У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової палати
у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ситнік О.М., суддів:
Євграфової Є.П., Завгородньої І.М.,
Журавель В.І., Іваненко
Ю.Г.,розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за касаційною скаргою
представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення
апеляційного суду м. Києва
від 12 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
позовом, у якому зазначало, що 12 квітня
2007 року між ним та ОСОБА_6
укладено кредитний договір, згідно з
умовами якого останній отримав кредит
у розмірі 250 грн у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою 22,8 % на рік
на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки.

У зв'язку з неналежним виконанням
ОСОБА_8 зобов'язань за кредитним
договором станом на 31 липня 2013 року
утворилася заборгованість у розмірі 27
359 грн 76 коп., яку банк просив стягнути з
відповідача.

Заочним рішенням Подільського
районного суду міста Києва від 04
квітня 2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
12 червня 2014 року заочне рішення
Подільського районного суду міста
Києва від 04 квітня 2014 року скасовано,
позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на
користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість у розмірі 27 359 грн 77 коп.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6
- ОСОБА_7, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та залишити в силі рішення
суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши доповідь судді,
вивчивши матеріали цивільної справи та
дослідивши доводи касаційної скарги,
вважає, що вона має бути задоволена.

Відмовляючи у позові, суд першої
інстанції керувався тим, що банком
порушено встановлений статтею 257 ЦК
України строк звернення до суду з
позовом.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позов, суд
апеляційної інстанції керувався тим,
що сторонами у договорі була
передбачена його пролонгація, тому суд
першої інстанції помилково вважав, що
строк кредитного договору закінчився і
безпідставно застосував позовну
давність.

Із такими висновками суду апеляційної
інстанції погодитися не можна з огляду
на наступне.

За вимогами статей 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу відповідно до норм
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин, а
за їх відсутності - на підставі закону,
що регулює подібні відносини, або
керуючись загальними засадами і
змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
з'ясувати питання, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Вказані вимоги судом не дотримано.

Із матеріалів справи вбачається, що 12
квітня 2007 року ОСОБА_6 звернувся
до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою, на
підставі якої відповідач отримав
кредит у розмірі 250 грн у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки зі сплатою 22,8 % на рік (а.с. 8−?9).

Згідно з розрахунком заборгованості,
наданим банком, заборгованість ОСОБА_6
за кредитним договором від 12 квітня
2007 року станом на 31 липня 2013 року
склала 27 359 грн 76 коп., з якої:
заборгованість за кредитом - 9254 грн 43
коп; заборгованість за процентами - 9856
грн 08 коп.; заборгованість з комісії - 6470
грн 22 коп.; штраф (фіксована частина) - 500
грн; штраф (процентна складова) - 1279 грн
04 коп. (а.с. 3−?7).

Із позовом про стягнення
заборгованості ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулося 13 вересня 2013 року та надало
суду Умови і правила надання
банківських послуг (далі - Умови) (а.с.
10‒?16).

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Відповідно до статті 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежа.

Такі висновки узгоджуються з правовою
позицією, висловленою Верховним Судом
України у постанові від 19 березня 2014
року № 6-14цс14.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).

Судом апеляційної інстанції залишено
поза увагою те, що відповідно до
пунктів 3.1.1, 5.4 Умов граничний строк дії
картки (місяць і рік) указано на ній і
вона дійсна до останнього календарного
дня такого місяця, строк погашення
процентів за кредитом визначено
щомісячними платежами, а строк
погашення кредиту в повному обсязі
визначено останнім днем місяця
вказаного на картці (поле MONTH) (а.с. 14−?15).

Банк не надав суду належних доказів, що
ОСОБА_6 було видано нову картку після
спливу дії старої, та не спростовано
пояснення відповідача, що платіжна
картка зі строком дії до 31 березня 2009
року (а.с. 43).

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Заява про застосування строку позовної
давності подана відповідачем до суду
першої інстанції 18 грудня 2013 року (а.с.
39).

Судом апеляційної інстанції
безпідставно зроблена переоцінка
доказів, надана судом першої інстанції,
неправильно застосовані норми
матеріального права, тому рішення суду
апеляційної інстанції має бути
скасовано, рішення суду першої
інстанції - залишено в силі.

Керуючись статтями 333, 336, 339, 343, 344, 345, 347
ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 -
ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від
12 червня 2014 року скасувати, заочне
рішення Подільського районного суду
міста Києва від 04 квітня 2014 року
залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.М. Ситнік
Судді: Є.П. Євграфова
В.І. Журавель І.М. Завгородня Ю.Г.
Іваненко