму навчання за
державним замовленням курсантом
Університету за напрямом підготовки
6.170201 "Цивільний захист"(наказ про
зарахування на навчання ЛДУ БЖД від
11.08.2013 року №348 о/с) і на даний час, як
ствердили сторони, навчається на 2-му
курсі інституту цивільного захисту.
Живе в казармі, харчується за рахунок
навчального закладу, забезпечений
форменим одягом та отримує стипендію в
розмірі 200 грн.

Відповідно до ст.199 СК України
якщо повнолітні дочка, син продовжують
навчання і у зв'язку з цим потребують
матеріальної допомоги, батьки
зобов'язані утримувати їх до
досягнення двадцяти трьох років за
умови, що вони можуть надавати
матеріальну допомогу.

Згідно ст.200 СК України суд визначає
розмір аліментів на повнолітню дитину
в твердій грошовій сумі та (або) в
частці від заробітку (доходу) платника
аліментів з урахуванням обставин,
зазначених у ст.182 СК України.

Зокрема, при визначенні розміру
аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я
та матеріальне становище дитини; 2) стан
здоров'я та матеріальне становище
платника аліментів; 3) наявність у
платника аліментів інших дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, дочки, сина; 4) інші обставини,
що мають істотне значення (ч.1 ст.182 СК
України).

Пунктом 20 Постанови Пленуму
Верхового Суду України №6 від 15.05.2006
року "Про застосування судами України
окремих норм Сімейного Кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів"
визначено, що обов'язок батьків
утримувати повнолітніх дочку, сина, які
продовжують навчатися після
досягнення повноліття (незалежно від
форми навчання), виникає за
обов'язкової сукупності таких
юридичних фактів: досягнення дочкою,
сином віку, який перевищує 18, але є
меншим 23 років; продовження ними
навчання; потреба у зв'язку з цим у
матеріальній допомозі; наявність у
батьків можливості надавати таку
допомогу.

Проаналізувавши матеріали
справи, суд першої інстанції вірно
прийшов до переконання що відповідач
не має можливості надавати матеріальну
допомогу враховуючи наступні
обставини.

Так, судом встановлено, що згідно
довідки до акту огляду
медико-соціальною експертною комісією
серії АВ №0329467 від 8 квітня 2014 р. ОСОБА_3
встановлена друга група інвалідності.

13 червня 2014 р. Пенсійним фондом
України відповідачу видано пенсійне
посвідчення серії НОМЕР_3, як інваліду 2
групи - загальне захворювання.

Відповідно до довідки №24.91/12 від 2
вересня 2014 р., виданої Управлінням
пенсійного фонду в м. Тернополі, ОСОБА_3
знаходиться на обліку в Управлінні
пенсійного фонду в м. Тернополі і
отримує пенсію по інвалідності
внаслідок загального захворювання в
розмірі 1481,35 грн.

Про те, що відповідач працює та
має інші види заробітку апелянтом
жодних доказів не представлено.

Відповідає вимогам закону та
встановленим обставинам по справі і
висновок суду про відмову у
задоволенні позовних вимог про
стягнення з відповідача аліментів за
попередній рік.

Так, відповідно до вимог ст.191 СК
України аліменти на дитину
присуджуються за рішенням суду від дня
пред'явлення позову. Аліменти за
минулий час можуть бути присуджені,
якщо позивач надасть суду докази того,
що він вживав заходів щодо одержання
аліментів, але не міг їх одержати у
зв'язку з ухиленням останнього від їх
сплати. У цьому разі суд може присудити
аліменти за минулий час, але не більше
як за три роки.

Судом встановлено, що у 2013 році
позивачка не зверталась до суду з
вимогами про стягнення з відповідача
аліментів.

Будь-яких доказів того, що вона
вживала заходи щодо одержання
аліментів з відповідача, але не могла
їх одержати у зв'язку з ухиленням
останнього від їх сплати, позивачка не
подала.

Колегія не приймає до уваги
посилання апелянта на те, що
відповідач перебував за кордоном і
позивачка не мала змоги звернутись до
нього з вимогою про сплату аліментів,
оскільки даний факт сам по собі не міг
бути перешкодою для звернення до суду
з позовом про стягнення аліментів.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому підстав
для її задоволення немає.

Таким чином, колегія суддів
прийшла до висновку, що рішення суду є
законним та обґрунтованим, ухвалене з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а тому підстав
для його скасування з мотивів,
викладених в апеляційній скарзі, не
вбачає.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який
представляє інтереси ОСОБА_2,
відхилити.

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 3 вересня 2014
року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Н.Є. Фащевська