Справа № 2-1829/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2014 року
Жовтневий районний суд міста Кривого
Рогу Дніпропетровської області, у
складі головуючого: судді - КУЛІГІНОЇ
Т.Д., при секретарі - КУРДЕЛЯС А.О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні, у залі суду, у місті Кривому
Розі цивільну справа за позовом
ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА
«РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» до ОСОБА_3 про
стягнення звернення на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач Публічне акціонерне
товариство «Райффайзен Банк Аваль»
звернулася до суду з позовом до
відповідача ОСОБА_3 про стягнення
звернення на спадкове майно.

Позивач Публічне акціонерне
товариство «Райффайзен Банк Аваль»,
або його повноважний представник в
судове засідання не з'явився, та подав
суду 10.06.2014 року (вх..№19285) письмову
заяву про можливість розгляду справи у
відсутність його представника.

З тексту позовної заяви ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль», вбачається, що
позивач просить задовольнити позовні
вимоги в сумі 653441,49 грн., шляхом
звернення стягнення на спадкове майно,
яке належало ОСОБА_5, а саме: нежитлове
приміщення розташоване на 1 поверсі 9
поверхового житлового будинку,
загальною площею 85,4 кв. м, що
розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач, або його повноважний
представник в судове засідання не
з'явився, та подав письмову заяву про
можливість розгляду справу у його
відсутність, та подав суду письмове
заперечення позову, в якому просить в
задоволенні позовних вимог ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 про
стягнення звернення на спадкове майно -
відмовити.

Дослідивши надані суду докази,
вислухавши представника позивача, суд
прийшов до висновку про те, що позов
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3
про стягнення звернення на спадкове
майно - задоволенню не підлягає, за
наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
06.07.2006 року між Акціонерним
поштово-пенсійним банком «Аваль»,
правонаступником якого є ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_5
укладено генеральну кредитну угоду
№014/03- 03/1876.

На підставі вказаної угоди укладено
кредитний договір №014/03-03/1877 від 06.07.2006
р. відповідно до якого ОСОБА_5 отримала
кредитні кошти в сумі 85000 дол. США та
кредитний договір №014/03-03/1007 від 20.11.2007
року, відповідно до якого ОСОБА_5
отримала кредитні кошти у сумі 53000,00
грн.

В забезпечення зобов'язань за
вказаним кредитним договором між
позивачем та ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» та ОСОБА_5 було укладено договір
іпотеки №014/03-03/1876/1 від 06.07.2006 року,
згідно якого ОСОБА_6 передала в іпотеку
нежитлове приміщення розташоване на 1
поверсі 9 поверхового житлового
будинку, загальною площею 85,4 кв. м, що
розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ,
заставною вартістю 56200,00 доларів США.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла, що
підтверджується свідоцтвом про смерть,
виданим Жовтневим відділом реєстрації
актів цивільного стану Криворізького
міського управління юстиції
Дніпропетровської області 25.12.2008 року,
відповідно до актового запису №2536.

В судовому засіданні також
встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є
батьком двох дітей ОСОБА_5: ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, і
які є спадкоємцями, після смерті ОСОБА_5

Таким чином, в судовому засіданні
встановлено, що позивач ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» просить
стягнути солідарно з відповідачів по
653441,49 грн., шляхом звернення стягнення
на спадкове нерухоме іпотечне майно, а
таким чином, просив звернути стягнення
на спадкове іпотечне майно, а не
відповідно до закону накласти
стягнення на вказане майно окремо з
кожного з відповідачів в частині, яка є
не більшою розміру частки в спадковому
майні.

Позивач послався на положення ст. 1279
ЦК України і зазначив, що вказана норма
начебто передбачає можливість у
кредитора звернутися з вимогою про
погашення заборгованості в разі якщо
спадкоємець ухиляється від отримання
свідоцтва на спадщину. Однак, у
вказаній нормі матеріального права
таке право у кредитора не передбачене.

Вимога про погашення заборгованості
за кредитним договором не може бути
пред'явлена до малолітні особи,
оскільки вони не набули повної
цивільної дієздатності і не повинні
нести цивільну відповідальність за
кредитними правовідносинами.

Відповідно до ст.1282 ЦК України
спадкоємці зобов'язані задовольнити
вимоги кредитора повністю, але в межах
вартості майна, одержаного у спадщину.
Вимоги кредитора спадкоємці
зобов'язані задовольнити шляхом
одноразового платежу, якщо
домовленістю між спадкоємцями та
кредитором інше не встановлено.

Але, позивач не надав суду доказів про
те, що на час розгляду справи
спадкоємці отримали спадкове майно.

Відповідно до п. 29 Постанови Пленуму
ВССУ з розгляду цивільних та
кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року
«Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають з кредитних правовідносин»
при вирішенні спорів про дострокове
повернення кредиту суд має враховувати
положення статей 1050, 1054 Цивільного
кодексу України і виходити з того, що
якщо договором встановлено обов'язок
позичальника повернути кредит
частинами (із розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини кредитодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини кредиту, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому від
суми кредиту.

Передбачене статтею 1050 ЦК України
право кредитодавця вимагати від
позичальника дострокового повернення
частини кредиту, що залишилася, є
самостійним. Але таке право виникає
лише у випадку порушення зобов'язання
позичальником. Такого порушення ОСОБА_5
на момент смерті не допустила.

Згідно п. 30 Постанови Пленуму ВССУ з
розгляду цивільних та кримінальних
справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають з
кредитних правовідносин» вимога про
дострокове виконання кредитного
договору навіть у разі належного його
виконання, а якщо вимогу не буде
задоволено - право звернення стягнення
на предмет застави/іпотеки може бути
заявлено заставодержателем лише в
чітко визначених законом або договором
випадках, наприклад при передачі
заставодавцем/іпотекодавцем предмета
застави/іпотеки іншій особі без згоди
заставодержателя, якщо одержання такої
згоди було необхідним (ч.2 ст.586, п.2 ч.2
ст. 592 ЦК України); порушення обов'язків,
установлених іпотечним договором
(частина перша статті 12 Закону України
«Про іпотеку»); порушення споживачем
умов договору про надання споживчого
кредиту (ч.10 ст.11 Закону України «Про
захист прав споживачів»). Будь-яких
порушень, які б давали позивачу право
вимагати дострокового повернення
кредитних коштів не існує.

Посилання представника позивача на
те, що неповнолітні та малолітні
відповідачі повинні були виконувати
зобов'язання за кредитним договором, а
тому допустили порушення зобов'язань
за кредитними договорами не
ґрунтується на законі, оскільки
законний представник відповідачів
ОСОБА_3 не є спадкоємцем, а отже не є
боржником за кредитними договорами.
Крім того він не має права вчиняти
будь-які дії стосовно спадкового майна
дітей, на що вказано в п. 44 цього ж
Пленуму, а саме, що згідно зі ст. 32 ЦК
України, ст.177 СК України та ст.17 Закону
України від 26 квітня 2001 року № 2402-III
«Про охорону дитинства» батьки не
мають права без дозволу органу опіки і
піклування укладати договір, який
підлягає нотаріальному посвідченню
або спеціальній реєстрації,
відмовлятися від належних дитині
майнових прав, здійснювати розподіл,
обмін, відчуження житла,
зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

Відповідно до положень ст. 8 ЦК
України: 1. Якщо цивільні відносини не
врегульовані цим Кодексом, іншими
актами цивільного законодавства або
договором, вони регулюються тими
правовими нормами цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
що регулюють подібні за змістом
цивільні відносини (аналогія закону).

2. У разі неможливості використати
аналогію закону для регулювання
цивільних відносин вони регулюються
відповідно до загальних засад
цивільного законодавства (аналогія
права).

1. Чинний міжнародний договір, який
регулює цивільні відносини, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України, є частиною
національного цивільного
законодавства України. 2. Якщо у
чинному міжнародному договорі України,
укладеному у встановленому законом
порядку, містяться інші правила, ніж ті,
що встановлені відповідним актом
цивільного законодавства,
застосовуються правила відповідного
міжнародного договору України.

Відповідно до положень ст. 10 ЦК
України: Положеннями ст. 6 ч. 1 п. «а»
Європейської Конвенції про здійснення
прав дітей - Під час розгляду справи, що
стосується дитини, перед прийняттям
рішення судовий орган: a) визначає, чи
має він достатньо інформації для
прийняття рішення в найвищих інтересах
дитини, і в разі необхідності одержує
додаткову інформацію, зокрема від
суб'єктів батьківської
відповідальності;

Відповідно до ст. 3 ч. 1 Конвенції «Про
права дитини» - В усіх діях щодо дітей,
незалежно від того, здійснюються вони
державними чи приватними установами,
що займаються питаннями соціального
забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до положень ст. 4
Конвенції «Про права дитини»
Держави-учасниці вживають всіх
необхідних законодавчих,
адміністративних та інших заходів для
здійснення прав, визнаних у цій
Конвенції. Щодо економічних,
соціальних і культурних прав
Держави-учасниці вживають таких
заходів у максимальних рамках наявних
у них ресурсів і при необхідності в
рамках міжнародного співробітництва.

Таким чином, позивачу ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» необхідно було б надати
докази того, що неповнолітні
відповідачі мали можливість виконання
зобов'язань за кредит ними договорами,
і що не існує обставин, які
унеможливлюють виконання ними такого
зобов'язання в співвідношенні зі ст. 607
ЦК України.

Враховуючи положення ч. 6 ст. 11 ЦК
України у випадках, встановлених
актами цивільного законодавства або
договором, підставою виникнення
цивільних прав та обов'язків може бути
настання або не настання певної події.

