22-ц/775/1019/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції Гноєвой С.С.
22 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області у
головуючого Ігнатоля Т.Г.,
суддів Кочегарової Л.М.,
при секретарі Брежнєві Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі справу за
ОСОБА_1 до житлово-будівельного
кооперативу «Волна-2» (далі ЖБК
«Волна-2»), ОСОБА_2 про визнання
неправомочними загальних зборів,
визнання недійсними рішення та
протоколу загальних зборів, захист
честі, гідності, ділової репутації,
відшкодування моральної шкоди
та за зустрічним позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_1 про захист честі, гідності,
ділової репутації, відшкодування
за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на
рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Маріуполя Донецької області від
21 травня 2014 року,-

в с т а н
о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_1 звернулася
до суду з вищевказаним позовом,
посилаючись на те, що вона є членом ЖБК
«Волна-2» та з 21 березня 2011 року
обрана головою ревізійної комісії
даного кооперативу. 30 липня 2012 року
були проведені загальні збори членів
ЖБК «Волна-2», які вона вважає
неправомочними, оскільки був відсутній
повноважний кворум, необхідний для
проведення загальних зборів та
прийняття рішень. Прийняті на цих
зборах рішення вважає незаконними,
оскільки не було дотримано порядку
повідомлення членів про проведення
загальних зборів та порядку їх
проведення. Крім того, на
вищезазначених зборах відповідач
ОСОБА_2, який є головою ЖБК «Волна-2»,
поширив щодо неї недостовірну
інформацію, яка порочить її честь,
гідність та ділову репутацію.
Вказаними діями відповідача ОСОБА_2 їй
була спричинена моральна шкода, яка
виразилася у тому, що вона зазнала
сильного душевного хвилювання,
погіршився стан її здоров'я, крім того,
погіршилися стосунки з мешканцями
будинку. Моральну шкоду позивачка
оцінила у 3000 грв. На підставі
викладеного, просила визнати
неправомочними загальні збори ЖБК
«Волна-2» від 30 липня 2012 року, визнати
недійними протокол та рішення
загальних зборів ЖБК «Волна-2» від 30
липня 2012 року, зобов'язати відповідача
ОСОБА_2 спростувати поширену відносно
неї недостовірну інформацію, стягнути
з ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 3000
грв., витрати на правову допомогу та
судові витрати.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся з
зустрічним позовом до ОСОБА_1 про
захист честі, гідності, ділової
репутації та відшкодування моральної
шкоди, посилаючись на те, що в січні 2013
року у 4-х під'їздах будинку №40/1 по
бульвару Комсомольському в м.
Маріуполі були розповсюджені листівки
з підписом ОСОБА_1, в яких остання
публічно звинувачувала його у
фальсифікації протоколу загальних
зборів від 30 липня 2012 року та у
крадіжці перфоратора і болгарки, які
належать кооперативу. У травні 2013 року
йому стало відомо, що ОСОБА_1
поквартирно обходила мешканців
будинку та вручала їм листівки, в яких
публічно звинувачувала його в
навмисному усуненні її з посади голови
ревізійної комісії, у завданні
матеріальних збитків кооперативу, у
необґрунтованій витраті коштів у
розмірі 10 000 грв. на неіснуючий ремонт.
Вказані випадки поширення серед
мешканців кооперативу образливих
обвинувачень шкодять його діловій
репутації, як голови кооперативу та
особисто громадянину, і завдають
моральних страждань, які погіршують
його стан здоров»я. Просив зобов'язати
ОСОБА_4 припинити неправомірні дії
щодо до приниження його честі,
гідності, ділової репутації та
стягнути у відшкодування моральної
шкоди 3000 грв.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 21 травня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано недійсним рішення загальних
зборів ЖБК «Волна-2», викладене в
протоколі від 30 липня 2012 року, в
частині п. 3 порядку денного щодо
визнання роботи ревізійної комісії ЖБК
«Волна-2» незадовільною. В решті
частини позову ОСОБА_1 відмовлено. У
задоволені зустрічного позову ОСОБА_2
відмовлено.

Не погоджуючись з частковим
задоволенням позовних вимог,
представник ОСОБА_1, - ОСОБА_3 подала
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на незаконність та необґрунтованість
рішення, невідповідність висновків
суду обставинам справи, неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
просила змінити рішення суду та
задовольнити позов ОСОБА_1 в повному
обсязі.

Представник ЖБК «Волна» та ОСОБА_5
в судове засідання апеляційного суду
не з»явилися, подали письмові
заперечення на апеляційну скаргу та
клопотання про розгляд справи у їх
відсутність. Тому, відповідно до ч.2
ст.305 ЦПК України, справа розглянута у
відсутність відповідачів.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення ОСОБА_3 та ОСОБА_1, які
підтримали доводи апеляційної скарги
та просили її задовольнити,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України,
апеляційний суд не перевіряє
законність судового рішення в частині
задоволення позову ОСОБА_1 та в
частині відмови у задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_2 про захист
честі та гідності у зв'язку з
відсутністю апеляційної скарги на
зазначену частину рішення.

Відповідно до ст.308 ЦПК У країни
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає , що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що житлово -
будівельний кооператив «Волна -2»
зареєстрований у Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців з 12 листопада 1969 року
та діє на підставі Статуту,
зареєстрованого 11 листопада 1999 року
виконавчим комітетом Маріупольської
міської ради. Рішенням загальних
зборів кооперативу від 19 березня 2011
року головою правління кооперативу
обрано ОСОБА_2, членом ревізійної
комісії - ОСОБА_1 ( а.с. 5,6; 44,45,60-70).

Як вбачається з протоколу, 30 липня
2012 року відбулися загальні збори ЖБК
«Волна-2» за участю 40 членів
кооперативу. В порядок денний були
включені наступні питання - інформація
голови кооперативу ОСОБА_2 про
виконану роботу за період з березня 2011
року по липень 2012 року включно;
інформація про роботу бухгалтера
ОСОБА_6 за вказаний період; інформація
про роботу ревізійної комісії; заява
голови кооперативу ОСОБА_2 про
переобрання складу правління і
ревізійної комісії; подача заяви
головою кооперативу ОСОБА_2 про
звільнення з займаної посади.

За результатами розгляду порядку
денного були прийняті наступні
рішення: схвалено інформацію голови
правління ОСОБА_2 про виконану роботу
за звітний період; зобов'язано
колишнього бухгалтера ОСОБА_7
відшкодувати спричинену кооперативу
шкоду у розмірі 1150 гривень; визнано
незадовільною роботу ревізійної
комісії; переобрано склад правління
кооперативу та склад ревізійної
комісії; задоволено прохання голови
кооперативу ОСОБА_2 про звільнення з
займаної посади за станом здоров'я з
01.08.2012 року. Крім того, вирішено, що у
зв'язку з відсутністю достатньої
кількості членів кооперативу, зібрати
голоси шляхом письмового опитування
членів кооперативу поквартирно за
окремими списками ( а.с. 12-17).

Обґрунтовуючи свій позов, позивачка
посилалася на те, що протокол та
прийняті рішення загальних зборів є
незаконними, оскільки збори були
неправомочні - присутніми на зборах
було менше 23 членів кооперативу; форма
голосування на зборах не була
визначена і така форма голосування, як
поквартирне опитування, не
передбачена статутом кооперативу;
порушено порядок скликання зборів -
члени правління та ревізійна комісія
не ініціювали проведення зборів; про
збори члени кооперативу не були
повідомлені за 10 днів, що призвело до
того, що не всі члени ЖБК змогли
прийняти участь у зборах; в оголошенні
не було зазначено про місце проведення
зборів та порядок денний; протокол
зборів не вівся, їй слово не надали та
її голос не враховано.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні
позову про визнання незаконними
протоколу від 30 липня 2012 року і
прийнятих рішень щодо схвалення
інформації голови правління ОСОБА_2 про
виконану роботу за звітний період;
зобов'язання колишнього бухгалтера
ОСОБА_7 відшкодувати спричинену
кооперативу шкоду у розмірі 1150 гривень;
переобрання складу правління
кооперативу; задоволення прохання
голови кооперативу ОСОБА_2 про
звільнення з займаної посади за станом
здоров'я з 01 серпня 2012 року, суд виходив
з того, вказані рішення не порушують
прав та інтересів позивачки;
відсутність у позивачки повноважень
на представництво інтересів інших
членів кооперативу та членів
правління, позбавляє суд права
вирішувати питання щодо їх прав та
обов'язків.

Колегія суддів погоджується з
такими висновками суду з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України суд,
здійснюючи правосуддя, захищає права,
свободи та інтереси фізичних осіб у
спосіб, визначений законами України.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено
право кожної особи на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Захист цивільних прав - це
передбачені законом способи охорони
цивільних прав у разі їхнього
порушення чи реальної небезпеки такого
порушення.

Стаття 12 ЦК України, передбачає, що
особа вільно, на власний розсуд, обирає
способи захисту цивільного права.

Відповідно до ст. 16 ЦК України під
способами захисту суб'єктивних
цивільних прав та інтересів розуміють
закріплені законом
матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких суд здійснює поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав чи
інтересів та вплив на правопорушника.

Разом з тим, особа право якої
порушено, може скористатися не
будь-яким, а конкретним способом
захисту свого права.

З урахуванням наведених норм, правом
на звернення до суду за захистом
наділена особа в разі порушення,
невизнання або оспорювання саме її
прав, свобод чи інтересів.

Тому, суд повинен встановити, чи були
порушені, невизнані або оспорені права,
свободи чи інтереси цих осіб, і залежно
від установленого вирішити питання про
задоволення позовних вимог або відмову
в їх задоволенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи
спір в зазначеній частині, суд першої
інстанції належним чином перевірив
доводи сторін, правильно встановив
фактичні обставини справи, зібраним
доказам дав належну оцінку та дійшов
обґрунтованого висновку щодо
відсутності правових підстав для
визнання незаконними рішень загальних
зборів ЖБК «Волна-2» про схвалення
інформації голови правління ОСОБА_2 про
виконану роботу за звітний період;
зобов'язання колишнього бухгалтера
ОСОБА_7 відшкодувати спричинену
кооперативу шкоду у розмірі 1150 гривень;
переобрання складу правління
кооперативу; задоволення прохання
голови кооперативу ОСОБА_2 про
звільнення з займаної посади за станом
здоров'я з 01 серпня 2012 року, оскільки
права позивачки цими рішеннями
порушені не були, а інші особи, прав та
інтересів яких стосуються прийняті
рішення, не надавали позивачці
відповідних повноважень та
передбачених ст.42 ЦПК України
документів, на оскарження цих рішень.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду,
викладених в мотивувальній частині
оскаржуваного рішення, тому, в
зазначеній частині рішення суду
підлягає залишенню без зміни.

Обґрунтовуючи позов щодо
захисту честі, гідності, ділової
репутації та відшкодування моральної
шкоди, ОСОБА_1 посилалася на те, що на
загальних зборах членів кооперативу,
які відбулися 30 липня 2012 року
відповідач ОСОБА_2 повідомив присутнім
членам кооперативу, що вона,
зловживаючи своїм посадовим
становищем та діючи у змові з
бухгалтером кооперативу ОСОБА_6,
приховала порушення службових
обов'язків ОСОБА_6, в результаті чого
ЖБК «Волна-2» були спричинені
матеріальні збитки. Крім того, ОСОБА_2
на вказаних загальних зборах прилюдно
звинуватив її в тому, що вона заважає
працювати йому, як голові кооперативу;
що вона ввела всіх в оману, оскільки не
є членом кооперативу, а тому, не має
права бути членом ревізійної комісії;
що з її вини поржавів інструмент,
належний кооперативу. Вказані
відомості вона вважає недостовірними
та такими, що принижують її честь та
гідність.

Відмовляючи ОСОБА_1 у
зазначеному позові, суд виходив з того,
що порушення честі, гідності та
ділової репутації позивачки діями
ОСОБА_2 не допущено; інформація,
висловлена ОСОБА_2 на загальних зборах
членів кооперативу 30 липня 2012 року
містить суб'єктивну думку ОСОБА_2,
критику та оцінку роботи позивачки,
тому, вказана інформація повинна
розцінюватися, як оціночні судження.

Колегія суддів не може не
погодитися з таким висновком суду,
оскільки він відповідає обставинам
справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. ст. 94, 277 ЦК
України, ч. 4 ст. 32 Конституції України,
ст. 10 Конвенції про захист прав людини і
основних свобод кожному гарантується
право на захист ділової репутації та
спростування недостовірної інформації
особою, яка поширила таку інформацію.

Разом із тим, за змістом
зазначених норм законодавства, кожному
гарантується право на свободу
висловлення поглядів, у тому числі,
право поширювати інформацію без
втручання органів державної влади, за
умови, що вони діють добросовісно і
надають правильну і достовірну
інформацію, не завдаючи при цьому шкоди
репутації окремих осіб і не порушуючи
їх прав.

Згідно з роз'ясненнями, які
містяться у п.15 постанови Пленуму
Верховного Суду України №1 від 27
лютого 2009 року №1 «Про судову практику
у справах про захист гідності, честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної особи»
(далі - Постанова), недостовірною
вважається інформація, яка не
відповідає дійсності або викладена
неправдиво, тобто містить відомості
про події та явища, яких не існувало
взагалі або які існували, але відомості
про них не відповідають дійсності.

Пунктом 19 зазначеної Постанови
роз'яснено, що вирішуючи питання про
визнання поширеної інформації
недостовірною, суди повинні визначити
характер такої інформації та
з'ясовувати, чи є вона фактичним
твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону
України «Про інформацію» оціночними
судженнями, за винятком образи чи
наклепу, є висловлювання, які не
містять фактичних даних, зокрема,
критика, оцінка дій, а також
висловлювання, які не можуть бути
витлумачені як такі, що містять
фактичні дані, з огляду на характер
використання мовних засобів, зокрема,
вживання гіпербол, алегорій, сатири.
Оціночні судження не підлягають
спростуванню та доведенню їх
правдивості. Якщо суб'єктивну думку
висловлено в брутальній, принизливій
чи непристойній формі, що принижує
гідність, честь чи ділову репутацію, на
особу, яка таким чином та у такий спосіб
висловила думку або оцінку, може бути
покладено обов'язок відшкодувати
завдану моральну шкоду.

З огляду на приписи ст. 277 ЦК
України не є предметом судового
захисту оціночні судження, думки,
переконання, критична оцінка певних
фактів і недоліків, які будучи
вираженням суб'єктивної думки і
поглядів відповідача, не можна
перевірити на предмет їхньої
відповідності дійсності (на відміну
від перевірки істинності фактів) і
спростувати, що відповідає
прецедентній судовій практиці
Європейського суду з прав людини при
тлумаченні положень ст. 10 Конвенції.

Судом встановлено, що між
сторонами склалися неприязні стосунки
у зв'язку з виконанням ними своїх
обов'язків в кооперативі, вони
неодноразово висловлювали своє
незадоволення щодо роботи один
одного. Дані факти не заперечуються, як
позивачкою, так і підтверджуються
поясненнями допитаних у суді свідків
та долучених до матеріалів справи
письмових доказів - матеріалів
перевірки Орджонікідзевського РВ УМВС
України в Донецькій області за заявою
ОСОБА_2 до правоохоронних органів.

Колегія суддів вважає, що
вирішуючи спір, суд, відповідно до
приписів ст. ст. 212 - 214 ЦПК України,
правильно визначився з характером
інформації, висловленої ОСОБА_2
відносно позивачки, яка на її думку є
наклепницькою і недостовірною, та
дійшов обґрунтованого висновку, що
така інформація не є фактичним
твердженням, а є оціночним судженням,
яке не підлягає спростуванню, у зв'язку
з чим зробив правильний висновок про
відсутність правових підстав для
задоволення позовних вимог ОСОБА_1
щодо визнання висловлювань ОСОБА_2 на
загальних зборах членів кооперативу,
які відбулися 30 липня 2012 року,
образливими й такими, що порочать
честь, гідність та ділову репутацію
ОСОБА_1, спростування їх та
відшкодування моральної шкоди, що є
похідною вимогою.

Доводи скарги позивачки в
зазначеній частині не дають підстав
для встановлення неправильного
застосування судом норм матеріального
права, невідповідності висновків суду
обставинам справи, оскільки ніяких
нових доказів, чи обставин, які не були
предметом розгляду суду першої
інстанції та могли вплинути на
висновки суду апеляційному суду
позивачкою не надано, тому, апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду залишенню без зміни.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 307,308,313-315 ЦПК України, колегія
суддів, -

у х в а л
и л а :

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Орджонікідзквського
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 21 травня 2014 року залишити
без зміни.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Судді