Номер провадження: 22-ц/785/6987/14
Головуючий у першій інстанції Свячена
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Ісаєвої Н.В., Кравця Ю.І.,

при секретарі Сілукової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за позовом прокуратури
Приморського району міста Одеси в
інтересах держави в особі Одеської
міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
витребування майна з чужого
незаконного володіння, за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення
Приморського районного суду міста
Одеси від 18 червня 2014 року,

встановила:

Прокуратура Приморського району м.
Одеси звернулась до суду з позовом в
інтересах держави в особі Одеської
міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
просила витребувати із чужого
незаконного володіння відповідачів
нежитлове підвальне приміщення, яке
розташоване за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 56, 8 кв. м. на користь
Одеської міської ради, визнати за
Одеською міською радою право власності
на вказане нежитлове приміщення, а
також скасувати реєстрацію права
власності за відповідачами на дане
підвальне приміщення.

В обґрунтування позовних вимог,
позивач зазначив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3
на підставі свідоцтва про право
власності на житлове приміщення від
23.06.1993 року набули право власності на 1/4
квартири АДРЕСА_1 та відповідно до
договору дарування від 20.08.2008 року
набули право власності на 14 квартири
АДРЕСА_1, тобто є власниками по 1/2
квартири АДРЕСА_1. Під приміщенням
квартири АДРЕСА_1, розташоване
нежитлове підвальне приміщення
загальною площею 56,8 кв. м.

Згідно рішенням Приморського
районного суду м. Одеси від 01 грудня 2011
року за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнано право
власності в рівних частинах на
квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 121, 2
кв. м. з урахуванням підвального
приміщення (58, 3 кв. м. - житлове
приміщення квартири). В подальшому,
вищевказане рішення скасовано
рішенням апеляційного суду Одеської
області від 14 травня 2012 року.

Проте в результаті проведення
перевірки за актом обстеження від 14
січня 2014 року та довідкою від 15 січня 2014
року, наданих ЖКС «Порто-Франківським»
було встановлено, що нежитловим
підвальним приміщення, яке розташовано
за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 56.8
кв. м., продовжують незаконно
користуватись ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Рішенням Приморського районного суду
міста Одеси від 18 червня 2014 року позов
прокурора було задоволено частково.

Витребувано із чужого незаконного
володіння ОСОБА_2, ОСОБА_3 нежитлове
підвальне приміщення, яке розташоване
за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 56,
8 кв. м. на користь Одеської міської
ради.

Рішення суду є підставою для внесення
запису щодо скасування реєстрації
права власності ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
нежитлове підвальне приміщення, яке
розташоване за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 56, 8 кв. м. В задоволені
решти вимог відмовлено.

Зазначене рішення суду оскаржує в
апеляційному ОСОБА_2 та ОСОБА_3

В скарзі з посиланням на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права ставиться питання про скасування
судового рішення та ухвалення нового
рішення про відмову прокурору у
задоволенні позову.

Інші сторони рішення суду не
оскаржували.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
суддю - доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах позовних вимог, доводів
апеляційної скарги та заперечень на
неї, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без
зміни, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Судом встановлено, матеріалами справи
підтверджено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є
співвласниками квартири АДРЕСА_1 на
підставі свідоцтва про право власності
на житлове приміщення від 23 червня 1993
року та відповідно до договору
дарування від 20 серпня 2008 року.

Під вказаною квартирою розташоване
нежитлове підвальне приміщення
загальною площею 56, 8 кв. м., що
підтверджується технічним паспортом
виданого КП «ОМБТІ та РОН» від 11 жовтня
2012 року.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 01 грудня 2011 року за ОСОБА_2
та ОСОБА_3 визнано право власності в
рівних частинах на квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 121, 2 кв. м., з
урахуванням підвального приміщення (58,
3 кв. м. - житлове приміщення квартири).

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 14 травня 2012 року
вищевказане рішення суду скасовано,
ухвалено нове рішення про відмову
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у задоволенні позову.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 27 липня 2012 року
відмовлено ОСОБА_2, ОСОБА_3 у відкритті
касаційного провадження у вказаній
справі.

В результаті проведення перевірки за
актом обстеження від 14 січня 2014 року та
довідкою від 15 січня 2014 року, наданих
ЖКС «Порто-Франківським» встановлено,
що вказаним нежитловим підвальним
приміщенням продовжують незаконно
користуватись ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Відповідно до ст. 14 ЦПК України судові
рішення, що набрали законної сили,
обов'язкові для всіх органів державної
влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України.

Згідно з ч. 1 п. 3 ст. 346 ЦК України право
власності припиняється у разі
припинення права власності на майно,
яке за законом не може належати цій
особі.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що
право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

У судовому засіданні доведено, що право
власності на нежитлове підвальне
приміщення, яке розташовано за адресою:
АДРЕСА_1, загальною площею 56, 8 кв. м, на
яке суд визнав право власності у складі
житлового приміщення, припинено
рішенням апеляційного суду Одеської
області від 14 травня 2012 року.

Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник
має право витребувати своє майно від
особи, яка незаконно, без відповідної
правової підстави заволоділа ним.

Згідно ст. 41 Конституції України, ст. 321
ЦК України кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право власності є
непорушним.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник
на свій розсуд володіє, користується та
розпоряджається належним йому майном.

Пунктом 1 ст. 24 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
встановлено, що правовий статус
місцевого самоврядування визначається
Конституцією України, цим та іншими
законами, які не повинні суперечити
положенням цього Закону.

Згідно зі ст. ст. 317, 319 Цивільного
кодексу України, Одеська міська рада
володіє, користується і
розпоряджається належним їй майном.

Статтею 321 зазначеного Кодексу
передбачено, що власник не може бути
позбавлений своїх прав на майно.

Згідно з п. п. 5 ст. 60 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні» до
виняткової компетенції органів
місцевого самоврядування відносяться
правомочності щодо володіння,
користування і розпорядження об'єктами
комунальної власності, у тому числі
питання, пов'язані з визначенням
доцільності, порядку й умов надання в
оренду об'єктів комунальної власності.

Відповідно до п. 8 ст. 60 Закону України
«Про місцеве самоврядування в
Україні», об'єкти права комунальної
власності не можуть бути вилученими у
територіальних громад та передані
іншим суб'єктам права власності без
згоди безпосередньо територіальної
громади чи відповідного рішення ради
чи уповноваженого органу.

Згідно із п. 9 ст. 8 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду», нежилі приміщення житлового
фонду, які використовуються
підприємствами торгівлі, громадського
харчування, житлово-комунального та
побутового обслуговування населення
на умовах оренди, при приватизації
житлового фонду передаються у
комунальну власність міських,
селищних, сільських Рад народних
депутатів.

Отже, спірне приміщення - підвал
відноситься до категорії нежилих
приміщень, тобто є самостійним об'єктом
цивільно-правових відносин, що
належить до комунальної власності
територіальної громади м. Одеси.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
територіальним громадам сіл, селищ,
міст, районів у містах належить право
комунальної власності на житловий
фонд, нежитлові приміщення, інше майно
і майнові права, рухомі та нерухомі
об'єкти, визначені відповідно до закону
як об'єкти права комунальної власності,
а також кошти, отримані від їх
відчуження.

Приймаючи до уваги, що нежиле підвальне
приміщення площею 56, 8 кв. м., яке
розташовано за адресою: АДРЕСА_1 є
комунальною власністю, що належить
територіальній громаді міста в особі
Одеської міської ради, суд першої
інстанції, всупереч твердженню
апелянта, прийшов до правильного
висновку щодо витребування із чужого
незаконного володіння ОСОБА_2, ОСОБА_3
спірного нежитлового підвального
приміщення на користь Одеської міської
ради.

За таких обставин, суд першої
інстанції, з'ясувавши обставини справи
та давши належну оцінку зібраним
доказам, дійшов до обґрунтованого
висновку про наявність правових
підстав для часткового задоволення
позову. Вказані висновки суду
відповідають зібраним у справі
доказам, яким судом дана належна
оцінка, правильно визначена юридична
природа правовідносин що виникли і
закон, який їх регулює.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
судове рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

Докази та обставини, на які посилається
апелянт в скарзі, були предметом
дослідження судом першої інстанції та
додаткового правового аналізу не
потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом були
дотримані норми матеріального і
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, обґрунтовано викладених в
мотивувальної частині оскаржуваного
рішення.

Суди розглядають цивільні справи
відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України,
тобто в межах заявлених вимог та на
підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції розглянув справу
відповідно до ст. 11 ЦПК України: за
зверненням фізичних осіб, в межах
заявлених ними вимог та на підставі
наданих ними доказів, доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для висновку про неправильне
застосування судом норм матеріального
чи процесуального права, які призвели
або могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє скаргу і
залишає рішення без змін, якщо судом
першої інстанції постановлено рішення
з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315,
319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Приморського районного суду
Одеської області від 18 червня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена протягом
двадцяти днів безпосередньо до суду
касаційної інстанції з дня набрання
нею законної сили.

Головуючий
О.Г.Журавльов

Судді

Н.В.Ісаєва

Ю.І.Кравець