Справа № 132/641/14-ц Провадження №
22-ц/772/2271/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Каращук О. Г.Категорія: 5
Доповідач: Марчук В. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" липня 2014 р. м. Вінниця

28 липня 2014 року колегія суддів судової
палати з цивільних справ апеляційного
суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Марчук В.С.

Суддів: Сопруна В.В., Міхасішина І.В.

При секретарі: Кирилюк Л.А.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі судових
засідань апеляційного суду Вінницької
області цивільну справу за апеляційною
скаргою Калинівської міської ради
Вінницької області на рішення
Калинівського районного суду
Вінницької області від 19 травня 2014 року
по цивільній справі за позовом ОСОБА_2
до Калинівської міської ради
Вінницької області про визнання права
власності на майно,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернулась в
Калинівський районний суд Вінницької
області з вказаним позовом, мотивуючи
вимоги тим, що 23.03.1998 року комісією за
участю відповідних органів було
складено Акт вибору земельної ділянки
під будівництво приватних гаражів в м.
Калинівка Вінницької області. 10.04.1998
року Калинівською міською радою було
зроблено викопіювання з опорного
плану, де визначено земельну ділянку
площею 240 кв. м. для будівництва
приватних гаражів по АДРЕСА_1. Рішенням
Калинівської міської ради №698 від
21.08.1998 року позивачці було надано
земельну ділянку для гаражного
будівництва під АДРЕСА_1. Але з початком
будівництва на даній ділянці було
виявлено електричний кабель 10кВ. Саме
через це було прийнято рішення міською
радою про зміну в конфігурації
земельної ділянки для будівництва
гаражів.

У 2000 році ОСОБА_2 побудувала цегляний
гараж на земельній ділянці, наданій для
гаражного будівництва. В даний час
позивачка не має можливості отримати
свідоцтво про право власності на гараж,
так як він має розміри 7,95х 6,50 м. що
перевищує розміри наданої земельної
ділянки. Тому просила суд визнати за
нею право власності на гараж розміром
7.95х6.50 м., який знаходиться в АДРЕСА_1, а
також визнати право власності на
земельну ділянку для гаражного
будівництва розміром 0.01 га, на якій
знаходиться гараж по АДРЕСА_1.

Рішенням Калинівського районного суду
Вінницької області від 19 травня 2014 року
позов задоволено. Вирішено: визнати за
ОСОБА_2 право власності на гараж
розміром 7,95 х 6,50 м., який знаходиться в
АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_2 право
власності на земельну ділянку для
гаражного будівництва розміром 0,01 га.,
на якій знаходиться гараж по АДРЕСА_1

Калинівська міська рада Вінницької
області оскаржила дане рішення в
апеляційному порядку, так як вважає
його неправомірним, прийнятим з грубим
порушенням норм процесуального та
матеріального права, при неповному
з'ясуванні обставини, що мають значення
для справи. Зокрема апелянт вказує, що
гараж збудований без дозволу на
будівництво, у значно більших розмірах
ніж земельна ділянка, він не введений у
експлуатацію; не встановлена вартість
оспорюваного майна.

Просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким у позові відмовити.

Колегія суддів, перевіривши законність
та обгрунтованість рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги і
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, вважає що апеляційна скарга
підлягає до задоволення у зв`язку з
наступним.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним та
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з`ясованих
обставин на які сторони посилаються, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд виходив з тих
обставин, що рішенням Калинівської
міської ради № 698 від 21.08.1998 року
позивачці було надано земельну ділянку
для гаражного будівництва під АДРЕСА_1.
Але з початком будівництва на ділянці
будівництва гаражів було виявлено
електричний кабель 10 кВ. Через
наявність електричного кабелю, що був
прокладений до колишнього спиртзаводу,
було прийнято рішення міською радою
про зміну конфігурації земельної
ділянки для будівництва гаражів.

Місце для будівництва гаража за
рішенням міськради № 698 від 21.08.1998 р.
позивачці ОСОБА_2 відводилось в натурі
особисто архітектором міста
Павлюченком В.Л. та землевпорядником
міста Бурлакою Т.П., які встановили
межові знаки.

Позивачка ОСОБА_2 у 2000 році побудувала
цегляний гараж на земельній ділянці,
наданій для гаражного будівництва, але
не має можливості отримати свідоцтво
про право власності на гараж, так як
збудований гараж має розміри 7,95 х 6,50 м.,
який перевищує розміри наданої
земельної ділянки.

Зазначені обставини визнаються
сторонами, тому в силу ч.1 ст.61 ЦПК
України вони звільнені від
доказування.

Ще судом встановлено, що згідно
постанови державного
архітектурно-будівельного контролю у
Вінницькій області № 58 від 31.01.2014 року
ОСОБА_2 було визнано винною у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого частиною 1 ст. 96 КУпАП та
накладено адміністративне стягнення у
вигляді штрафу в розмірі 340 грн.
Зазначене адміністративне порушення
полягало в тому, що при будівництві
гаража по АДРЕСА_1 у забудовника, яким є
позивачка у справі, були відсутні:
документ, що посвідчує право власності
чи користування земельною ділянкою
площею 51, 675 кв.м. та дозвіл на
проведення будівельних робіт,
затверджений в установленому порядку.

Незважаючи на дану встановлену
обставину, суд прийшов до висновку про
необхідність задоволення позову,
зіславшись на норми ч.ч.1,2 ст.331 та ст. 377
ЦК України і ст.121 ЗК України.

На думку колегії суддів, за таких
обставин суд ухвалив рішення з
порушенням та неправильним
застосуванням норм матеріального
права, виходячи з наступного.

Відповідно до ЗК України, введеного в
дію у 1991 році, який діяв на час
ухвалення рішення виконкому
Калинівської міської ради народних
депутатів Вінницької області №698 від
21.08.1998 року, яким було виділено земельну
ділянку ОСОБА_2, а саме - ч.1ст. 22 Кодексу,
право власності або право користування
наданою земельною ділянкою виникає
після встановлення землевпорядними
організаціями меж земельної ділянки в
натурі і одержання документа, що
посвідчує це право .

У ч.1 ст. 23 зазначеного ЗК України
вказано, що право власності або право
постійного користування землею
посвідчується державними актами, які
видаються і реєструються відповідними
радами народних депутатів.

А у ч.2 ст. 22 ЗК України 1991 року
зазначено, що приступати до
використання земельної ділянки до
встановлення меж цієї ділянки в натурі
і одержання документа, що посвідчує
право власності або право користування
землею, забороняється.

Позивачка надала суду лише зазначене
рішення виконкому Калинівської
міської ради народних депутатів
Вінницької області №698 від 21.08.1998 року,
про виділення їй земельної ділянки і
нічим не підтвердила свого права
користування даною земельною ділянкою
чи права власності на неї. Більше того,
як видно з позовної заяви, звіту про
проведення технічного обстеження
будівельних конструкцій та інженерних
мереж зазначеного гаража, його розміри
7,95м Х 6,50м, в той час, як розмір виділеної
земельної ділянки становив лише 6м Х 4м
(а/с 9, 3,14-23).

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що гараж збудований на
земельній ділянці, яка не була
відведені позивачці для його
будівництва. Цей висновок
підтверджується і уже зазначеною
постановою по справі про
адміністративне правопорушення №58 від
31.01.2014 року, відповідно до якої ОСОБА_2
притягнуто до адміністративної
відповідальності за ч.1 ст. 96
КУпАП.(а/с27).

Як видно з матеріалів справи, на даний
час позивачці відмовлено у наданні
дозволу на складання технічної
документації із землеустрою, що
посвідчує право власності на земельну
ділянку площею 7,95х6,5 м (а/с 30). Те, що на
час розгляду справи спірна земельна
ділянка не надана позивачці ні у
користування, ні у власність
підтверджується тако позовною вимогою
про визнання за ОСОБА_2 права власності
на вказану земельну ділянку.

Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав. У даному випадку,
спірна земельна ділянка позивачці не
виділялася ні у користування, ні у
власність, тому у неї відсутні будь-які
права на неї, а отже і відсутні підстави
визнавати за ОСОБА_2 право власності на
вказану земельну ділянку.

Стаття 377 ЦК України не регулює
вказаних земельних правовідносин, тому
що вона застосовується до
правовідносин про право власності на
земельну ділянку у разі набуття права
власності на житловий будинок, будівлю
або споруду, що розміщені на ній. У
даному ж випадку позивачка не набула
права власності на гараж, а лише
доводить це набуття.

А виходячи з встановлени обставин про
те, що гараж збудований на чужій
земельній ділянці та відповідно до
норми ч.1ст.376 ЦК Украіни, він є
самочинним будівництвом.

З огляду на викладене, при вирішенні
даного позову, суд мав би застосовувати
норми права, які регулюють
правовідносини самочинного
будівництва, зокрема ст. 376 ЦК України, а
не ст.331 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України, право
власності на новостворене нерухоме
майно виникає з моменту завершення
будівництва. Якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно
відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної
реєстрації.

З огляду на наявність у гаражі
бетонного фундаменту з глибиною
закладання 1,40м та відповідно до норми
ст.181 ЦК України, гараж є нерухомим
майном (а/с16).

Відповідно до ч.1 ст. 182 ЦК України, право
власності та інші речові права на
нерухомі речі, обмеження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.

Як видно з матеріалів справи, право
власності на гараж не було
зареєстроване з 2000 року - часу побудови.

Виходячи з цього, позивачка не набула
права власності на гараж за правилами
ст. 331 ЦК України.

А враховуючи, що гараж є самочинним
будівництвом та норму ч.2 ст.376 ЦК
України про те, що особа, яка здійснила
самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на
нього; також відсутність підстав для
визнання права власності на самочинно
збудований гараж за правилами ч.3 ст. 376
ЦК України, у вимозі про визнання права
власності на гараж слід теж відмовити.

За вказаних обставин, рішення суду
першої інстанції ухвалене з порушенням
та неправильним застосуванням норм
матеріального права, тому в силу ст. 309
ЦПК України його необхідно скасувати
та ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

На підставі наведеного та
керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Калинівської
міської ради Вінницької області -
задовольнити.

Рішення Калинівського районного
суду Вінницької області від 19 травня 2014
року скасувати та ухвалити нове
рішення. У задоволенні позову ОСОБА_2 до
Калинівської міської ради Вінницької
області про визнання права власності
на майно відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення та з цього ж моменту може
бути оскаржене шляхом подачі
касаційної скарги протягом двадцяти
днів до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий:
/підпис/ В.С.
Марчук

Судді:
/підпис/ В.В.
Сопрун

/підпис/ І.В.
Міхасішин

З оригіналом вірно: