Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Висоцької В.С., суддів:
Кафідової О.В., Умнової О.В.,Писаної Т.О.,
Фаловської І.М.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом ОСОБА_6 до закритого
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк», ОСОБА_7, треті особи:
орган опіки та піклування Ізюмської
районної державної адміністрації,
приватний нотаріус ОСОБА_8, Ізюмська
державна нотаріальна контора
Харківської області, про визнання
права власності у порядку спадкування,
визнання свідоцтва про право на
спадщину і договору іпотеки
недійсними, за касаційною скаргою
ОСОБА_6 на рішення Ізюмського
міськрайонного суду Харківської
області від 15 жовтня 2013 року та рішення
апеляційного суду Харківської області
від 06 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з указаним позовом, в якому просив
визнати свідоцтво про право на
спадщину на ім'я ОСОБА_7 на 1/2 частину
житлового будинку по АДРЕСА_1
Харківської області недійсним; визнати
за ним право власності на 1/8 частину
вказаного житлового будинку з
надвірними будівлями; визнати договір
іпотеки, укладений 26 лютого 2008 року між
ОСОБА_7 та ПАТ КБ «ПриватБанк»,
недійсним.

В обґрунтування позову ОСОБА_6
зазначив, що як спадкоємець свого
померлого батька він є власником 1/8
частини спірного будинку. У зв'язку з
наведеним є недійсним свідоцтво,
згідно з яким право власності на всю
частину належного померлому батькові
будинку оформлено на матір. Крім того,
договір іпотеки є недійсним, оскільки
укладений без його згоди як
співвласника спірного будинку, що
передбачено ст. 578 ЦК України та ч. 2 ст. 6
Закону України «Про іпотеку».

Рішенням Ізюмського міськрайонного
суду Харківської області від 15 жовтня
2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 06 лютого 2014
року рішення суду першої інстанції
скасовано і ухвалено нове рішення, яким
позов задоволено частково. Визнано
недійсним в 1/8 частині свідоцтво про
право на спадщину за законом, видане
Ізюмською державною нотаріальною
конторою 28 липня 2006 року на ім'я ОСОБА_7
після смерті ОСОБА_9, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_4 року. Визнано за ОСОБА_6
право власності на 1/8 частину жилого
будинку з відповідними частинами
надвірних будівель, що знаходиться по
АДРЕСА_1 Харківської області, у порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 року. У
задоволенні решти позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить вказані судові рішення в
частині відмови у задоволенні його
позову скасувати і ухвалити нове
рішення про задоволення цих вимог.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що скарга
підлягає частковому задоволенню на
таких підставах.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Ухвалені у справі судові рішення
зазначеним вимогам закону повністю не
відповідають.

Судами встановлено, що позивач є сином
ОСОБА_9 та відповідача ОСОБА_7
ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_9 помер. Після
його смерті відкрилася спадщина на
житловий будинок по АДРЕСА_1
Харківської області.

28 липня 2006 року Ізюмською державною
нотаріальною конторою видано ОСОБА_7
свідоцтво про право на спадщину за
законом на 1/2 частину житлового
будинку.

Судами, також встановлено, що на день
смерті батька в будинку були
зареєстровані та проживали жінка
померлого та троє їх синів: ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2;
ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, які є
спадкоємцями першої черги відповідно
до чинної на момент відкриття спадщини
ст. 529 ЦК УРСР.

Відмовляючи у задоволенні позову
місцевий суд вважав, що позивач
спадщину не прийняв, оскільки із
відповідною заявою про прийняття
спадщини до нотаріальної контори не
звертався.

Скасовуючи рішення місцевого суду в
частині вирішення позовних вимог про
визнання недійсним оскаржуваного
свідоцтва про право власності в
порядку спадкування на Ѕ частину
житлового будинку за матір'ю та
визнання за ним права власності в
порядку спадкування за законом на 1/8
частину спірного будинку, апеляційний
суд дійшов вірного висновку, що позивач
відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР є
такими, що фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном.

Факт прийняття спадщини позивачем
підтверджено наявною у матеріалах
справи довідкою Виконавчого комітету
Червонооскільської сільської ради
від 06 травня 2010 року, згідно з якою у
спадковому будинку на день смерті
померлого були зареєстровані його
неповнолітні діти. Таким чином,
апеляційний суд дав вірну оцінку
зібраним у справі доказам, на підставі
яких вірно встановив прийняття
позивачем спадщини після смерті батька
та належність йому цього права з
моменту відкриття спадщини відповідно
до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР.

Разом з тим, вирішуючи питання про
визнання права власності на частину
спадкового майна суди вирішили спір
без залучення інших співвласників
спадкового майна, наявність яких
судами було встановлено.

З урахуванням наведеного, вирішення
вимог про визнання права власності в
порядку спадкування за законом та
визначення розміру частки у спадковому
майні кожного спадкоємця повинно
вирішуватись за участі всіх
спадкоємців із залученням їх до
розгляду справи. Оскільки відповідне
процесуальне порушення місцевого суду
не може бути усунутим апеляційним
судом, рішення місцевого та
апеляційного судів в частині вирішення
цих вимог підлягає скасуванню з
направленням справи в цій частині на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні решти
позовних вимог з підстав пропуску
строку позовної давності відповідно до
ч. 5 ст. 267 ЦК України місцевий суд в
порушення положень ч. 3 цієї статті
самостійно застосував строк позовної
давності не зазначивши у рішенні особи,
яка зверталась із відповідною заявою,
та за відсутності такої заяви в
матеріалах справи взагалі.

Відмовляючи у задоволенні вимог про
визнання недійсним договору іпотеки
апеляційний суд виходив із того, що на
час укладання іпотечного договору
спірний житловий будинок не перебував
у спільній власності. Такий висновок
суперечить попередньому висновку
цього ж суду про те, що позивачу
належить право на спадщину з моменту
відкриття спадщини, що передувало
укладенню договору іпотеки, який був
укладений без його згоди як
співвласника предмета іпотеки.
Відповідна правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
23 січня 2013 року (справа № 6-164цс12).

Апеляційний суд на зазначене уваги не
звернув, та дійшов помилкового
висновку, що на момент укладення
договору іпотеки спірний будинок
перебував у особистій власності лише
відповідача ОСОБА_7

Оскільки вирішення спору в частині
вимоги позову про визнання недійсним
іпотечного договору залежить від
вирішення спору щодо визнання
недійсним свідоцтва про право
власності відповідача та визнання за
позивачем права власності, судові
рішення в цій частині також підлягають
скасуванню з направленням справи в цій
частині на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення Ізюмського міськрайонного
суду Харківської області від
15 жовтня 2013 року та рішення
апеляційного суду Харківської області
від 06 лютого 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. ВисоцькаСудді:
О.В. Кафідова Т.О. Писана О.В. Умнова
І.М. Фаловська