У х в а л а

іменем україни

17 вересня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Лесько А.О., Хопти С.Ф.,
Червинської М.Є., Черненко В.А.

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи» до ОСОБА_1, відкритого
акціонерного товариства «Племінний
завод Закарпатський» про стягнення
заборгованості за касаційною скаргою
товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» на рішення Сихівського
районного суду м. Львова від 10 жовтня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Львівської області від 24 лютого 2014
року,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року товариство з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні
ініціативи») звернулось до суду з
указаним позовом, в якому просило
стягнути на його користь солідарно з
відповідачів заборгованість у розмірі
213 045 грн 07 коп.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 17
вересня 2007 року між первинним
кредитором закритим акціонерним
товариством «Акціонерний комерційний
промислово - інвестиційний банк» та
ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за
умовами якого останній отримав кредит
у сумі 112 640 грн та зобов'язався в
порядку та на умовах, визначених
кредитним договором, повертати кредит,
виплачувати проценти за користування
кредитом, сплачувати неустойки та інші
передбачені платежі в строки та на
умовах, передбачені кредитним
договором та Додатком № 1 до нього -
Графіком платежів. На забезпечення
умов виконання вказаного кредитного
договору з ВАТ «Племінний завод
Закарпатський» укладено договір
поруки, згідно з яким останні
поручається за виконання боржником
кредитного договору власними коштами.
Вказував, що 17 грудня 2012 року між
публічним акціонерним товариством
«Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк», яке є
правонаступником закритого
акціонерного товариства Акціонерного
комерційного промислово -
інвестиційного банку, та ТОВ «Кредитні
ініціативи» було укладено договір
відступлення прав вимоги, відповідно
до якого останнє зобов'язувалось
передати грошові кошти в розпорядження
банку, який зобов'язувався відступити
ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права
грошових вимог до боржників за
кредитними договорами, перелік яких
міститься в Додатку № 1 до договору
відступлення. Таким чином, ПАТ
«Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк» було
відступлено право грошової вимоги за
кредитним договором від 17 вересня 2007
року ТОВ «Кредитні ініціативи».
Вказував, що відповідно до зазначеного
договору сторони свої зобов'язання
повністю виконали - ТОВ «Кредитні
ініціативи» передало грошові кошти, а
ПАТ «Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк»
відступило свої права грошової вимоги
до боржників за кредитними договорами,
перелік яких міститься в Додатку №1 до
договору відступлення. Первинний
кредитор свої зобов'язання за
кредитним договором виконав, надавши
відповідачу кредит у сумі 112 640 грн. В
свою чергу, боржник неналежно виконує
взяті на себе зобов'язання, чим грубо
порушує істотні умови кредитного
договору, в результаті чого станом на 31
травня 2013 року утворилась
заборгованість. Крім того, зазначав, що
у зв'язку з невиконанням боржником
свого обов'язку по сплаті кредиту, у
кредитора виникло право задовольнити
свої вимоги і за рахунок поручителя.

Рішенням Сихівського районного суду м.
Львова від 10 жовтня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Львівської області від 24 лютого 2014
року, у задоволені позову відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «Кредитні
ініціативи», посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить судові
рішення скасувати, ухвалити нове
рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені у касаційній
скарзі доводи, колегія суддів дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позову, виходив із того, що
позивачем не отримано відповідної
ліцензії на здійснення факторингових
операцій, оскільки зазначена фінансова
послуга передбачає пряме або
опосередковане залучення фінансових
активів від фізичних осіб, а тому
відповідно до ст. 34 Закону України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
підлягає ліцензуванню. Також позивач
не довів належними та допустимими
доказами наявність у нього права
вимоги щодо стягнення з боржника
грошових коштів за кредитним договором
від 17 вересня 2007 року.

Апеляційний суд погодився з висновком
суду першої інстанції.

Проте, повністю погодитись з такими
висновками судів не можна.

Судами установлено, що 17 вересня 2007
року між ЗАТ «Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк» та
ОСОБА_1 було укладено кредитний
договір, за умовами якого останній
отримав 112 640 грн з сплатою 15 % річних за
користування кредитом та з кінцевим
строком повернення до 16 вересня 2010
року.

В рахунок забезпечення виконання
зобов'язань за вищевказаним кредитним
договором 17 вересня 2007 року між ЗАТ
«Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк» та
ОСОБА_1 і ВАТ «Племінний завод
Закарпатський» було укладено договір
поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конституції
України, правовий порядок в Україні
ґрунтується на засадах, відповідно до
яких ніхто не може бути примушений
робити те, що не передбачено
законодавством.

Згідно преамбули Закону України "Про
ліцензування певних видів
господарської діяльності", цей закон
визначає види господарської
діяльності, що підлягають
ліцензуванню, порядок їх ліцензування,
встановлює державний контроль у сфері
ліцензування, відповідальність
суб'єктів господарювання га органів
ліцензування за порушення
законодавства у сфері ліцензування.
Згідно ст. 9 цього ж закону, відповідно
до спеціальних законів ліцензуванню
підлягає діяльність " із надання
фінансових послуг" (п. 3 ч. 1).

Спеціальним законом, яким врегульовано
діяльність із надання фінансових
послуг є Закон України "Про фінансові
послуги та державне регулювання ринків
фінансових послуг". Відповідно до п. 1 ч.
1 ст. 4 цього Закону, факторинг є
фінансовою послугою.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 цього Закону,
державне регулювання ринків
фінансових послуг здійснюється: щодо
ринку банківських послуг та діяльності
з переказу коштів - Національним банком
України; щодо ринків цінних паперів та
похідних цінних паперів (деривативів) -
Національною комісією з цінних паперів
та фондового ринку; щодо інших ринків
фінансових послуг - Національною
комісією, що здійснює державне
регулювання у сфері ринків фінансових
послуг.

Згідно із п. 5 ст. 5 Закону України "Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг"
фінансові установи мають право
надавати послуги з факторингу з
урахуванням вимог Цивільного кодексу
України та цього Закону. Фінансова
установа, що надає послуги з
факторингу, може надавати послуги з
пов'язаного з цим ведення обліку
грошових вимог, надання поруки за
виконання боржником свого обов'язку за
грошовими вимогами постачальників
товарів (послуг) та пред'явлення до
сплати грошових вимог від імені
постачальників товарів (послуг) або від
свого імені, а також інші послуги,
спрямовані на одержання коштів від
боржника.

ТОВ «Кредитні ініціативи»
зареєстроване як фінансова установа
Розпорядженням Державної комісії з
регулювання ринків фінансових послуг
України від 18 вересня 2008 року № 1121 за
реєстраційним номером 13102248, що
підтверджується Свідоцтвом про
реєстрацію фінансової установи від 15
вересня 2011 року.

Статтею 34 Закону України "Про фінансові
послуги та державне регулювання ринків
фінансових послуг" визначено види
діяльності, на які Національна комісія,
що здійснює державне регулювання у
сфері ринків фінансових послуг, у межах
своєї компетенції видає ліцензії, а
саме:

1) страхової діяльності;

2) діяльності з надання послуг
накопичувального пенсійного
забезпечення;

3) надання фінансових кредитів за
рахунок залучених коштів;

4) діяльності з надання будь-яких
фінансових послуг, що передбачають
пряме або опосередковане залучення
фінансових активів від фізичних осіб.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", активи - ресурси,
контрольовані підприємством у
результаті минулих подій, використання
яких, як очікується, приведе до
отримання економічних вигод у
майбутньому.

Як убачається з матеріалів справи, між
ПАТ «Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк» та ТОВ
«Кредитні ініціативи» 17 грудня 2012 року
було укладено договір відступлення
прав вимоги.

Крім того, між ПАТ «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» 17
грудня 2012 року було укладено договір
про передачу прав за договорами
забезпечення (цесії).

У відповідності до статті 512 ЦК України,
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).
Кредитор у зобов'язанні може бути
замінений також в інших випадках,
встановлених законом. Кредитор у
зобов'язанні не може бути замінений,
якщо це встановлено договором або
законом.

Таким чином, відступлення права вимоги
є договірною передачею зобов'язальних
вимог первісного кредитора новому
кредиторові у випадках, встановлених
законом.

Враховуючи наведене, позивач,
отримавши право грошової вимоги за
кредитним договором до боржника -
ОСОБА_1, придбав фінансовий актив у
юридичної особи.

Відповідно, законодавство України не
містить норми, внаслідок застосування
якої у фактора за договором факторингу
шляхом купівлі права грошової вимоги
від 17 грудня 2012 року - ТОВ «Кредитні
ініціативи», існував чи існує обов'язок
отримати ліцензію для підтвердження
свого права на здійснення
факторингових операцій.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення, на зазначене уваги не звернув
та дійшов помилкового висновку, що для
здійснення факторингових операцій
необхідна наявність відповідної
ліцензії.

Апеляційний суд, у порушення вимог ст.
ст. 212 - 214, 303, 315 ЦПК України,
вищевказаного також не врахував,
доводи апеляційної скарги щодо
переривання строку позовної давності
не перевірив та дійшов передчасного
висновку про залишення рішення суду
першої інстанції без змін.

За таких обставин рішення суду першої
інстанції та ухвала апеляційного суду
підлягає скасуванню з направленням
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 343-345 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи» задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м.
Львова від 10 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Львівської області
від 24 лютого 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді
А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко