АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22 -ц/796/5966/2014 року
Головуючий у 1-й інстанції: Чех Н.А.
Доповідач: Чобіток А.О.
Рішення

Іменем
України

12 червня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого - судді Чобіток А.О..

суддів - Немировської О.В.,Ящук Т.І.

при секретарі - Лужецькій І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Преміум-1» на
рішення Дніпровського районного суду
м.Києва від 26 лютого 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Преміум-1», 3-я особа : Територіальна
державна інспекція з питань праці у м.
Києві про стягнення заборгованості по
заробітній платі та середнього
заробітку за час затримки розрахунку ,-

в с т а
н о в и л а:

В липні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом про стягнення
заборгованості по заробітній платі та
середнього заробітку за час затримки
розрахунку з ТОВ «Преміум-1». Зазначав,
що 01.06.2012 року його було прийнято на
роботу до відповідача на посаду
комірника, а 12.09.2012 року звільнено з неї
за власним бажанням відповідно до ст. 38
КЗпП України. На день його звільнення
відповідачем було нарахована
заробітна плата за період з 12.08.2012 року
по 12.09.2012 року, але не виплачена. Він
неодноразово звертався до відповідача
з проханням здійснити виплату всіх
належних йому сум, але останній
відмовлявся їх виплачувати, в зв»язку з
чим він звернувся до суду, ухвалою
якого від 26.12.2012 року його позовну заяву
було повернуто, так як вона була подана
без дотримання ст. 118 ЦПК України (
позовна заява може бути подана тільки у
разі відмови у прийнятті заяви про
видачу судового наказу або скасування
його судом). У червні 2013 року він
звернувся до суд з заявою про видачу
судового наказу про стягнення
нарахованої, але не виплаченої
заробітної плати, однак ухвалою суду
від 21.06.2013 року йому було відмовлено у
прийнятті даної заяви. Враховуючи ту
обставину, що за другу частину серпня
2012 року йому нарахована заробітна
плата за 11 робочих днів в сумі 572 грн. 11
коп., а за першу частину вересня того ж
року за 8 робочих днів та компенсація
за невикористану відпустку в сумі 693
грн. 40 коп., просив суд стягнути з
відповідача на його користь 1265 грн. 51
коп. заборгованості по заробітній
платі та середній заробіток за весь час
затримки розрахунку.

Рішенням Дніпровського районного суду
м.Києва від 26 лютого 2014 року позов
ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ТОВ
«Преміум-1» на користь позивача 1 265 грн.
51 коп. заборгованості по нарахованій,
але не виплаченій заробітній платі та
середній заробіток за час затримки
розрахунку в сумі - 21 078 грн. 21 коп. та
судовий збір в доход держави в сумі 243
грн. 60 коп..

В апеляційній скарзі представник
відповідача просить скасувати рішення
суду першої інстанції в частині
стягнення на користь позивача
середнього заробітку за час затримки
виплати заробітної плати у розмірі 21 078
грн. та ухвалити нове про відмову в
задоволенні цих вимог, посилаючись на
те, що вина підприємства у
несвоєчасній виплаті заробітної плати
відсутня, а позивачем пропущений
тримісячний строк звернення до суду,
передбачений ст. 233 КЗпП України.

Вислухавши доповідь судді,
пояснення позивача та його
представника , обговоривши доводи
апеляційної скарги , обставини справи ,
колегія суддів приходить до
наступного.

Встановлено, що ОСОБА_1 був
прийнятий на роботу до відповідача на
посаду комірника, а згідно з наказом №
13/12 к від 12.09.2012 року звільнений з
займаної посади за власним бажанням.

В день звільнення відповідачем
ОСОБА_1 не було виплачено всіх належних
йому сум, що не оспорюється ТОВ
«Преміум-1» .

Відповідно до відомостей про
нарахування заробітної плати за другу
частину серпня місяця 2012 року ОСОБА_1
нарахована заробітна плата за 11
робочих днів в сумі 572 грн. 11 коп., а за
першу частину вересня того ж року за 8
робочих днів та компенсація за
невикористану відпустку в сумі 693 грн. 40
коп., а всього1265 грн. 51 коп. ( а.с. 6-7).

15 листопада 2012 року ОСОБА_1 звернувся
до директора ТОВ «Преміум-1» з вимогою
про виплату нарахованої, але
невиплаченої заробітної плати в
розмірі 1265,51 грн. та середнього
заробітку за затримки розрахунку в
розмірі 2 506,54 грн., яка була отримана
відповідачем 07.12.2012 року ( а.с. 9-11 ).

05.12.2012 року ОСОБА_1 відповідачем було
направлено лист з проханням з»явитись
до ТОВ «Преміум-1» для проведення
повного розрахунку, який останній
отримав 13.12.2012 року, що підтверджується
( а.с. 12, 64, 67 ).

Ухвалою Дніпровського районного суду
м. Києва від 26.12.2012 року позовну заяву
ОСОБА_1 про стягнення заробітної плати
ТОВ «Преміум-1» повернуто останньому з
підстав її подання без дотримання ст. 118
ЦПК України ( позовна заява може бути
подана тільки у разі відмови у
прийнятті заяви про видачу судового
наказу або скасування його судом).

21.06.2013 року ухвалою Дніпровського
районного суду м. Києва відмовлено у
прийнятті заяви ОСОБА_1 про видачу
судового наказу про стягнення
нарахованої, але не виплаченої
заробітної плати та середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні.

30.07.2013 року ОСОБА_1 звернувся з даним
позовом до суду.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК України,
законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Стягуючи з відповідача на
користь позивача 1 265 грн. 51 коп.
нарахованої, але не виплаченої
заробітної плати та 21 078 грн. 21 коп.
середнього заробітку за час затримки
розрахунку, суд першої інстанції
встановив , що з дня звільнення ОСОБА_1
і по день ухвалення рішення останньому
всі належні виплати при звільненні не
виплачено , а тому з відповідача
підлягає стягненню і середній
заробіток за весь час затримки,
зазначивши про те, що відповідачем не
надано доказів того, що з часу
звільнення позивача, відповідач ,
будучи юридичною особою, мав отримані
через банківську установу кошти для
виплати позивачу заборгованості по
заробітній платі, врахувавши при цьому
пояснення позивача, що він приходив до
ТОВ «Преміум-1» за розрахунком за їх
листами, але кошти йому так і не
виплатили .

Проте з таким висновком суду
колегія суддів погодитись в повному
обсязі не може з наступних підстав.

Постановою Верховного Суду України №
13 від 24.12.1999 року «Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці» роз»яснено, що
установивши при розгляді справи про
стягнення заробітної плати у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні,
що працівникові не були виплачені
належні йому від підприємства,
установи, організації суми в день
звільнення, коли ж він у цей день не був
на роботі, - наступного дня після
пред'явлення ним роботодавцеві вимог
про розрахунок, суд на підставі ст. 117
КЗпП стягує на користь працівника
середній заробіток за весь період
затримки розрахунку, а при не
проведенні його до розгляду справи - по
день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини.

Зазначаючи про те, що вина
підприємства відсутня у затримці
розрахунку з ОСОБА_1, відповідач
послався на лист від 05.12.2012 року, яким
повідомив позивача про нарахування
йому заробітної плати та необхідності
її отримання ( а.с. 12, 64, 67 ).

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, надавши докази відповідно
до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Частина 1 ст. 58 ЦПК України
визначає, що належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об»єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

ОСОБА_1, пред»явивши вимогу про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку будь-яких доказів,
які б містили інформацію про його
звернення до відповідача після 05.12.2013
року з вимогою про виплату
нарахованої заробітної плати та
відмови останнього у її виплаті , не
надав.

За таких обставин колегія
суддів вважає , що вина відповідача у
затримці розрахунку з позивачем після
05.12.2012 року відсутня, а тому вимога
ОСОБА_1 про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
підлягає частковому задоволенню за
період з 12.09.2013 року і по 13.12.2012 року (
день отримання ОСОБА_1 листа від 05.12.2012
року).

Таким чином рішення суду
підлягає зміні в частині розміру
середнього заробітку, стягнутого судом
на користь позивача з 21 078 грн. 21 коп. до 3
878 грн. 38 коп. з розрахунку
середньоденної заробітної плати у
розмірі 54 грн. 49 коп. , зазначеної ОСОБА_1
у позовній заяві .

Керуючись ст.ст. 304,307,309,313,314,316,319 ЦПК
України, колегія суддів,-

в и р
і ш и л а:

Апеляційну скаргу Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Преміум-1» задовольнити частково .

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 26 лютого 2014 року змінити в
частині розміру середнього заробітку,
зазначивши 3 878 грн. 38 коп..

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили
з моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -
Судді -