У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Висоцької В.С., Гримич М.К., Кафідової
О.В.,розглянувши у попередньому
судовому засіданні цивільну справу за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Лугинського районного суду
Житомирської області від 30 квітня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Житомирської області від 10 червня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду із указаним позовом та просила
визнати ОСОБА_5 такою, що втратила право
на користування квартирою АДРЕСА_1,
посилаючись на те, що остання не
проживає у спірному приміщенні понад
шість місяців без поважних причин.

Рішенням Лугинського районного суду
Житомирської області від 30 квітня
2014 року, яке залишено без змін ухвалою
апеляційного суду Житомирської
області від 10 червня 2014 року, у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить
скасувати рішення Лугинського
районного суду Житомирської області
від 30 квітня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Житомирської
області від 10 червня 2014 року,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню з огляду на
наступне.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами
касаційного оскарження є неправильне
застосування судом норм матеріального
чи порушення норм процесуального
права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суди на підставі доказів,
поданих сторонами, що належним чином
оцінені (ст. 212 ЦПК України), правильно
виходили із того, що відповідач є
недієздатною особою, вона не може
самостійно проживати у вищевказаній
квартирі з поважних причин, оскільки
потребує постійного догляду, а тому
мешкає за місцем реєстрації опікуна.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про порушення
судами першої та апеляційної інстанцій
норм процесуального права, яке
призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції при попередньому
розгляді справи відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування
судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Лугинського районного суду
Житомирської області від 30
квітня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Житомирської області від 10
червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
В.С.
Висоцька

М.К. Гримич

О.В. Кафідова