У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Олійник А.С.

суддів: Амеліна В.І.,
Карпенко С.О.

Парінової
І.К., Попович О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
приватного підприємства
«Грандфінресурс» про визнання
договору недійсним, відшкодування
майнової та моральної шкоди за
касаційною скаргою приватного
підприємства «Грандфінресурс»,
поданою його представником Ткаченко
Іриною Валеріївною, на рішення
Зарічанського районного суду м. Суми
від 15 липня 2013 року та рішення
апеляційного суду Сумської області від
22 серпня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із зазначеним позовом, мотивуючи
свої вимоги тим, що 6 серпня 2012 року між
ним та приватним підприємством
«Грандфінресурс» укладено договір №
211628, відповідно до умов якого приватне
підприємство «Грандфінресурс» від
його імені та за його рахунок
зобов'язалося вчинити певні юридичні
дії, спрямовані на придбання товару або
отримання позики у сумі 125 000 грн на
умовах діяльності програми «Альянс
Україна». Метою укладення спірного
договору було швидке отримання
позивачем позики у сумі 125 000 грн, яку
відповідач гарантував надати протягом
кількох днів з дня підписання договору.
Однак дозволу на отримання позики в
строки, на які він розраховував,
позивачу не було надано. На звернення
до представника приватного
підприємства «Грандфінресурс» за
отриманням інформації позивачу було
повідомлено, що гроші відсутні,
запропоновано сплачувати щомісячні
платежі, щоб отримати позику. Оскільки
укладений договір грубо порушує його
права як споживача послуг, не
спрямований на реальне настання
правових наслідків та підпадає під
ознаки розвитку пірамідальної схеми,
укладений договір не відповідає
вимогам чинного законодавства України
та є таким, що укладений під впливом
омани. Крім того, позивач посилався на
те, що на зазначений вид діяльності у
відповідача відсутній відповідний
дозвіл. Просив стягнути у подвійному
розмірі сплачені ним кошти за
нікчемним правочином у сумі 20 944,50, а
також 2 095 грн - у відшкодування
моральної шкоди.

Рішенням Зарічного районного суду м.
Суми від 15 липня 2013 року позов
задоволено частково.

Визнано недійсним договір від 6 серпня
2012 року № 21168, укладений між приватним
підприємством «Грандфінресурс» та
ОСОБА_3

Стягнуто з приватного підприємства
«Грандфінресурс» на користь ОСОБА_3
на відшкодування майнової шкоди 20 944,50
грн та 200 грн - у відшкодування
моральної шкоди.

Рішенням апеляційного суду Сумської
області від 22 серпня 2013 року рішення
Зарічного районного суду м. Суми від 15
липня 2013 року скасовано та ухвалено
нове рішення про часткове задоволення
позову.

Стягнуто з приватного підприємства
«Грандфінресурс» на користь ОСОБА_3 10
472, 25 грн сплачених за договором № 211628
від 6 серпня 2013 року.

У іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

У касаційній скарзі заявник просить
скасувати рішення Зарічанського
районного суду м. Суми від 15 липня 2013
року, рішення апеляційного суду
Сумської області від 22 серпня 2013 року в
частині задоволення позовних вимог і
ухвалити в цій частині нове рішення
про відмову у задоволенні позову,
мотивуючи свої вимоги порушенням
судами попередніх інстанцій норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

У іншій частині рішення судів
попередніх інстанцій не оскаржено і
підстав перевіряти їх законність та
обґрунтованість у цій частині у суду
касаційної інстанції немає.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню.

Задовольняючи позов у частині визнання
договору недійсним та відшкодування
майнової шкоди, суд першої інстанції
виходив із того, що позивач, діючи під
впливом обману з боку відповідача,
вважав, що укладає договір позики, а
тому на підставі ст. ст. 229-230 ЦК України
укладений договір є недійсним та
відповідач повинен відшкодувати
позивачу завдані збитки в подвійному
розмірі.

Скасовуючи рішення в зазначеній
частині та ухвалюючи в цій частині нове
рішення про часткове задоволення
позову, суд апеляційної інстанції
виходив із того, що діяльність
відповідача по своїй суті є
пірамідальною схемою, на час укладення
угоди фактично ввела позивача як
споживача в оману, тому спірний договір
є нікчемним (його недійсність
встановлена законом) і до нього слід
застосувати наслідки недійсності
правочину, передбачені ст. 216 ЦК
України.

Проте з такими висновками погодитись
не можна.

Судами встановлено, що 6 серпня 2012 року
ОСОБА_3 уклав з приватним підприємством
«Грандфінресурс» договір № 211628,
згідно з яким відповідач зобов'язався
вчинити від імені позивача та за його
рахунок певні юридичні дії, спрямовані
на придбання товару або відповідної
суми у позику на умовах діяльності
програми «Альянс Україна».

Пунктом 1.1 ст. 1 договору передбачено, що
відповідач за згодою позивача
зобов'язується вчинити від його імені
та за його рахунок певні юридичні дії,
спрямовані на придбання грошової суми
у позику, зазначеної у додатку № 1 до
даного договору, на умовах діяльності
програми «Альянс Україна», що
міститься в додатку № 2, який є
невід'ємною частиною цього договору, в
тому числі: сформувати реєстр
учасників, забезпечити його
адміністрування; організовувати та
проводити заходи з розподілу грошового
фонду, надати учаснику відповідну суму
у позику; надавати інші послуги і
здійснювати інші правочини, погоджені
сторонами, у порядку та в строки,
передбачені цим договором та додатками
до нього.

Відповідно до п. 4.8 ст. 4 договору
учасник заявляє, що отримав усі
пояснення від представника
адміністратора, уважно прочитав та
зрозумів усі визначення, умови та зміст
договору і додатків до нього, що
засвідчує своїм підписом.

На виконання умов зазначеного вище
договору позивач сплатив на користь
приватного підприємства
«Грандфінресурс» комісійний внесок у
сумі 4 375 грн та загальні платежі у сумі
6 097,25 грн, а всього 10 472,25 грн.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього
Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Відповідно до положень, закріплених у
ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про
захист прав споживачів» забороняється
здійснення нечесної підприємницької
практики, яка включає в себе будь-яку
діяльність (дії або бездіяльність), що
вводить споживача в оману або є
агресивною. Зокрема, відповідно до п. 7
ч. 3 ст. 19 цього Закону забороняються як
такі, що вводять в оману, утворення,
експлуатація або сприяння розвитку
пірамідальних схем, коли споживач
сплачує за можливість одержання
компенсації, яка надається за рахунок
залучення інших споживачів до такої
схеми, а не за рахунок продажу або
споживання продукції. Правочини,
здійснені з використанням нечесної
підприємницької практики, є
недійсними.

Аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про
захист прав споживачів» дає підстави
для висновку, що поняття «пірамідальна
схема» у розумінні цієї норми має такі
обов'язкові ознаки: а) здійснення
сплати за можливість одержання
учасником компенсації; б) компенсація
надається за рахунок залучення
учасником інших споживачів схеми; в)
відсутність продажу або споживання
товару.

Таким чином, для кваліфікації
«пірамідальної схеми» необхідна
наявність усіх зазначених ознак.

Відсутність вищевказаних ознак
виключає можливість визнання схеми як
«пірамідальної», тобто такої, що
порушує норми чинного законодавства
України.

Вказана позиція викладена в постанові
Верховного Суду України від 11
вересня 2013 року № 6-40цс13, яка згідно з
ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для
суддів.

Законом України від 2 червня 2011 року
«Про внесення змін до деяких законів
України щодо регулювання ринків
фінансових послуг» (введено в дію з 9
січня 2012 року) внесено зміни до ч. 1 ст. 4
Закону України «Про фінансові послуги
та регулювання ринків фінансових
послуг» та доповнено її п. 11-1, яким до
фінансових послуг віднесено послуги з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах.

За умовами укладеного сторонами
договору позивач щомісячно сплачує
внески за товар, який передається йому
після одержання дозволу на його
отримання, відтак, споживач в рамках
укладеного договору сплачує за товар, а
не за можливість його отримання (ст. ст.
1, 2 договору, ст. ст. 4, 5 додатку № 2).

У порушення ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України
суди на зазначені вимоги закону та
обставини справи уваги не звернули, не
врахували, що укладений сторонами
правочин передбачає одержання
споживачем необхідного йому товару,
визначає умови, за яких такий товар
може бути одержаний, та прийшли до
передчасного висновку про наявність
обману і ознак «пірамідальної схеми» у
діях приватного підприємства
«Грандфінресурс» під час укладення
договору, оскільки це не узгоджується з
положеннями п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України
«Про захист прав споживачів» у
взаємозв'язку з нормами Закону України
«Про фінансові послуги та регулювання
ринків фінансових послуг».

За таких обставин ухвалені у справі
судові рішення не відповідають вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст.
338 ЦПК України є підставою для їх
скасування з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу приватного
підприємства «Грандфінресурс», подану
його представником Ткаченко Іриною
Валеріївною, задовольнити частково.

Рішення Зарічанського районного
суду м. Суми від 15 липня 2013 року та
рішення апеляційного суду Сумської
області від 22 серпня 2013 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.С.Олійник

Судді:
В.І.Амелін

С.О.Карпенко

І.К.Парінова

О.В.Попович