АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий в суді 1 інстанції -
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді Ящук
Т.І.

суддів
Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі
Телегіній Н.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3
на рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 16 липня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, третя особа - Головне
управління юстиції у м. Києві про
визнання права власності, визнання
свідоцтв про право на спадщину за
заповітом частково недійсними,

встановила:

В березні 2014 року позивач ОСОБА_4
звернувся до суду з позовом до
відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя
особа: Головне управління юстиції у м.
Києві, в якому просив:

- визнати за позивачем право власності
на літню кухню під літерою «Д», площею
44,2 кв. м, та гараж під літерою «Г» з
підвалом, площею 26,3+7 кв.м., розміщені у
будинковолодінні АДРЕСА_1;

- визнати недійсним свідоцтво про право
на спадщину за заповітом на ім'я
відповідача ОСОБА_2 у частині
включення до спадкового майна гаражу з
підвалом під літерою «Г» та літньої
кухні під літерою «Д»;

- визнати недійсним свідоцтво про право
на спадщину за заповітом на ім'я
відповідача ОСОБА_3 у частині
включення до спадкового майна гаражу з
підвалом під літерою «Г» та літньої
кухні під літерою «Д».

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 16 липня 2014 року позов
задоволено частково.

Визнано недійсним свідоцтво про право
на спадщину за заповітом від 20 грудня
2011 року, зареєстроване в реєстрі за №
2-1759, на ім'я ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у
частині включення до спадкового майна
гаражу з підвалом під літерою «Г» та
літньої кухні під літерою «Д».

Визнано недійсним свідоцтво про право
на спадщину за заповітом від 20 грудня
2011 року, зареєстроване в реєстрі за №
2-1757, на ім'я ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у
частині включення до спадкового майна
гаражу з підвалом під літерою «Г» та
літньої кухні під літерою «Д».

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням,
відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали
апеляційну скаргу, в якій просять
скасувати рішення суду та ухвалити
нове, яким в задоволенні позову
відмовити, посилаючись на неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, неповне з'ясування обставин, що
мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Вказували, що судом першої інстанції не
було взято до уваги ту обставину, що
гараж з підвалом під літерою «Г» та
літня кухня під літерою «Д» були
побудовані ОСОБА_3 та покійним батьком
ОСОБА_5 На підтвердження вказаної
обставини в судовому засіданні були
надані відповідні документи, а саме -
накладні, квитанції та інші документи,
які виписані на ім'я ОСОБА_3 та його
батька.

Вважають, що спірні будівлі не можуть
бути відокремленими від жилого будинку
і повинні бути в спільному
користуванні відповідно до часток
кожного співвласника будинку, а тому
визнання недійним свідоцтв про право
власності є незаконним та таким, що
порушує права відповідачів як
співвласників житлового будинку.

В судовому засіданні апелянти та їх
представник підтримали апеляційну
скаргу та просили її задовольнити.
Представники позивача вважали доводи
апеляційної скарги безпідставними та
просили залишити рішення суду першої
інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, що з'явились в судове
засідання, дослідивши матеріали справи
та обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом,
позивач свої позовні вимоги
обґрунтовував тим, що йому та його діду
ОСОБА_5 було передано у спільну
приватну власність земельну ділянку,
загальною площею 0,0791 га, з цільовим
призначенням для обслуговування
жилого будинку і господарських
будівель АДРЕСА_1. Відповідно до
свідоцтва про право на особисту
власність і на домоволодіння позивачу
належить 48/100 частин домоволодіння
АДРЕСА_1, решта - 52/100 домоволодіння
належать його дядькам: відповідачам
ОСОБА_2, та ОСОБА_3, відповідно до
свідоцтв про право на спадщину за
заповітом після смерті ОСОБА_5

Позивач вважає, що до складу спадщини
після смерті ОСОБА_5 були помилково
включені гараж з підвалом під літерою
«Г» та літня кухня під літерою «Д»,
право власності на які позивач не встиг
зареєструвати за життя діда, і які не
можуть відноситись до спільної
часткової власності, оскільки були
побудовані за особисті кошти позивача,
за згодою померлого ОСОБА_5, введені
позивачем в експлуатацію, і якими
виключно він користується.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог про визнання за позивачем права
власності на літню кухню під літерою
«Д», площею 44,2 кв.м. та гаражу під
літерою «Г» з підвалом, площею 26,3+7 кв.м.,
розміщені у будинковолодінні АДРЕСА_1,
як на самостійні об'єкти права
власності, суд першої інстанції
виходив з того, що відповідно до
положень ст. 186, 380, 381 ЦК України,
господарсько-побутові будівлі (сарай,
гараж, санвузол і т.ін.), наземні і
підземні комунікації, що розташовані з
житловим будинком на одній земельній
ділянці і призначені для забезпечення
власника необхідними засобами
благоустрою, вважаються приналежністю
головної речі і не є самостійними
нерухомими речами, у зв'язку з чим право
власності на зазначені будівлі та
споруди як окремі об'єкти визнаватися
не може.

Позивачем рішення суду у вказаній
частині не оскаржувалось.

Апеляційна скарга відповідачів не
містить доводів з приводу
неправильності висновків суду у цій
частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4
в частині визнання недійсними свідоцтв
про право на спадщину за заповітом,
виданих 20.12.2011 року відповідачам ОСОБА_2
та ОСОБА_3, у частині включення до
спадкового майна гаражу з підвалом під
літерою «Г» та літньої кухні під
літерою «Д», суд першої інстанції
виходив з наступних обставин.

Відповідно до свідоцтва про право на
особисту власність і на домоволодіння,
виданого Шевченківською районною у м.
Києві державною адміністрацією 17.06.1999
року, позивачу ОСОБА_4 на праві спільної
часткової власності належить 48/100
частин домоволодіння АДРЕСА_1.

Інша частина - 52/100 частин
домоволодіння належала померлому
ОСОБА_5 - діду позивача, батьку
відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 За життя
ОСОБА_5 було складено заповіт від 13.04.2010
року, яким належну йому частину
домоволодіння він заповів : 1/ 4 частину -
ОСОБА_2, 3/4 частини - відповідачу ОСОБА_3

20.12.2011 року державним нотаріусом
Третьої Київської державної
нотаріальної контори відповідачам
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були видані свідоцтва
про право на спадщину за заповітом, у
передбачених заповітом частках, на
спадкове майно - 52/100 частин житлового
будинку АДРЕСА_1.

При цьому в свідоцтвах зазначено, що
житловий будинок - цегляний, позначений
за планом земельної ділянки під
літерою «А», житловою площею 124,6 кв.м.,
має при собі наступні надвірні будівлі
та споруди: гараж з підвалом під
літерою «Г», літня кухня під літерою
«Д», споруди №1-5; І; ІІ.

Судом першої інстанції також
встановлено, що розпорядженням
Шевченківської районної у м. Києві
державної адміністрації № 170 від 27.02.2009
року було затверджено акт державної
приймальної комісії від 20.01.2009 року про
прийняття в експлуатацію закінченого
будівництвом об'єкта - літньої кухні
під літерою «Д», переобладнаної з
сараю, та гаражу під літерою «Г» у
садибі АДРЕСА_1, та надано позивачу
ОСОБА_6 право зареєструвати за собою у
КП «Київське міське бюро технічної
інвентаризації» право власності на
зазначені об'єкти нерухомого майна -
господарські споруди у садибі АДРЕСА_1.
Відповідні відомості внесені до
технічного паспорту будинку.

Задовольняючи позовні вимоги у цій
частині, суд першої інстанції виходив з
того, що до складу спадщини після
смерті ОСОБА_5 не можуть бути включені
гараж з підвалом під літерою «Г» та
літня кухня під літерою «Д», оскільки
вони не відносяться до спадкової маси
та до спільної часткової власності,
адже були побудовані за особисті кошти
позивача, за згодою померлого ОСОБА_5,
введені позивачем в експлуатацію і
ними виключно користується позивач, що
підтвердили в судовому засіданні
відповідачі.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції,
вважає їх законними, обґрунтованими і
такими, що відповідають обставинам
справи. Виходячи з наявних у матеріалах
справи та досліджених судом першої
інстанції доказів, колегія суддів
дійшла висновку, що обставини, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими при вирішенні справи,
доведені. Норми матеріального права
відповідно до спірних правовідносин
застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги
відповідачів є аналогічними їх
запереченням на позовну заяву, вони
були предметом перевірки у суді першої
інстанції, отримали належну правову
оцінку та правильно були відхилені
судом першої інстанції.

Як вбачається з розпорядження
Шевченківської районної державної
адміністрації м. Києва № 496 від 20.04.1999
року «Про затвердження розподілу
ідеальних часток між співвласниками
будинку АДРЕСА_1», вказане
розпорядження було прийняте на
підставі заяви співвласників будинку -
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 і висновку
Київського міського БТІ від 22.03.1999 року
№ 1690/2.

Висновком Київського міського БТІ
встановлено, що внаслідок будівництва
прибудов та сараю, та їх введення в
експлуатацію згідно з дозволом
Управління державного архітектурного
будівельного контролю, ідеальні долі
співвласників (70/100 - ОСОБА_5 та 30/100 -
ОСОБА_4) змінилися.

Як вбачається із вказаного висновку,
при проведенні обстеження та
відповідно до поданих документів,
спеціалістами БТІ було встановлено, що
в користуванні ОСОБА_5 знаходяться жилі
та допоміжні приміщення будинку (
викладено детальний перелік), із
господарських споруд - гараж Б - 1,2,
загальною вартістю приміщень - 39 392,5
грн., що внаслідок виробничого
розрахунку складає 52/100 домоволодіння.

Також відповідно до вказаного
висновку, в користуванні ОСОБА_4
знаходяться жилі та допоміжні
приміщення будинку (вказано детальний
перелік), в числі господарських споруд
зазначено сарай «Д» та гараж «Г» з
підвалом, загальною вартістю приміщень
37078,5 грн., що внаслідок виробничого
розрахунку складає 48/100 частин
домоволодіння.

Вищевказаним розпорядженням
Шевченківської районної державної
адміністрації м. Києва від 20.04.1999 року
затверджено розподіл ідеальних часток
між співвласниками згідно з
розрахунком БТІ та конкретно
визначено, які приміщення входять до
цих часток і належать кожному із
співвласників. При цьому в пункті 3
розпорядження визначено, що ОСОБА_4
серед іншого належить сарай «Д», гараж
«Г» з підвалом.

На підставі розпорядження
Шевченківської районної державної
адміністрації м. Києва № 496 від 20.04.1999
року позивачу ОСОБА_4 17.06.1999 року було
видане свідоцтво про право на особисту
власність і на домоволодіння, що
зареєстроване в Київському міському
БТІ 08.07.1999 року, та в якому зазначено, що
ОСОБА_4 на праві власності належить 48/100
частин домоволодіння АДРЕСА_1.

В технічному паспорті на
домоволодіння, виданому на ім'я ОСОБА_4
Київським міським БТІ станом на 19.03.1999
року також відображено наявність
господарських будівель : сараю «Д» та
гаражу «Г».

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що актом державної
приймальної комісії від 20.01.2009 року,
затвердженим розпорядженням
Шевченківської районної у м. Києві
державної адміністрації від 27.02.2009 року
№ 170, було прийнято в експлуатацію
літню кухню «Д», переобладнану із
сараю, та гараж «Г» у садибі АДРЕСА_1.

В технічному паспорті на
домоволодіння, виданому ОСОБА_4 26.09.2008
року, Київським міським БТІ 22.04.2009 року
внесені відповідні записи про
прийняття цих будівель в експлуатацію.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов законного і обґрунтованого
висновку про належність зазначених
господарських будівель до частки
ОСОБА_4 у праві власності на
домоволодіння та безпідставне
включення до спадкового майна після
смерті ОСОБА_5 літньої кухні під
літерою «Д» та гаражу під літерою «Г».

Доводи апеляційної скарги
відповідачів про те, що суд
безпідставно не прийняв до уваги
надані ними документи на ім'я ОСОБА_3 та
покійного ОСОБА_5 про придбання
будівельних матеріалів, які
підтверджують будівництво саме ними
спірних об'єктів, - колегія суддів не
приймає до уваги та вважає
товарно-транспортні накладні та
квитанції на будівельні матеріали за
1994-1997 роки неналежними доказами,
оскільки вказаними документами
неможливо однозначно підтвердити, на
будівництво якого із об'єктів були
потрачені будівельні матеріали,
враховуючи, що у технічному паспорті на
домоволодіння, виданому 17.06.2011 року на
ім'я покійного ОСОБА_5, крім спірних
об'єктів, значиться також гараж під
літерою «Б», площею 82,7 кв. м.,
будівництво якого завершене в 1998 році.

Посилання апелянтів на те, що факт
користування позивачем спірними
будівлями не є підставою для висновку,
що саме він збудував ці будівлі,
колегія суддів вважає
необґрунтованими, оскільки
розпорядженням Шевченківської
районної державної адміністрації у м.
Києві від 20.04.1999 року сарай під літерою
«Д», який у подальшому був
переобладнаний позивачем у літню кухню
під літерою «Д», та гараж під літерою
«Г» були включені при розподілі
ідеальних часток до частки
співвласника ОСОБА_4, і саме на вказані
частки у домоволодінні - 48/100 та 52/100
співвласникам були видані свідоцтва
про право власності.

Інші доводи апеляційної скарги
відповідачів не можуть бути прийняті в
якості підстав для скасування
оскаржуваного рішення, оскільки
висновків суду не спростовують та на їх
правильність не впливають.

Таким чином, судом першої інстанції
було повно та всебічно встановлено
обставини справи, перевірено їх
доказами, правильно застосовано норми
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, доводи,
викладені в апеляційній скарзі,
висновків суду не спростовують, а тому
рішення скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-308, 313-317, 218 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3
- відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 16 липня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: