Справа № 500/4974/14-ц
Провадження № 2/500/2360/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2014 року Ізмаїльський
міськрайонний суд Одеської області в
складі:

головуючого - судді Пащенко Т.П.

при секретарі - Топтигіної О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ізмаїлі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
встановлення режиму окремого
проживання подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2 про
встановлення режиму окремого
проживання подружжя, мотивуючи тим, що
на даний час вона з відповідачем
перебуває у шлюбі, зареєстрованому
22.11.2002 року відділом реєстрації актів
цивільного стану м. Ізмаїл Одеської
області, актовий запис №566. Від шлюбу
сторони мають троє дітей: доньку
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та доньку ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_3. Позивач вказує, що з липня
2013 року між ними склалися конфліктні
стосунки, в сім'ї постійно виникають
сварки, чоловік не працює, знаходиться
в пригніченому стані. Однак, у зв'язку з
тим, що наймолодша дитина не досягла
одного року, позивач ОСОБА_2 не може
звернутися до суду з позов про
розірвання шлюбу, тому просить суд
встановити режим окремого проживання з
чоловіком ОСОБА_2

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позовні вимоги підтримала в повному
обсязі та наполягала на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився, про час та місце розгляду
справи сповіщений належним чином,
надав суду заяву, в якій просив
розглядати справу у його відсутність,
позовні вимоги визнає у повному обсязі,
не заперечує проти задоволення позову.

Вислухавши позивача, перевіривши
матеріали справи, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
з наступних підстав.

Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у
разі визнання відповідачем позову суд
за наявності до того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову.

Згідно ч.2 ст.110 Сімейного кодексу
України позов про розірвання шлюбу не
може бути пред'явлений протягом одного
року після народження дитини.

Відповідно до ст. 56 Сімейного кодексу
України дружина та чоловік мають право
на вільний вибір місця свого
проживання.

Згідно ст.ст. 119, 120 Сімейного кодексу
України за позовом одного з подружжя
суд може постановити рішення про
встановлення для подружжя режиму
окремого проживання у разі
неможливості чи небажання дружини і
(або) чоловіка проживати спільно.
Встановлення режиму окремого
проживання не припиняє прав

та обов'язків подружжя, які встановлені
цим Кодексом і які дружина

та чоловік мали до встановлення цього
режиму, а також прав та

обов'язків, які встановлені шлюбним
договором.

В судовому засіданні встановлено, що
сторони знаходяться в шлюбі з 22.11.2002
року, що підтверджується свідоцтвом
про укладення шлюбу серія НОМЕР_1 від
22.11.2002 року, видане відділом реєстрації
актів громадянського стану
Ізмаїльської міської ради Одеської
області (а.с. 12). Від шлюбу сторони мають
троє дітей: доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та доньку
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, що
підтверджується відповідними
свідоцтвами про народження серії
НОМЕР_2 від 01.10.2003 року (а.с.9), серії
НОМЕР_3 від 23.03.2006 року (а.с.10), та серії
НОМЕР_4 від 05.06.2014 року, виданих відділом
реєстрації актів громадянського стану
Ізмаїльської міськрайонного
управління юстиції Одеської області
(а.с.11).

Сторони не проживають однією сім'єю з
01.07.2014 року, спільне господарство не
ведуть.

Діти на даний час проживають з матір'ю.
Спір щодо стягнення аліментів на дітей
вирішується в окремому судовому
провадженні.

Спору щодо розподілу спільного майна
на даний час немає, що з огляду на
вимоги ч.1 ст.61 ЦПК України є
обставинами, які не підлягають
доказуванню.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61
ЦПК України суд розглядає цивільні
справи в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях, обставини, визнані
сторонами, не підлягають доказуванню, а
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

У відповідності до роз'яснень п. 24 ч.3
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 2 від 12 червня 2009 року «Про
застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої
інстанції» у разі визнання
відповідачем позову, яке має бути
безумовним, і якщо таке визнання не
суперечить закону й не порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб (не
відповідача), суд ухвалює рішення про
задоволення позову, обмежившись у
мотивувальній частині рішення
посиланням на визнання позову без
з'ясування і дослідження інших
обставин справи.

Оскільки сторони однією сім'єю не
проживають, подальше сумісне
проживання сторін суперечить
інтересам позивача, а також відповідач
позов визнав, наслідки визнання позову,
передбачені ч.2 ст. 174 ЦПК України
відповідачу відомі, суд вважає за
можливе встановити режим окремого
проживання подружжя.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,61,174,208,209,212,213-215,218
ЦПК України, ст.ст. 56, 110, 119, 120 СК України,
суд,-

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
встановлення режиму окремого
проживання подружжя - задовольнити.

Встановити режим окремого проживання
між ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через
Ізмаїльський міськрайонний суд
Одеської області шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Суддя
Т.П.Пащенко