Справа № 459/5024/13
Головуючий у 1 інстанції: Жураковський
Провадження № 22-ц/783/5229/14
Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого судді - Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретаря - Глинського О.А.

з участю позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 5 червня 2014
року, -

В С Т А Н О
В И Л А:

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернулась в
суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення
аліментів. Просила ухвалити рішення
про стягнення з відповідача, як з
колишнього подружжя на її утримання
кошти в розмірі ? частки від його доходу
щомісячно, починаючи з дня пред'явлення
позову.

Рішенням Червоноградського міського
суду Львівської області від 5 червня 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення оскаржила позивач. Вважає його
незаконним та необґрунтованим,
ухваленим з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
внаслідок неповного з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи
та невідповідністю висновків суду
обставинам справи.

Просить рішення скасувати та ухвалити
нове, яким позовні вимоги задовольнити
повністю.

При розгляді справи в апеляційній
інстанції, апелянт доводи такої
підтримала, просить врахувати
додаткові письмові пояснення.

В письмових запереченнях на
апеляційну скаргу представник
відповідача проти доводів апеляційної
скарги заперечив, вважає рішення
законним та обґрунтованим, ухваленим з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Відповідач та його представник в
судове за сідання не з»явились. Про
розгляд справи за апеляційною скаргою
повідомлені належним чином, про
причини неявки відповідач не повідомив
, а його представник в заяві про
відкладення справи навів причини , які
колегія суддів не вважає поважними. У
відповідності до вимог ч.2 ст. 305 ЦПК
України колегія суддів вважає
можливим продовжувати розгляд справи у
відсутності учасників , які не
з»явились.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
апелянта, перевіривши матеріали справи
та доводи скарги, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.11,59,60 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше, як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
вимог цього Кодексу, в межах заявлених
ними вимог і на підставі доказів сторін
та інших осіб які беруть участь у
справі. При цьому кожна із сторін
зобов"язана довести ті обставини на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, а обставини справи,
які за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного процесуального
законодавства і всебічно перевіривши
обставини, вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин. Обґрунтованим
визнається рішення, в якому повно
відображені обставини, що мають
значення для даної справи, висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції таким вимогам
відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з
недоведеності позовних вимог позивача.
Судом враховано , що страхові виплати
які позивач вважає частиною доходу
відповідача з якого на її користь
можуть бути стягнуто аліменти , які
отримує відповідач - мають цільовий
характер та необхідні останньому для
підтримання належних життєвих
зв'язків, які є порушеними у зв'язку з
отриманим професійним захворюванням.

З таким висновком погоджується колегія
суддів, оскільки такий ґрунтується на
матеріалах справи та вимогах закону.

Матеріалами справи встановлено, що
рішенням Апеляційного суду Львівської
області від 07.04.2014 р. встановлено факт
спільного проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в
період з 1.01.2004 р. по 24.08.2012 р.

Згідно довідки МСЕК серії ЛВА-1 № 367427,
позивачці 17.10.2007 р. під час проживання
однією сім'єю із відповідачем,
встановлено 3 групу інвалідності
загального захворювання, з 16.10.2009
встановлено третю групу інвалідності
безтерміново.

Згідно даних, що містяться у матеріалах
справи, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 11.10.2006
року отримувала пенсію по інвалідності
третьої групи інвалідності загального
захворювання. З 09.01.2013 року ОСОБА_2
переведено на пенсію за віком, розмір
якої становить 1 664 грн. 28 коп., що
вбачається із наданої останній
відповіді на звернення від 14.10.2013 року
про надання інформації щодо виду та
розміру пенсії.

Відповідач ОСОБА_3 також являється
інвалідом 3-ої групи, вперше останньому
встановлено третю групу інвалідності
13.05.2004 року, що підтверджено довідкою
МСЕК серії ЛВА № 008535, оскільки понад 21
рік працював у важких та шкідливих
умовах праці. Відповідачу встановлено
ряд професійних захворювань: хронічна
попереково-крижова радикулопатія з
статико-динамічними порушеннями,
хронічний бронхіт, дифузійний
пневмосклероз, в хребті настали
дегенеративні зміни, внаслідок
потребує постійного лікування, що
потребує додаткових затрат.

Дані обставини підтверджуються
матеріалами справи, в тому числі
довідками №008535, №015552 про результати
визначення ступеня втрати професійної
працездатності у відсотках, потреби у
додаткових видах допомоги, згідно якої
відповідачу встановлено 3 групу
інвалідності та 45 % втрати
профпрацездатності, виписки з історії
хвороби ОСОБА_3 №1981.

Згідно даних Управління ПФ України №1302
від 23.12.2013 року пенсія ОСОБА_3 складає
4537,16 грн.. щомісячно, щомісячні страхові
виплати згідно довідки про доходи № 294/8
від 26.12.2013 р. ВВД ФССННВ в м.
Червонограді становлять 3579,45 грн.

Матеріалами справи також встановлено,
що ОСОБА_3 по березень 2014 року працював
слюсарем сантехніком 4 р. КП ЧЖКС, однак
змушений був розрахуватись у зв'язку з
доглядом за перестарілою матір»ю, яка
проживає в с. Лебединці, Андрушівського
району, Житомирської області та
являється інвалідом 2-ої групи
загального захворювання. Згідно
довідки Бровківської лікарської
амбулаторії від 17.12.2013 р., ОСОБА_4
являється інвалідом 2 групи та потребує
сторонньої постійної допомоги. Отже на
час вирішення спору в суді першої
інстанції відповідач не працював ,
відтак його попередні доходи у виді
заробітної плати суд обґрунтовано не
взяв до уваги

Згідно положень ч.1 ст. 91 Сімейного
кодексу України, якщо жінка та чоловік,
які не перебувають у шлюбі між собою,
тривалий час проживали однією сім'єю,
той із них, хто став непрацездатним під
час спільного проживання, має право на
утримання відповідно до ст. 76 цього
Кодексу.

Згідно ч.2 ст. 76 Сімейного кодексу
України, після розірвання шлюбу особа
має право на утримання, якщо вона стала
непрацездатною до розірвання шлюбу або
протягом одного року від дня
розірвання шлюбу і потребує
матеріальної допомоги і якщо її
колишній чоловік, колишня дружина може
надавати матеріальну допомогу.

Аналізуючи зазначені норми суд першої
інстанції вірно виходив з того, що
законодавець закріпив право на
утримання колишнього чоловіка та жінки
за наявності трьох обставин, а саме,
коли одна із сторін подружжя потребує
матеріальної допомоги, є
непрацездатною, а інша сторона може
надати матеріальну допомогу.
Відсутність хоча б однієї із ознак,
позбавляє особу, права на забезпечення
її утриманням.

Поняття потреби матеріальної допомоги
визначено ч.4 ст. 75 СК України,
відповідно до якої, один із подружжя є
таким, що потребує матеріальної
допомоги, якщо заробітна плата, пенсія,
доходи від використання його майна,
інші доходи не забезпечують йому
прожиткового мінімуму, встановленого
законом.

Звертаючись до суду з позовом про
стягнення з ОСОБА_3 коштів на її
утримання, позивачка вказувала на те,
що вона потребує коштів на лікування,
відповідач має високе матеріальне
становище, оскільки отримує заробітну
плату та пенсію, що на місяць становить
близько 12 000 грн., а тому може надавати
матеріальну допомогу. Однак доказів
наявності у відповідача доходу в
такому розмірі позивач суду не надала.

В підтвердження стану її здоров»я
надала довідку з поліклінічного
відділення ЦМК від 03.01.2014 року, з якої
убачається перелік хвороб без жодних
рекомендації для їх лікування та
доказів необхідності понесення в
зв»язку з цим значних витрат.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що позивач, не
надала суду доказів в підтвердження
того, що вона потребує матеріальної
допомоги, пов'язаної з її лікуванням.

За даними довідки про склад сім»ї
позивачки, остання проживає з
повнолітнім сином. У відповідності до
вимог ч.2 ст. 80 СК України враховується
також можливість одержання утримання
позивачкою від повнолітнього сина.

Суд першої інстанції вірно виходив з
того, що пенсія позивачки перевищує
прожитковий мінімум, встановлений для
непрацездатних осіб, оскільки
відповідно до Закону України «Про
державний бюджет на 2014 рік»,
прожитковий мінімум для працездатних
осіб становить 1218 грн., для
непрацездатних - 949 грн.

При таких обставинах, давши належну
оцінку зібраним по справі доказам в їх
сукупності, суд прийшов до
обґрунтованого висновку, що підстав
для задоволення позову немає .

Доводи апеляційної скарги не можна
визнати підставними, оскільки вони не
містять посилань на докази, які б
спростовували висновки суду першої
інстанції.

Наданий в ході розгляду справи
апеляційним судом консультаційний
висновок спеціаліста щодо
оперативного лікування колінного
суглоба з ендопротезуванням,
висновків суду не спростовує, оскільки
містить рекомендаційний характер та не
може бути підставою для стягнення
коштів з відповідача на утримання
позивачки.

Рішення суду постановлено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, підстав для його
скасування в межах доводів апеляційної
скарги та вимог позивачки не
вбачається.

Керуючись ст.. 303 , 304, п.1. ч.1 ст.307, ч.1
ст.308, ч.1 п.1 ст.314, ст. 315 , 317 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А
Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Червоноградського
міського суду Львівської області від 5
червня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили.

Головуючий

Судді