Суддя Маслов М. І.
Справа № 644/3167/14-ц
Провадження № 2/644/1291/14
25.12.2014 року Орджонікідзевський районний суд м. Харкова
у складі: головуючого судді Маслова М.І.
при секретарі - Шпиця Л.В.
за участю представника прокуратури - Оленич В.Ю.
представника КЗОЗ ХОКПЛ № 3 - Ведерниковій В.О.
представника третьої особи Органу опіки та піклування Харківської міської ради - Козак І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом заступника прокурора Орджонікідзевського району м. Харкова Дмитренко Р.Н., який діє в інтересах недієздатного ОСОБА_5 до ОСОБА_6, треті особи: Орган опіки та піклування Харківської міської ради, Комунальний заклад охорони здоров'я «Харківська обласна клінічна психіатрична лікарня № 3», про визнання правочинів недійсними,-
Прокуратура Орджонікідзевського району м. Харкова, діюча в інтересах недієздатного ОСОБА_5, звернулися до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова, з позовом до ОСОБА_6, треті особи: Орган опіки та піклування Харківської міської ради, Комунальний заклад охорони здоров'я «Харківська обласна клінічна психіатрична лікарня № 3», про визнання правочинів недійсними. Просять визнати недійсним договір позики під заставу квартири АДРЕСА_1, укладений 10.03.2005 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, а також визнати недійсним право власності відповідачки на зазначену квартиру.
Звернення до суду, згідно позовної заяви, викликано необхідністю захисту інтересів недієздатної особи - ОСОБА_5, його конституційного права на житло, оскільки за таких обставин, Київським районним судом м. Харкова не вирішено питання про визнання недійсним договору позики, укладеного 10.03.2005 між ОСОБА_6 та ОСОБА_5
У судовому засіданні представник прокуратури Орджонікідзевського району м. Харкова, що діє в інтересах нідієздатного ОСОБА_5, обставини, викладені у позові підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував.
Відповідач, сповіщений належним чином, в тому числі шляхом розміщення оголошення про виклик до суду у офіційному друкованому засобі масової інформації, у судове засідання не з`явився, заперечень стосовно предмету позову або заяви про розгляд справи за відсутності до суду не надав.
Представник КЗОЗ Харківської обласної клінічної психіатричної лікарні №3 надав заяву (а.с. 112), в якій позовні вимоги позивача просив задовольнити у повному обсяз - визнати недійсним договір позики від заставу квартири АДРЕСА_1, укладений 10.03.2005 між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, а також визнати недійсним право власності відповідачки на зазначену квартиру. У судовому засіданні заяву підтримав, проти винесення заочного рішення не заперечував.
Представник Органу опіки та піклування Харківської міської ради у судовому засіданні просила вирішити справу згідно вимог чинного законодавства, оскільки вона не може представляти інтереси дітей без батьків, просила звільнити її від участі у справі.
Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачів, інших учасників процесу, оцінивши наявні докази у їх сукупності, суд, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
10.03.2005 між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 укладено договір позики грошових коштів під заставу квартири АДРЕСА_1.
До прокуратури Орджонікідзевського району міста Харкова 08.11.2011 року звернувся директор Комунального закладу охорони здоров'я «Харківська обласна клінічна психіатрична лікарня №3» Коваленко В.В. з проханням провести перевірку за фактом незаконного зняття з реєстрації за місцем мешкання хворого ОСОБА_5 та вжиття можливих заходів для захисту і поновлення його законних прав на житло, охорону і збереження його житла та майна за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 14).
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 29.01.2007 року у справі № 2-о-9/07 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, був визнаний недієздатним та над ним була встановлена опіка, функції якої виконує КЗОЗ «Харківська обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» (а.с. 13,114).

Матеріали справи містять копію висновку судово-психіатрічної експертизи, згідно якої ОСОБА_5 має стійкий психічний розлад у вигляді шизофренії та не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с. 15-17).

Після смерті ОСОБА_9 та ОСОБА_10, ОСОБА_5 залишився єдиним їх спадкоємцем.

Згідно довідки, наданої головним лікарем КЗОЗ «Харківська обласна клінічна психіатрична лікарня № 3», ОСОБА_5 перебуває в зазначеному закладі охорони здоров'я з 11.11.2001 року з діагнозом «шизофренія» по теперішній час; на момент укладення договору позики від 10.03.2005 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 останній перебував на стаціонарному лікуванні в закладі. З 2005 року до теперішнього часу ОСОБА_6 та ОСОБА_11 хворого ОСОБА_5 в лікарні не відвідували; на протязі останніх років в лікарні ОСОБА_5 ніхто не відвідує (а.с. 18).

Вищевказане свідчить про те, що спірна квартира вибула з володіння ОСОБА_5 не з його волі.

Відповідно до ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені; у разі наступного визнання фізичної особи, яка вчинила правочин, недієздатною позов про визнання правочину недійсним може пред'явити її опікун.

Крім того, в порушення вимог 220 ЦК України, вищевказаний договір позики під заставу не був нотаріально посвідчений.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 19.05.2006 позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_5: задоволено, за ОСОБА_6 визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Харкова від 26.06.2006 за ОСОБА_5 визнано право власності на АДРЕСА_1, визнано письмовий договір позики під заставу квартири АДРЕСА_1, укладений 10.03.2005 року між ОСОБА_6 дійсним та визнано за ОСОБА_6 право власності на квартиру АДРЕСА_7 (а.с. 9).

За результатами розгляду заяви прокуратури про перегляд справи за нововиявленими обставинами, ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 27.02.2012 року рішення Київського районного суду м. Харкова від 19.05.2006 по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про визнання договору позики під заставу дійсним та визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору позики від 10.03.2005 року, а також додаткове рішення Київського районного суду від 26.06.2006 року про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1, визнання письмового договору позики під заставу квартири АДРЕСА_1, укладеного 10.03.2005 року між ОСОБА_6, дійсним та визнання за ОСОБА_6 права власності на квартиру АДРЕСА_1 - скасовано за нововиявленими обставинами, та справу призначено до нового розгляду (а.с. 10).

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 24.04.2012 року у справі № 2018/3673/2012 позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про визнання договору позики під заставу квартири дійсним та визнання права власності на квартиру залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України - внаслідок неявки в судове засідання позивача, належним чином повідомленого про дату розгляду справи судом (а.с. 12).

Матеріали зазначеної цивільної справи були витребувані за ухвалою суду від 03.09.2014 року з Київського районного суду м. Харкова та досліджені в судовому засіданні (а.с. 65).

Стаття 215 ЦК України та п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» регламентують, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Стаття 230 ЦК України передбачає, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним.

Відповідно п. 3 ст. 388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Керуючись ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам суспільства, його моральним засадам тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України передбачено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, встановлених законом. Виселення проводиться в судовому порядку.

Відповідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» однією з підстав зняття з реєстрації місця проживання особи є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 16 ЦК України передбачені способи захисту цивільних прав та інтересів, а саме: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Враховуючи, що з 11.11.2001 року року ОСОБА_5 госпіталізовано до КЗОЗ «Харківська обласна клінічна психіатрична лікарня № 3», для проходження курсу лікування у зв'язку з психічною хворобою, а також факт порушення його прав, суд вважає, що ОСОБА_5 повинно бути усунуто перешкоди у реалізації його права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, шляхом визнання недійсним договору позики під заставу квартири АДРЕСА_1, укладеного 10.03.2005 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 та шляхом визнання недійсним права власності відповідачки на зазначену квартиру.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень. Докази надаються суду сторонами.

Згідно статті 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, крім іншого, відновлення становища, яке існувало до порушення.

На підставі ч.ч. 1 та 3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

На підставі вище викладеного, суд вважає, що позовні вимоги цілком обґрунтовані, тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 3, 4, 5, 6, 9, 14, 15, 30, 38, 40, 42, 44, 45, 61, 77, 80, 107, 110, 114 ч.1, 118-120, 158, 169 п. 2 , 208, 209, 220, 224- 226, 294, 295 ЦПК України та статтями 3, 11, 12, 15, 16, 22, 24, ч. 2-3 ст. 203, ч. 2 ст. 215, ч. 1 ст. 216, 220, 225, 261, 577 ЦК України, ст. 36-1 Закону України « Про прокуратуру», суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги заступника прокурора Орджонікідзевського району м. Харкова Дмитренко Р.Н., який діє в інтересах недієздатного ОСОБА_5 до ОСОБА_6, треті особи: Орган опіки та піклування Харківської міської ради, Комунальний заклад охорони здоров'я «Харківська обласна клінічна психіатрична лікарня № 3», про визнання правочинів недійсними - задовольнити.

Визнати недійсним договір позики під заставу квартири АДРЕСА_1, укладений 10.03.2005 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5.

Визнати недійсним право власності на ізольовану трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_6.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, оформленою у відповідності до ст. 229 ЦПК України, поданою протягом 10- ти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції, який ухвалив судове рішення шляхом подачі апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 - ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, відповідно до загального порядку встановленого ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя : Маслов М.І.