22-ц/773/1362/14 Головуючий у 1 інстанції:
Філюк Т.М. Категорія: 24 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Осіпука В.В., Мудренко Л.І.,

при секретарі - Лимар Р.С.,

з участю позивачів - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

відповідача - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про
стягнення коштів на утримання
квартири, за апеляційною скаргою
відповідача ОСОБА_5 на рішення Луцького
міськрайонного суду від 14 жовтня 2013
року,

В С Т А Н О В И Л А:

06 серпня 2013 року ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 звернулись в суд з позовом до
ОСОБА_5 про стягнення суми коштів на
утримання квартири. Свої вимоги
обґрунтовують тим, що ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 являються
співвласниками квартири АДРЕСА_1. Крім
того, в зазначеній квартирі проживає
позивач ОСОБА_3 Рішенням Луцького
міськрайонного суду від 07 вересня 2009
року визнано, що кожному співвласнику
квартири АДРЕСА_1 належить по 1/6 частини
квартири. За період проживання у
вищевказаній квартирі відповідач свої
зобов'язання по оплаті послуг за
утримання квартири належним чином не
виконує. Рішенням Луцького
міськрайонного суду від 17 лютого 2011
року стягнуто з відповідача 17470 грн. 68
коп. за утримання будинку за період з
травня 2007 року по червень 2010 року
включно. Вказують, що в серпні 2012 року
відповідач розділила рахунки по оплаті
комунальних послуг по утриманню
квартири АДРЕСА_1. Зазначають, що
загальна вартість житлово-комунальних
послуг за період з серпня 2010 року по
серпень 2012 року становить 24 279 грн. 87
коп., отже кожен співвласник та
мешканець квартири повинен сплатити по
3468 грн. 56 коп. Просили стягнути з
відповідача кошти в сумі 13874 гривні та
судові витрати по справі.

Заочним рішенням Луцького
міськрайонного суду від 14 жовтня 2013
року позов задоволено.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_5 в
користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - 13874
(тринадцять тисяч вісімсот сімдесят
чотири) гривні 24 копійки коштів,
сплачених за утримання квартири.
Стягнути з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_1,
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - 229 (двісті двадцять
дев'ять) гривень 70 копійок судового
збору.

В апеляційній скарзі відповідач
ОСОБА_5, покликаючись на порушення
судом норм матеріального права,
неповне з'ясування фактичних обставин
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи, просила скасувати
рішення та ухвалити нове рішення про
часткове задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду скасуванню
з ухваленням нового рішення з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, відповідач
ОСОБА_5 та її неповнолітні діти ОСОБА_8,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 є співвласниками
квартири АДРЕСА_1. Кожному із
зазначених осіб належить по 1/6 частці
зазначеної квартири (а.с.29). Позивач
ОСОБА_3 не є власником зазначеного
житла.

Усі зазначені особи згідно даних
будинкової книги зареєстровані у
вказаній квартирі, зокрема: ОСОБА_2-з
25.10.2002 року, ОСОБА_1-з 18.02.2004 року,
ОСОБА_3-з 09.06.2007 року, ОСОБА_5-з 07.05.1998
року, неповнолітній ОСОБА_8-з 20.05.1998
року, неповнолітня ОСОБА_6-з 05.11.1999 року,
неповнолітній ОСОБА_7-з 02.11.2001 року
(а.с.35-37).

Вартість наданих житлово-комунальних
послуг квартири АДРЕСА_1 за період з
липня 2010 року по серпень 2012 року
становить 24279 грн. 87 коп. (а.с.5-26).

Відповідно до вимог ст.ст. 322, 360 ЦК
України тягар утримання майна лежить
на власнику, співвласник відповідно до
своєї частки у праві спільної
часткової власності зобов'язаний брати
участь у витратах на управління,
утримання та збереження спільного
майна.

Статтями 67, 151 ЖК України передбачено,
що плата за комунальні послуги
береться крім квартирної плати за
затвердженими в установленому порядку
тарифами. Громадяни, які мають у
приватній власності квартиру,
зобов'язані забезпечувати її
схоронність, провадити за свій рахунок
капітальний ремонт, утримувати в
порядку придомову територію.

Згідно ст. 20 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" споживач
зобов'язаний оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.10 Закону України
"Про приватизацію державного житлового
фонду" утримання приватизованих
квартир (будинків), кімнат у
гуртожитках здійснюється за рахунок
коштів їх власників згідно з Правилами
користування; приміщеннями жилих
будинків та прибудинкових територій,
які затверджуються Кабінетом
Міністрів України, незалежно від форм
власності на них.

За змістом п. 7 Правил користування
приміщеннями жилих будинків та
прибудинкових територій та ст. 13 Закону
України "Про житлово-комунальні
послуги" власник та наймач (орендар)
квартири, житлового приміщення у
гуртожитку зобов'язаний оплачувати
надані житлово-комунальні послуги.

Отже, позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2,
відповідач ОСОБА_5 та її неповнолітні
діти ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_7, як
співвласники квартири, відповідно до
вимог закону зобов'язані утримувати
належну їм квартиру шляхом оплати
житлово-комунальних послуг
пропорційно до розміру належних їм
часток у майні.

При цьому згідно вимог ст. 177
Сімейного кодексу України відповідач
ОСОБА_5 зобов'язана утримувати належні
її неповнолітнім дітям ОСОБА_8, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 частки у спірному майні.

Враховуючи наведене суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку, що відповідач як співвласник
квартири, зобов'язана утримувати
належні їй та її неповнолітнім дітям
частки у квартирі шляхом пропорційної
оплати житлово-комунальних послуг.

Проте стягуючи з відповідача кошти за
утримання квартири в користь позивачів
суд першої інстанції не звернув уваги
на ту обставину, що відповідно до
квитанцій про сплату за
житлово-комунальні послуги, які
містяться в матеріалах справи ці кошти
сплачені лише позивачем ОСОБА_2, що
також підтверджується поясненнями
останньої в суді апеляційної
інстанції. Крім того позивач ОСОБА_3 не
являється співвласником даного житла
та не несла витрат по його утриманню.

Таким чином відсутні правові підстави
для стягнення з відповідача в користь
позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_3 витрат по
утриманню квартири, оскільки останні
такі витрати не понесли.

Разом з тим визначаючи суму
коштів, яка підлягає стягненню з
ОСОБА_5, як співласника житла згідно
квитанцій, поданих позивачем, суд не
звернув уваги, що до розрахунку витрат
по утриманню житла включені оплата за
електроенергію, яка нараховується по
лічильнику, оплата гарячої та холодної
води, яка з жовтня 2011 року
нараховується по лічильниках, а як
встановлено апеляційним судом,
відповідач з неповнолітніми дітьми не
проживає в даній квартирі з 30 серпня 2011
року і дана обставина не
заперечувалася сторонами, а також
оплата за кабельне телебачення, газету,
які взагалі не відносяться до
житлово-комунальних послуг.

Відповідно до розрахунку,
наведеного відповідачем в апеляційній
скарзі, правильність якого перевірена
судом, плата за надані комунальні
послуги, які безпосередньо відносяться
до утримання квартири, а також надані
послуги, які нараховуються відповідно
до площі квартири та кількості
зареєстрованих осіб в цій квартирі за
період з липня 2010 року по серпень 2012
року становить 20317,83 грн. (24279,87 грн.
(загальна вартість наданих
житлово-комунальних послуг згідно
квитанцій) - 3962,04 грн. (загальна вартість
послуг, які не відносяться до витрат на
утримання квартири)).

Таким чином, кожен із 7 осіб, які
зареєстровані у вказаній квартирі, з
врахуванням розміру своєї частки, як
співвласника та обов'язку по оплаті за
житлово-комунальні послуги як члена
сім'ї власника, повинен був сплатити
витрати по утриманню квартири за
період з липня 2010 року по серпень 2012
року по 2902 грн. 55 коп. (20317,83:7 = 2902,55).

Отже з відповідача ОСОБА_5, із
врахуванням розміру її частки та
часток її неповнолітніх дітей,
підлягає стягненню в користь позивача
ОСОБА_2 11610,20 грн. (2902,55х4=11610,20). В
задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_3 до
ОСОБА_5 слід відмовити.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК
України з відповідача в користь
позивача ОСОБА_2 підлягає стягненню 229
грн. 70 коп. сплаченого судового збору.

На підставі наведеного, колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції допущено порушення
вищенаведених норм матеріального
права, а його висновки не відповідають
обставинам справи, що відповідно до ст.
309 ЦПК України є підставою для
скасування оскаржуваного рішення з
ухваленням нового рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_5
задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду
від 14 жовтня 2013 року в даній справі
скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_2 11610
(одинадцять тисяч шістсот десять) грн. 20
коп. коштів, сплачених за утримання
квартири та 229 грн. 70 коп. сплаченого
судового збору.

В позові ОСОБА_1, ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про
стягнення коштів за утримання квартири
відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді