Справа № 127/1314/14-ц Провадження №
22-ц/772/1957/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Бессараб Н. М.Категорія:
30Доповідач: Сало Т. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2014 р. м. ВінницяКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Вінницької області в
складі:

головуючого Сало Т.Б.,

суддів Денишенко Т.О., Луценко В.В.,

при секретарі Торбасюк О.І.,

за участю представника позивача
ОСОБА_2, ОСОБА_3 його представника
ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці апеляційну
скаргу ОСОБА_3 на рішення Вінницького
міського суду від 20.05.2014 року
ухваленого у цивільній справі за
позовом Управління праці та
соціального захисту населення
Вінницької районної державної
адміністрації до ОСОБА_3 про стягнення
сум сплаченої тимчасової допомоги
дітям, батьки яких ухиляються від
сплати аліментів, -

встановила:

У вищезазначеному позові позивач
просив стягнути з ОСОБА_3 кошти в сумі
14968.8 грн., як таких, що виплачені з
державного бюджету у вигляді
тимчасової державної допомоги на
користь Управління праці та
соціального захисту населення
Вінницької районної державної
адміністрації (далі по тексту -
Управління).

Позов мотивований тим, що ОСОБА_5
було призначено тимчасову допомогу з
01.11.2008 року. Дана допомога
виплачувалась до 30 квітня 2011 року, і
була виплачена в сумі 14968,8 грн. Дана
сума підлягає стягненню до державного
бюджету з відповідача на підставі ч. 10
ст. 181 СК України.

Рішенням суду першої інстанції
позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3
кошти в сумі 14968,8 грн. Вирішено питання
щодо судових витрат.

Не погодившись з даним рішенням
ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій
просив рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове, яким в
задоволені позову відмовити.

Скарга мотивована тим, що суд
першої інстанції неповно з'ясував
обставини у справі, і як наслідок,
неправильно застосував норми
матеріального та процесуального права.

Зокрема, судом першої інстанції не
враховано те, що відповідач не
ухиляється від сплати аліментів,
оскільки він їх сплачує шляхом
купування дітям речей, одягу та
перераховує кошти. Відповідач не
визнає наявність заборгованості за
аліментами. Інформація надана
державною виконавчою службою для
отримання допомоги не відповідає
дійсності та є необ'єктивною.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, дослідивши докази у
справі, дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 і
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Постановою державного виконавця від
25.03.2004 року було відкрито виконавче
провадження з примусового виконання
рішення Староміського районного суду
про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на
двох дітей в розмірі 1/3 частки від
доходу щомісячно.

На підставі довідок Староміського ВДВС
ВМУЮ від 17.11.2008 року, 13.05.2009 року, 09.11.2009
року, 17.05.2010 року, 23.11.2010 року про
неотримання ОСОБА_5 від ОСОБА_3
аліментів на утримання дітей, і на
підставі заяв ОСОБА_5 про призначення
соціальної допомоги від 17.11.2008 року,
13.05.2009 року, 12.11.2009 року 17.05.2010 року, 23.11.2010
року, Управлінням ОСОБА_5 було
призначено тимчасову соціальну
допомогу дітям, батьки яких ухиляються
від сплати аліментів.

Загальна сума виплачених ОСОБА_5 коштів
за період з 01.11.2008 року по 30.04.2011 року
складає 14968,8 грн..

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції керувався частинами 8
та 9 ст. 181 СК України, якими визначено,
що якщо місце проживання чи
перебування батьків невідоме, або вони
ухиляються від сплати аліментів, або не
мають можливості утримувати дитину,
дитині призначається тимчасова
державна допомога, яка не може бути
меншою ніж 30 відсотків прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку.
Виплата тимчасової державної допомоги
здійснюється за рахунок коштів
Державного бюджету України.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції вірно встановив обставини у
справі та правильно застосував норму
СК України в даних спірних
правовідносинах.

Відповідно до ст. 181 СК України, якщо
батьки ухиляються від сплати
аліментів, дитині призначається
тимчасова державна допомога, яка не
може бути меншою, ніж 30% прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку.
Порядок призначення та виплати
тимчасової державної допомоги
визначається Кабінетом Міністрів
України.

Згідно із п. 2 Порядку призначення та
виплати тимчасової державної допомоги
дітям, батьки яких ухиляються від
сплати аліментів, не мають можливості
утримувати дитину або місце проживання
їх невідоме, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 22.02.2006
року № 147, тимчасова допомога
призначається у разі, коли, крім іншого,
рішення суду про стягнення аліментів з
одного з батьків не виконується у
зв'язку з ухиленням від сплати
аліментів або відсутністю у боржника
коштів та іншого майна, на які за
законом може бути звернено стягнення.

Відповідно до ч. 10 ст. 181 СК України суми
наданої дитині тимчасової державної
допомоги підлягають стягненню з
платника аліментів до Державного
бюджету України у судовому порядку.

Судом першої інстанції також було
встановлено, що домовленості між
ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про припинення
стягнення в примусовому порядку
аліментів не було. Відмови матері від
отримання аліментів теж не було.

Колегія суддів також погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що відповідач знаючи про рішення суду
про стягнення з нього аліментів,
зобов'язаний виконувати дане рішення
та сплачувати аліменти незалежно від
своїх бажань купувати речі, одяг чи
перераховувати кошти.

Відповідно до Постанови КМУ України №
189 від 22.02.2006 року "Про затвердження
Порядку призначення та виплати
тимчасової державної допомоги дітям,
батьки яких ухиляються від сплати
аліментів, не мають можливості
утримувати дитину або місце проживання
їх невідоме", на підставі наданих
заявником необхідних документів
передбачених цим Порядком, органом
праці та соціального захисту населення
приймається рішення про призначення
або відмову в призначенні тимчасової
допомоги.

Колегією суддів встановлено, що
рішення Управління про призначення
тимчасової допомоги ОСОБА_5 були
прийняті на підставі довідок про
наявність у ОСОБА_3 заборгованості по
сплаті аліментів, і прийняті вони в
межах повноважень даного Управління і
на підставі норми права, отже, є
законними. ОСОБА_3, інтереси якого
стосуються рішення Управління, їх не
оскаржував. На підставі даних рішень
Управління, з Державного бюджету
стягувались кошти в інтересах дітей
ОСОБА_5 у виді державної допомоги.

Отже, колегія суддів вважає, що суми
сплачені ОСОБА_5 як соціальну допомогу,
підлягають стягненню з відповідача на
користь Управління на підставі ч. 10 ст.
181 СК України.

Твердження ОСОБА_3 про те, що він не
ухиляється від сплати аліментів, є
необґрунтованими, оскільки аліменти
ним повинні сплачуватись за рішенням
суду, яке є обов'язкове для виконання.
Рішення суду про зміну способу та
порядку виконання рішення не
ухвалювалось.

Квитанції, які були надані
відповідачем про перерахунок коштів,
повинні ним надаватись в рамках
виконання рішення Староміського суду
про стягнення аліментів, а не в рамках
розгляду даної справи про стягнення
сум виплаченої державної допомоги.

ОСОБА_3 суду не надавались докази того,
що він оскаржував дії, рішення чи
бездіяльність державного виконавця, чи
оспорював розмір заборгованості, яка
відображена в довідках, на підставі
яких Управління приймало рішення.

Колегія суддів підтримує позицію суду
першої інстанції щодо відсутності
підстав для застосування наслідків
пропуску строків позовної давності до
даних вимог. Проти цього не заперечує у
своїй апеляційній скарзі ОСОБА_3

Судом першої інстанції правильно
досліджені і оцінені обставини по
справі, надані сторонами докази, доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, судова колегія судової палати,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити

Рішення Вінницького міського суд
Вінницької області від 20.05.2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:
/підпис/

Судді:
/підписи/

Згідно з оригіналом: