Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
судова палата з розгляду цивільних
справ
Суддя 1-ї інстанції Дмитрюк О.В.
Суддя доповідач Бондар М.С
Є.у.№ 336/1535/13
11 листопада 2014 року
Справа № 22ц/778/3749/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

Коллегія судової палаті з цивільних
справ апеляційного суду Запорізької
області у складі:

головуючий - суддя: Бондар М.С., судді:
Подліянова Г.С., Дашковська А.В.

секретар - Мельник З.П.

при участі: прокурора -
адвоката -

________________________________________________________________________
____________________

розглянула у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за

апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Шевченківського районного суду
м.Запоріжжя від 02.10.2013 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ
майна подружжя, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ
майна, посилаючись на те, що під час
шлюбу з відповідачем, протягом 2002-2011
років, вони придбали у власність 69/100
частин квартири АДРЕСА_1, 19/100 частин
об'єкту нерухомості по АДРЕСА_2, та базу
відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1" по АДРЕСА_3.
Натепер між ними немає згоди щодо
здійснення прав надбаним майном,
просив поділити майно, визнавши за ним
право власності на автоколону та базу
відпочинку, з передачею решти майна у
власність відповідача.

Рішенням Шевченківського районного
суду м.Запоріжжя від 02.10.2013 року позовні
вимоги задоволені частково. За ОСОБА_1
визнано право власності на частку
квартири, 19/100 частин об'єкту
нерухомості по АДРЕСА_2. Виділено та
визнано за ОСОБА_2 право власності на
базу відпочинку. Водночас, суд стягнув
з ОСОБА_1 на користь заявника грошову
компенсації у розмірі 199 574 грн..

У скарзі відповідач не погоджується з
рішенням суду, стверджував, що передані
у власність позивачу об'єкти
нерухомості є майном приватного
підприємства, а отже не входить до
складу подружнього майна, яке може бути
поділено за заявленим позовом.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, вивчивши матеріали справи
колегія суддів судової палаті з
цивільних справ апеляційного суду
дійшла до висновку, що скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ст.309 ЦПК в апеляційному
провадженні може бути скасоване
рішення суду першої інстанції, у разі
невідповідності висновків суду
обставинам та неправильного
застосування норм матеріального права.

Із матеріалів справи спостерігається,
що перебувають перебувають у шлюбі з 25
серпня 1990 року.

За час шлюбних стосунків вони придбали:
27.08.2002 року - 69/100 частин квартири
АДРЕСА_1, 03.12.2003 року - автоколону у
АДРЕСА_4, 15.04.2004 року - 19/100 частин об'єкту
нерухомості по АДРЕСА_2, та 27.09,2002 року -
базу відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1" по
АДРЕСА_3 (т-1, а.с.14,16, 19,81, т-2 а.с.60).

Судом встановлено, що автоколона, 19/100
часток об'єкту нерухомості по АДРЕСА_2
та база відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1"
придбані фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_1 (відповідачем у справі) як
суб'єктом господарювання та для
здійснення підприємницької діяльності
(т-1 а.с.94,108,109,111).

Відповідно до ст.70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором. Будь-яких домовленостей між
сторонами судом встановлено не було.
Отже, частка кожного з подружжя у
спірній земельній ділянці складає по
1/2.

Стаття 57 СК,24 КпШС України визначає
перелік видів особистої приватної
власності одного із подружжя та
підстави її набуття.

Підстави набуття права спільної
сумісної власності подружжя (тобто
перелік юридичних фактів, які
складають підстави виникнення права
спільної сумісної власності на майно
подружжя) визначені в ст. 60 СК України.

За змістом цієї норми та ст.22 КпШС
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловіку на праві
спільної сумісної власності.

Відповідно до ст.55 ГК України
суб'єктами господарювання є юридичні
особи, створені відповідно до
Цивільного кодексу України, та фізичні
особи - громадяни, які здійснюють
господарську діяльність та
зареєстровані як підприємці. Однією з
організаційних форм господарювання
є підприємство (ст. 62 ГК України ).

Підприємство, засноване на приватній
власності засновника, є приватним
підприємством (ст. 63 ГК України).

Підприємство є юридичною особою, йому
належить право власності на майно, у
тому числі і яке передане засновником
до статутного фонду як внесок (ст. ст. 62,
66 ГК України).

Порядок здійснення подружжям права
спільної сумісної власності та право
подружжя на розпорядження спільним
сумісним майном визначено у ст.63,65 СК
України.

Право подружжя на поділ майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності, закріплено у статті 69
Кодексу. Поділ майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, здійснюється шляхом
виділення його в натурі, а у разі
неподільності присуджується одному з
подружжя, якщо інше не визначено
домовленістю між ними (частини перша,
друга статті 71 Кодексу), або
реалізується через виплату грошової чи
матеріальної компенсації вартості
його частки (частина друга статті 364 ЦК
України).

За рішенням Конституційного Суду
України, приватне підприємство або
його частина), засноване одним із
подружжя, - це окремий об'єкт права
спільної сумісної власності подружжя,
до якого входять усі види майна, у тому
числі вклад до статутного капіталу та
майно, виділене з їх спільної сумісної
власності.

Зміст правового режиму спільного майна
подружжя, за рахунок якого утворилося
майно приватного підприємства, як
системи правових засобів полягає в
наступному. До складу спільного майна
подружжя входить не майно приватного
підприємства, а право на це майно.

Сутність цього права в другого з
подружжя полягає в можливості, у разі
поділу майна між подружжям, - сплати
половину вартості майна Приватного
підприємства.

Відтак, заявлені вимоги про поділ
автоколони, 19/100 часток об'єкту
нерухомості по АДРЕСА_2 та бази
відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1" не є
виправданими.

У силу статей 69, 70 СК України дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності. У разі поділу такого майна,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними.

Оскільки 69/100 частин квартири АДРЕСА_1
надбані подружжям за час шлюбу, згадане
майно може бути визнане об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
а отже, суд може задовольнити позов
лише про поділ спільного майна шляхом
визнання права власності на частку в
ньому, виходячи з презумпції рівності
прав подружжя.

Беручи до уваги наведене, районний суд
не правильно вирішив справу і ухвалив
не законне рішення, а тому скарга
підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.307,309,313,314,315,317 ЦПК України,
судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м.Запоріжжя від 02.10.2013 року у цій
справі скасувати та ухвалити нове
рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Поділити спільне майно подружжя.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 12
частку 69/100 частин квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 12
частку 69/100 частин квартири АДРЕСА_1.

Решту заявлених вимог залишити без
задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1720
грн. 05 коп. на відшкодування судових
витрат пов'язаних з оплатою судового
збору.

Рішення судової колегії може бути
оскаржене безпосередньо до Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня його
проголошення.

Головуючий: Судді: