Справа № 211/7255/13-ц
Провадження № 2/211/450/14
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24 вересня 2014 року Довгинцівський
районний суд м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Н. О.
Сарат,

при секретарі:
Зоріній С.М.

з участю позивача
ОСОБА_1.

представника позивача
ОСОБА_2

відповідачів
ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про визнання членом родини, про
поділ майна, визнання правочину
недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом,
який згодом доповнила та уточнила,
мотивуючи свої позовні вимоги тим, що
вона перебувала у шлюбі з відповідачем
з 18.09.2009 року. Сумісно, однією родиною
вони почали проживати з жовтня 2002 року.
на той час вона мешкала у гуртожитку
АДРЕСА_3 в м.Кривому Розі, а у 2003 році
вона разом з дітьми переїхала у
квартиру батька відповідача АДРЕСА_1
м.Кривий Ріг, яку він отримав у спадок
після смерті свого батька.

Свідоцтво про прав на спадщину
відповідач отримав на ? частину
квартири 23.09.2003 року. Спадкоємцем була
також рідна сестра відповідача ОСОБА_5,
з якою відповідач тривалий час
намагався вирішити питання стосовно
спадкової квартири. Тільки у грудні 2007
року право власності його сестри на
квартиру було припинено, так як вони
сплатили вартість ? частини квартири.
14.01.2008 року відомості про належність
відповідачу нерухомості були внесені в
реєстр прав власності на нерухоме
майно. Коли вони переїхали у квартиру
батька відповідача, то їм прийшлося
відновлювати квартиру, так вона була
майже зруйнована. В ремонтні роботи,
які продовжувалися з 2003 року були
вкладені спільні кошти, для виконання
ремонтних робіт вона отримувала у
банківських установах міста кредити.
Крім цього, при звільненні з ПАТ
Арселор Міттал Кривий Ріг вона
отримала вихідну допомогу (бонуси) в 2009
році, а також працювала на виробництві
та постійно отримувала стабільну
заробітну плату.

З початку грудня 2013 року, коли справа
вже знаходилась на розгляді у суді,
відповідач почав застосовувати до неї
заходи психологічного впливу,
примушував її виїхати з квартири. А
також до початку розгляду справи по
суті 23.12.2013 року він продав квартиру
ОСОБА_4.

Тому вона просить визнати її членом
родини ОСОБА_3 у період з жовтня 2002 року
по 31.12.2003 року. Встановити факт
спільного проживання її з відповідачем
однією сім'єю без шлюбу у період з 01.01.2004
року по 18 вересня 2009 року, день
реєстрації шлюбу. Визнати квартиру
АДРЕСА_1 спільним сумісним майном.
Визнати за нею прав власності на ?
частину квартири АДРЕСА_1. Визнати
правочин, укладений між ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 23 грудня 2013 року недійсним.
Повернути стороні у первісний стан.

У судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримала у повному обсязі,
суду пояснила, що з січня 2003 року вони
переїхали у квартиру батька
відповідача, після його смерті. Коли
батько був живий, то вони приходили до
нього, вона готувала їжу. Вона в той час
працювала на заводі, отримувала
заробітну плату, також працювала на
ринку. ОСОБА_3 попросив її узяти кредит
на квартиру. Робили разом ремонт, також
з ними проживали її діти, а коли
виповнилось 18 років, то перейшли до
гуртожитку. Квартира була у жахливому
стані, двері вікна не пригодні, в
коридорі, кухні підлога провалилась.
Також ОСОБА_3 платив на двох дітей
аліменти. Працював у взуттєвій
майстерні, перебував на обліку у центрі
зайнятості, заробітну плату отримував
маленьку. Вони разом сплатили його
сестрі за ? квартири. За 55 тис.грн., які
він брав у кредит він придбав
обладнання у майстерню, робив у
майстерні ремонт, замінював підлогу,
шпалери клеїв, придбав машинку,
матеріали, платив оренду 1300 гривень. У
2012 склав на неї заповіт.

У 2012 році донька їй повідомила, що в них
борги за гуртожиток, вона про це
сказала чоловіку він сказав нікуди не
ходи я сам все вирішу. Як він вирішив
вона не знає.

В 2007 році вона взяла перший кредит, до
цього брала також кредити, які сама
сплачувала. Коли їздила в Росію до
сестри, то їздила за гроші доньки, яка
працювала у дитячому садку. В 2006 році
разом їздили на море. В 2013 році він
почав погано до неї ставитися, виганяти
з квартири. В жовтні 2013 року прийшов з
якоюсь жінкою та сказав, що це ріелтор,
буде продавати квартиру. В листопад 2013
року привів ОСОБА_4, вона їй повідомила,
що вона не зможе придбати цю квартиру.
ОСОБА_4 вирізала замки, ударила дверима
по руці, зламала руку, викликали
міліцію. Іншого житла крім цієї
квартири в неї немає, тому просить
позов задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 позовні
вимоги підтримала у повному обсязі,
надала пляснення відповідно
додаткової та уточненої позовної
заяви.

Відповідач у судовому засіданні позов
не визнав, суду пояснив, що в нього
дійсно з позивачем були відносини з
грудня 2002 року. Однак тільки стосунки. У
позивача двоє дітей, яким було 13 и 14
років. Його батька позивач бачила 1 раз.
У квартирі був лише 1 диван. Вони іноді
зустрічались, неодноразово переривали
стосунки. Спільного бюджету не було.
Разом вони лише в 2006 році їздили на
море. Позивач щороку їздила власним
коштом на море, в Росію. Коли помер
батько, то він судився з сестрою, а
потім вирішили, що він сплатить їй за ?
квартири, що їй належить. З 2006 року брав
кредити. Після сплати всієї суми сестрі
уклали мирову угоду. Перед тим як брав
кредит зробив оціночну експертизу,
гроші платив за призначенням на
квартиру. Оренду брав разом з
обладнанням. Позивач брала споживчі
кредити в кімнату гуртожитку. Після
сплати комунальних послуг, які в неї
відраховувались за гуртожиток, та
сплату кредитів в неї нічого не
залишалось. В 2009 році вони
зареєстрували шлюб. До 2009 року вона
приходила до нього та іноді залишалась
ночувати. ЇЇ донька постійно вимагала в
неї гроші. В 2010 році вони прийшла з
довідкою про борги за комунальні
послуги та просила, щоб він їй допоміг,
він її зареєстрував у себе. У 2012 році її
донька прийшла та принесла судовий
наказ на 12000 гривень, вона зверталась до
адвоката, він склав заяву, наказ
скасували. Позивач постійно його
тероризувала, тому він змушений був
продати квартиру. Квартира його, яка
належала його батькам, а в неї кімната у
гуртожитку. Заповіт він дійсно складав,
але це його особиста справа. Позивач та
його товариш були поручителями за
кредитом, він їй запропонував бути
поручителем за винагороду й вона
погодилась. В листопаді 2013 року він
закрив кредит. До 2009 року він ніяких
капітальних ремонтів у квартирі не
робив, і не збирався робити, так як ще
вирішувалось питання з сестрою, щоб не
збільшувати її вартість.

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнала,
просила відмовити у його задоволенні.
Суду пояснила, що в листопаді 2013 року
вона ще не була у цій квартирі. В грудні
2013 року вона продала колишньому
чоловіку половину будинку, та по
оголошенню знайшла квартиру,
зустрілась з ріелтором, у квартирі їх
зустріла позивач, яка поводилась
неадекватно, увесь час кидалась на
ріелтора. ОСОБА_3 надав усі документи,
домовились, а 23.12.2013 року заключили
договір. Вона консультувалась у юриста
щодо цієї ситуації, але її запевнили, що
позивач жодного стосунку до квартири
не має, також це казав і нотаріус.
ОСОБА_3 дав ключі, вони змінили замки в
присутності сусідів. Позивач не
впускала її до квартири, тому вона
змушена була винаймати інше житло.

Допитана в якості свідка ОСОБА_7
суду пояснила, що вона донька позивача.
Її мама познайомилась в листопаді 2002
року з ОСОБА_3. А з січня 2003 року всі
разом почали жити по АДРЕСА_1, всі туди
переїхали, коли помер батько ОСОБА_3.
Квартира була у жахливому стані, своїми
руками мама та ОСОБА_3 її ремонтували.
ОСОБА_3 працював, але заробітну плату
отримував маленьку, практично не
отримував. Бюджет був спільний, мама
працювала та на вихідних ще працювала
на ринку, тому добре отримувала. Мама
брала кредит, щоб сплатити сестрі
ОСОБА_3 за пів квартири. Стосунки у мами
з ОСОБА_3 були дуже добрі, за 1,5 роки до
розлучення ОСОБА_3 складав заповіт на
маму. З квартири вона пішла коли їй було
17 років, так як ОСОБА_3 налаштовував
маму проти них. Мама їм не допомагала,
та нічого не давала. Сестра у 16 років
народила дитину.

ОСОБА_4 мама казала, що ви не зможете тут
жити, так як квартира під арештом.

Допитана свідок ОСОБА_8 суду пояснила,
що ОСОБА_3 знає, так як жили у
гуртожитку. Позивач зійшлась з
відповідачем і вони пішли жити у
квартиру. Дівчата жили самі у
гуртожитку, вони самі залишились.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що ОСОБА_3
знає з 2003 року. У ОСОБА_3 помер батько і
вони зійшлись. Зі слів ОСОБА_1 він
випивав, а потім закодувався. З 2003 року
на протязі 10 років вони робили ремонт.
Вона бачила як вони приносили
матеріали та робили ремонт. Надія кожну
копійку берегла. В квартирі вона була .
Надія казала, що він брав кредит та
сплачував сестрі за пів квартири. Діти
жили у гуртожитку окремо від них.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що ОСОБА_3
знає з березня 2009 року. Він був
присутнім коли приходила ріелтор та
ОСОБА_4, а також коли ОСОБА_4 вирізала
замки. Надія їй говорила та показувала,
що квартира під арештом. Хто хазяїн
квартири йому не відомо. В квартиру
приходив за проханням ОСОБА_3, а також
за її проханням тричі змінював замки у
квартирі.

Суд вислухавши сторони, дослідивши
матеріали справи, вважає, що позов не
підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, та
підтверджено у судовому засіданні
сторони перебували у шлюбі з 18.09.2009 року
по 18.06.2013 року (а.с.8). Ухвалою суду від
18.12.2007 року затверджено мирову угоду
між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, згідно якої ?
частка квартири, яка належала ОСОБА_5
переходить у власність до ОСОБА_3 (а.с.72).
Згідно витягу з державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності від 23.12.2013
року власником квартири АДРЕСА_2 є
ОСОБА_4 (а.с.30).

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України
сім'ю складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.
Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли
дружина та чоловік, у зв'язку з
навчанням, роботою, лікуванням,
необхідністю догляду за батьками,
дітьми та з інших поважних причин не
проживають спільно.

Згідно із ст. 74 СК України, якщо жінка та
чоловік проживають однією сім'єю, але
не перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте
ними за час спільного проживання,
належить їм на праві спільної сумісної
власності, якщо інше не встановлено
письмовим договором між ними. На майно,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності жінки та чоловіка, які не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, поширюються
положення гл. 8 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 СК України,
вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 23 Постанови від 21 грудня 2007
року № 11 "Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання.

Суд критично ставиться до пояснень
позивача щодо спільного проживання з
відповідачем з 2003 року, так як вони
спростовуються свідками в частині
того, що вона разом з дітьми переїхали
жити до ОСОБА_3. Також з пояснень свідка
ОСОБА_9 видно, що зі слів ОСОБА_3 саме
ОСОБА_3 брав кредит та сплачував сестрі
за її частину квартири.

Надані суду докази ОСОБА_1 про те, що
вона отримувала кредити, не
підтверджують того, що кредити
отримані саме для проведення ремонту
квартири відповідача та для сплати за
частину квартири.

Стаття 60 ЦПК України передбачає
обов'язок кожної сторони довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, установлених ст.. 61 цього
Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Позивач не надав суду належні та
допустимі докази як на підставу своїх
вимог.

З огляду на наведене та розглядаючи
позов в межах заявлених позовних вимог
та підстав, на які посилається позивач
у позові, суд дійшов до висновку, що
позовні вимоги є необґрунтованими та
такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст.64 ЖК України, 3,60,71,74
СК України, ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214, 215 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш
И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про визнання членом родини, про
поділ майна, визнання правочину
недійсним - відмовити повністю.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Довгинцівський районний суд м. Кривого
Рогу протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Суддя: Н. О. Сарат