22-ц/775/347/2014(м)
Головуючий у 1-ій інстанції
Доповідач Ткаченко Т.Б.
У х в а л а

Іменем України

09 квітня 2014 року.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Донецької області у складі:

Головуючого -
Песоцької Л.І.

Суддів -
Ткаченко Т.Б., Мальцевої Є.Є.

При секретарі
- Макаровій О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на заочне
рішення Волноваського районного суду
Донецької області від 20 березня 2012
року,

В с т а н о в и л а:

У травні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, в
якому просив стягнути солідарно з
відповідачів на його користь у
відшкодування заподіяної в результаті
дорожньо-транспортної пригоди майнову
шкоду, пов'язану з пошкодженням
автомобіля 21941,91 грн., моральної шкоди
3000 грн. та відшкодувати судові витрати.

Посилався на те, що 08 червня 2009 року
приблизно о 21 год. 30 хв. на 178 км + 620 м
автодороги Слав'янськ - Донецьк -
Маріуполь в результаті дорожньо -
транспортної пригоди, що сталася з вини
відповідачки ОСОБА_3, яка керувала
автомобілем RENAULT Kengoo , державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, власником
якого є ОСОБА_4, був пошкоджений
належний йому автомобіль DAEWOO Lanos,
державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

У зв'язку з пошкодження автомобіля йому
заподіяна моральна шкода, яка також
пов'язана з порушенням нормальних
життєвих стосунків та душевними
стражданнями.

Заочним рішенням Волноваського
районного суду Донецької області від 18
жовтня 2010 року від 18 жовтня 2010 року
стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 в
рахунок відшкодування заподіяної йому
матеріальної шкоди 21941 грн. 91 коп., у
рахунок відшкодування заподіяної йому
моральної шкоди 3000 грн., понесені ним
витрати по суду - 669 грн.42 коп., а усього
25611 грн. 33 коп.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено у зв'язку з
необґрунтованістю.

Ухвалою Волноваського районного суду
Донецької області від 06 грудня 2010 року
дане заочне рішення скасовано.

Заочним рішенням Волноваського
районного суду Донецької області від 20
березня 2012 року, ухваленим повторно,
зазначений позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в
рахунок відшкодування заподіяної йому
матеріальної шкоди 21941 грн.91 коп., у
відшкодування моральної шкоди 3000 грн.,
у відшкодування судових витрат 669 грн.42
коп., а всього 25611 грн.33 коп.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено у зв'язку з
необґрунтованістю.

Ухвалою Волноваського районного суду
Донецької області від 24 лютого 2014 року
виправлена описка в прізвищі позивача
ОСОБА_2

Не погоджуючись з рішенням суду,
представник відповідачки ОСОБА_3 -
ОСОБА_5, посилаючись в апеляційній
скарзі на невідповідність висновків
суду обставинам справи, порушення норм
процесуального права і неправильне
застосування норм матеріального права,
просить рішення суду скасувати і
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
відмовити у повному обсязі.

Зокрема зазначає, що судом не була
встановлена особа позивача, що
свідчить про поверховий розгляд
справи, відповідачка ОСОБА_3 не
викликалась до суду і розгляд справи
проведений без її участі, що
підтверджується ухваленням заочного
рішення від 06 грудня 2010 року, судом не
було роз'яснено сторонам їх прав і
обов'язків. Оскаржуване заочне рішення
не було направлено відповідачу у
встановлений законом строк. Судом не
прийнято до уваги ті обставини, що дії
позивача також не відповідали вимогам
Правил дорожнього руху України, які
знаходяться у причинному зв'язку з
настанням ДТП, що підтверджуються
висновком повторної авто - технічної
експертизи № 11900 від 12 січня 2010 року,
який не було враховано судом.

Позивачем не доведено в повному обсязі
розмір матеріального збитку, оскільки
до матеріалів справи надано Акт оцінки
спеціаліста, який не попереджався про
кримінальну відповідальність за дачу
завідомо неправдивого висновку.
Позивачем також не доведено розмір
моральної шкоди.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України
апеляційний суд розглядає справу у
відсутності відповідачки ОСОБА_3 та її
представника, які належним чином
повідомлені про час і місце судового
розгляду справи. Направили до суду
заяви про розгляд справи без їх участі.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення відповідача ОСОБА_4, який
підтримав апеляційну скаргу, вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, рішення суду скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
позивачу у задоволенні позивачу,
заперечення позивача та його
представника - ОСОБА_8, які просили
апеляційну скаргу відхилити, рішення
залишити без зміни, перевіривши
матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги та обговоривши
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду
першої інстанції залишенню без змін
таких підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Згідно ч.1, 2 ст.1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч.1,2 ст.1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другої цієї
статті.

Моральна шкода відшкодовується
незалежно від вини фізичної або
юридичної особи, яка її завдала, якщо
шкоди завдано каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я або смертю
фізичної особи внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки.

Згідно зі ст.ст. 1187 ч.2, 1188 ч.1 п.3 ЦК
України, шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом, а за
наявності вини всіх осіб, діяльністю
яких було завдано шкоди, розмір
відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають значення для справи.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 в
частині стягнення матеріальної шкоди з
ОСОБА_3, суд виходив з того, що дії
відповідачки знаходяться у причинному
зв'язку з настанням ДТП, яка керувала
автомобілем, створила аварійну
обстановку, порушила ПДР і спричинила
зіткнення автомобілів і заподіяння
шкоди позивачу. Суд критично
поставився до висновків авто -
технічної експертизи, відповідно до
якої з боку позивача мали місце
порушення Правил дорожнього руху та
він мав технічну можливість уникнути
зіткнення, оскільки аварійну ситуації
створила відповідачка та цей висновок
експертизи ґрунтується на поясненнях
ОСОБА_2 у матеріалах справи про
адміністративне правопорушення. Але
такі пояснення в матеріалах
адміністративної справи №3-2195
відсутні. В судовому засіданні позивач
показав, що він рухався зі швидкістю 50-60
км/год на лівій смузі, оскільки
випереджав авто, побачив авто, яким
керувала відповідачки за 30-40 метрів,
гальмував, намагався уникнути
зіткнення, але все одно авто
зіткнулися. За таких обставин суд
критично поставився до висновку
експертизи в цій частині.

Задовольняючи вимоги позивача в
частині стягнення на його користь
моральної шкоди в сумі 3000 грн., суд з
вини відповідачки в заподіянні шкоди,
яка тривалий час не відшкодовує
завдану нею позивачу матеріальну шкоду
чим завдає йому незручності і
нервування.

Суд також не прийняв до уваги
заперечення представника відповідача
в тій частині, що мала місце вина обох
водіїв - як позивача, так і
відповідачки, оскільки відсутність в
діях позивача порушень правил
дорожнього руху і відповідно
відсутність у його діях складу
правопорушення, передбаченого ст.124
КУпАП доведена постановою суду.

З таким висновком суду не можна не
погодитися.

Стаття 10 ЦПК України передбачає, що
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості.

Згідно вимог ст.60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок
у кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Судом першої інстанції встановлено і
це підтверджується матеріалами справи,
по даному факту дорожньо -
транспортного випадку, проводилася
перевірка (матеріали двох
адміністративних справ № 3-2195 і № 3-3305
(а.с.61 - 79).

Постановою Волноваського районного
суду Донецької області від 14 серпня 2009
року відповідачка ОСОБА_3 визнана
винною у скоєнні даної дорожньо -
транспортної пригоди, внаслідок якої
автомобілю позивача були спричинені
технічні ушкодження (а.с.23).

Зазначена постанова Волноваського
районного суду Донецької області була
скасована на підставі постанови
апеляційного суду Донецької області
від 13 листопада 2009 року у зв'язку з
процесуальними порушеннями, оскільки
ОСОБА_3 не була присутня в судовому
засіданні і її права були порушені. Як
вбачається з вказаної постанови
апеляційного суду Донецької області
питання щодо наявності вини у діях
ОСОБА_3 не вирішувалися і не
скасовувалися з підстав відсутності в
її діях адміністративного
правопорушення, а провадженням справа
у справі було закрито у зв'язку з
закінченням терміну притягнення до
адміністративної відповідальності
(а.с.24 - 26).

Постановою Кіровського районного суду
міста Донецька від 29 січня 2010 року
адміністративна справа відносно
позивача ОСОБА_2 (власника і водія
автомобіля) була закрита провадженням
у зв'язку з відсутністю в його діях
складу адміністративного
правопорушення (відсутність порушень
правил дорожнього руху), яка набрала
чинності (а.с.22, 111, 146 - 148).

Відповідно до висновку спеціаліста №
444 від 02 липня 2009 року НДІЕКЦ ГУ МВС
України в Донецької області з
технічної точки зору водій автомобіля
«RENAULT-KENGOO», держномер НОМЕР_1 ОСОБА_3
мала технічну можливість запобігти
ДТП, її дії не відповідали вимогам п.10.1,
п.10.8 (ч.) ПДР та знаходились в причинному
зв'язку із настанням ДТП. В діях водія
автомобіля DAEWOO-LANOS, державний
реєстраційний номер НОМЕР_2, ОСОБА_2
вбачається не відповідність вимогам
п.12.3 ПДР, які знаходились в причинному
зв'язку із настанням даного ДТП (а.с.80-87).

Відповідно до висновку судової авто -
технічної експертизи від 28 грудня 2009
року Донецького НДІСЕ від 28 грудня 2009
року, проведеного під час розгляду
адміністративної справи № 3-3054 за
фактом зіткнення автомобіля DAEWOO Lanos під
керуванням водія ОСОБА_2 з автомобілем
RENAULT Kengoo під керуванням водія ОСОБА_3, в
діях водія ОСОБА_2 невідповідностей
вимогам Правил дорожнього руху, які б
знаходились в причинному зв'язку з
настанням пригоди не вбачається,
останній не мав технічної можливості
запобігти настанню пригоди діючи у
відповідності з нормативними вимогами
п.12.3 Правил дорожнього руху України.

Дії водія ОСОБА_3 не відповідали
вимогам п.10.1, п. 10.4 Правил Дорожнього
руху, при цьому відступлення від цих
вимог Правил створювало необхідні і
достатні умови для настання пригоди і
знаходилося з ним в причинному зв'язку
(а.с. 100-104).

Відповідно до висновку повторної
судової авто - технічної експертизи
Харківського НДІСЕ № 11900 від 12 січня 2012
року, водій ОСОБА_3 повинна була діяти
згідно з вимогами п.п.10.1, 10.4 або п.п.10.1,
10.8 Правил дорожнього руху України,
технічна можливість уникнути
зіткнення автомобілів зі сторони
водія ОСОБА_3 обумовлювалася
виконанням нею вказаних вимог, для чого
у неї не було будь-яких перешкод
технічного характеру. Дії водія ОСОБА_3,
яка при виїзді зі смуги прискорення не
пропустила автомобіль ДЕУ-Ланос , з
технічної точки зору, знаходилися в
причинному зв'язку з пригодою (а.с. 204
-207).

З огляду на зазначене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що дорожньо-транспортна
пригода трапилася з вини відповідачки
ОСОБА_3, яка допустила порушення Правил
дорожнього руху України, і її дії
знаходять в причинному зв'язку з
настанням події, під час якої був
пошкоджений автомобіль позивача.

Доводи апеляційної скарги, що судом
безпідставно не прийняті до уваги
висновки вищезазначеної експертизи №
11900 від 12 січня 2012 року, щодо технічної
можливості водія ОСОБА_2 своєчасним
гальмуванням запобігти зіткненню
автомобілів, і що дії не відповідали
вимогам Правил дорожнього руху
України, які знаходяться в причинному
зв'язку з настанням ДТП, являються
безпідставними, оскільки такого
висновку експерт дійшов за умови, якщо
з моменту виїзду зі смуги прискорення
до моменту зупинки автомобіля Рено
Кенгу він долав 15 м зі швидкістю 10-15
км/год, а потім до зіткнення
автомобілів знаходився в нерухомому
стані 2 с., посилаючись на свідчення, які
маються в матеріалах адміністративної
справи (п.4, аб. 3 п.5 висновку).

Дійшовши такого висновку, експерт
обґрунтовував свій висновок вихідними
даними, викладеними в направленні
інспектора відділу оформлень
матеріалів ДТП, лейтенанта міліції
Порхоменко А.А. на проведення авто -
технічного дослідження, в якому
зазначено, що зі слів водія ОСОБА_3
автомобіль Рено зі швидкістю 10-15 км/год
перетинав проїзну частину справа
наліво і з моменту виїзду на проїзну
частину зі смуги прискорення до
моменту зупинки долав 15 м. З моменту
зупинки до моменту зіткнення пройшло 2
с. (а.с.206 зворот, 76).

Разом з тим, як вбачається з матеріалів
справи, в своїх поясненнях від 08 червня
2009 року, наданих після
дорожньо-транспортної пригоди, і які
знаходяться в матеріалах
адміністративної справи, ОСОБА_3
пояснила, що в момент перестроювання
автомобіль під її керуванням рухався
зі швидкістю 40- 50 км/год. Після того, як
вона зупинилася у розриві (для
здійснення розвороту) через 2-3 секунди
відбулося зіткнення з автомобілем
позивача (а.с.71). Даних про те, яку
відстань долав автомобіль під її
керуванням зі смуги прискорення,
пояснення ОСОБА_3 не містять.

Аналогічні пояснення дав і відповідач
ОСОБА_4 08 червня 2009 року (а.с.69).

Оскільки вихідні данні, викладені
інспектором відділу оформлень
матеріалів ДТП в направленні від 24
червня 2009 року (а.с.76), не відповідають
поясненням відповідачів, наданими в
адміністративній справі, судом вірно
не прийнято до уваги висновки експерта,
викладені в п.4, аб. 3 п.5, оскільки вони
зроблені за наявністю відповідних
умов, які не відповідали фактичним
обставинам дорожньої транспортної
пригоди.

Під час розгляду апеляційної скарги
ОСОБА_3 на постанову Кіровського
районного суду міста Донецька від 29
січня 2010 року, якою адміністративний
матеріал у відношенні ОСОБА_2 за ст.124
КУпАП провадженням закрито у зв'язку з
відсутністю у його діях складу
адміністративного правопорушення,
ОСОБА_3 змінила свої пояснення відносно
швидкості руху під час перестроювання,
пояснив, що вона рухалась зі швидкістю
більше 15 км/год (а.с.140)

Більш того, відсутність вини ОСОБА_2 в
даній ДТП встановлена постановою
Кіровського районного суду міста
Донецька від 29 січня 2010 року ( а.с.111, 146 -
148).

Неспроможні і доводи апеляційної
скарги, що позивачем не доведено розмір
майнової шкоди, оскільки до матеріалів
справи наданий Акт оцінки спеціаліста,
який не попереджався про кримінальну
відповідальність за дачу завідомо
неправдивого висновку.

Згідно наданого позивачем висновку
судового товарознавчого дослідження,
сума заподіяної йому матеріальної
шкоди становить 20 494 грн.71 коп. ( а.с.28 - 46,
154- 164).

Апелянт не погодився з даним висновком
лише в апеляційній скарзі, при цьому в
суді першої інстанції ніяких
заперечень стороною відповідачів не
наводилось, клопотань про призначення
авто - товарознавчої експертизи не
заявлялось.

Не заявлено такого клопотання
апелянтом і під час розгляду справи
апеляційним судом, даних про це в
апеляційній скарзі не мається.

Підтримуючи доводи апеляційної скарги,
відповідачем ОСОБА_10 також не заявлено
клопотання про призначення вказаної
експертизи.

Колегія суддів погоджується з розміром
моральної шкоди, яка підлягає
відшкодуванню на користь позивача,
оскільки позивачем, як в позовній
заяві, так і в суді наведені підстави та
обґрунтування відшкодування цієї
шкоди, було пошкоджено майно позивача,
яким він користувався, автомобіль 2004
року випуску і знаходився в
експлуатації приблизно п'ять років,
позивач приймав самостійно міри для
відновлення автомобіля.

Враховуючи обсяг заподіяної шкоди,
глибини душевних страждань, колегія
суддів погоджується з розміром
визначеної судом моральної шкоди, яка
підлягає відшкодуванню на користь
позивача.

Згідно ч.3 ст.309 ЦПК України порушення
норм процесуального права можуть бути
підставою для скасування або зміни
рішення, якщо це порушення призвело до
неправильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги, що до
матеріалів справи несвоєчасно була
додана копія паспорта позивача, а судом
допущена описка у прізвищі позивача,
яка в подальшому судом була
виправлена, не свідчить про те, що судом
не було встановлено особу позивача.

Неспроможні і доводи апеляційної
скарги щодо не роз'яснення
відповідачам їх прав і обов'язків.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачі не були присутніми в суді
першої інстанції, під час розгляду
справи направили заяви про розгляд
справи без їх участі, скориставшись
своїм правом на правову допомогу, яку
їм надав адвокат ОСОБА_11 і приймав
участь в суді ( а.с. 196 - 200).

Крім того, наведені апелянтом доводи, у
тому числі і щодо несвоєчасного
направлення відповідачам копії
рішення суду, не є безумовною
підставою для скасування рішення суду.

Ухвалене судом першої інстанції
заочне рішення від 18 жовтня 2010 року
було скасовано ухвалою Волноваського
районного суду Донецької області від 06
грудня 2010 року, тому робити висновки
щодо порушення прав відповідачки під
час розгляду справи, за наслідками якої
було ухвалено рішення суду від 18 жовтня
2010 року, колегія суддів не має підстав.

Відповідно до ст.ст. 11, 303 ЦПК України,
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Розглядаючи справу в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що рішення суду постановлено з
дотримання норм матеріального і
процесуального права, в ньому повно
відображені обставини, що мають
значення для даної справи, висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються допустимими доказами,
дослідженими в судовому засіданні і
підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України,
колегія суддів,

У х
в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_5 відхилити.

Заочне рішення Волноваського
районного суду Донецької області від 20
березня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
Л.І. Песоцька

Судді
Т.Б. Ткаченко

Є.Є.Мальцева