Оскільки положеннями Книги 6 ЦК
України «Спадкове право» не
врегульовані питання стосовно моменту
виникнення у малолітньої особи
обов'язки у виконати зобов'язання за
кредитними договорами, тому
застосуванню підлягають загальні
норми права, передбачені Главою 4 ЦК
України. Такий висновок ґрунтується на
положеннях ст. 13 ч. 1 та ст. 14 ч. 1 ЦК
України, відповідно до яких цивільні
права та обов'язки виконуються у
межах, встановлених договором або
актом цивільного законодавства.

До таких актів цивільного
законодавства відносяться: ст. 25 ч. 3 ЦК
України відповідно до якої -У
випадках, встановлених законом,
здатність мати окремі цивільні права
та обов'язки може пов'язуватися з
досягненням фізичною особою
відповідного віку; ст. 30 ЦК України
передбачає, що: 1. Цивільну дієздатність
має фізична особа, яка усвідомлює
значення своїх дій та може керувати
ними. Цивільною дієздатністю фізичної
особи є її здатність своїми діями
набувати для себе цивільних прав і
самостійно їх здійснювати, а також
здатність своїми діями створювати для
себе цивільні обов'язки, самостійно їх
виконувати та нести відповідальність
у разі їх невиконання. 2. Обсяг
цивільної дієздатності фізичної особи
встановлюється ЦК України і може бути
обмежений виключно у випадках і в
порядку, встановлених законом.

В ст. 31 ЦК України, визначено: 1.
Фізична особа, яка не досягла
чотирнадцяти років (малолітня особа),
має право: 1) самостійно вчиняти дрібні
побутові правочини. Правочин
вважається дрібним побутовим, якщо він
задовольняє побутові потреби особи,
відповідає її фізичному, духовному чи
соціальному розвитку та стосується
предмета, який має невисоку вартість;
2) здійснювати особисті немайнові права
на результати інтелектуальної, творчої
діяльності, що охороняються законом. 2.
Малолітня особа не несе
відповідальності за завдану нею
шкоду.

Відповідно до ст. 32 ЦК України: (окрім
правочинів, передбачених ст.31 ЦК
України - фізична особа у віці від
чотирнадцяти до вісімнадцяти років
(неповнолітня особа) має право:

1) самостійно розпоряджатися своїм
заробітком, стипендією або іншими
доходами; 2) самостійно здійснювати
права на результати
інтелектуальної, творчої діяльності,
що охороняються законом;

3) бути учасником (засновником)
юридичних осіб, якщо це не заборонено
законом або установчими документами
юридичної особи; 4) самостійно
укладати договір банківського вкладу
(рахунку) та розпоряджатися вкладом,
внесеним нею на своє ім'я (грошовими
коштами на рахунку).

2. Неповнолітня особа вчиняє інші
правочини за згодою батьків
(усиновлювачів) або піклувальників.

На вчинення неповнолітньою особою
правочину щодо транспортних засобів
або нерухомого майна повинна бути
письмова нотаріально посвідчена згода
батьків (усиновлювачів) або
піклувальника і дозвіл органу опіки та
піклування.

3. Неповнолітня особа може
розпоряджатися грошовими коштами, що
внесені повністю або частково іншими
особами у фінансову установу на її
ім'я, за згодою органу опіки та
піклування та батьків (усиновлювачів)
або піклувальника.

4. Згода на вчинення неповнолітньою
особою правочину має бути одержана від
батьків (усиновлювачів) або
піклувальника та органу опіки та
піклування відповідно до закону.

Відповідно до ст. 33 ЦК України
визначає межі цивільної
відповідальності неповнолітньої
особи, а саме: 1.Неповнолітня особа
особисто несе відповідальність за
порушення договору, укладеного нею
самостійно відповідно до закону. 2.
Неповнолітня особа особисто несе
відповідальність за порушення
договору, укладеного за згодою батьків
(усиновлювачів), піклувальника. Якщо у
неповнолітньої особи недостатньо
майна для відшкодування збитків,
додаткову відповідальність несуть її
батьки (усиновлювачі) або піклувальник.
3. Неповнолітня особа несе
відповідальність за шкоду, завдану нею
іншій особі, відповідно до ст. 1179 ЦК
України.

Відповідно до ст. 34 ч. 1 ЦК України
встановлено, що повну цивільну
дієздатність має фізична особа, яка
досягла вісімнадцяти років
(повноліття), а таким чином, малолітня
особа не може бути примушена, у тому
числі і судовим рішенням, до виконання
цивільних обов'язків згідно положень
ч. 2 ст. 14 ЦК України.

Як встановлено судом, до моменту
смерті ОСОБА_5 сотання не порушила
жодного зобов'язання за кредитними
договорами, тому не підлягали
застосуванню норми ст. 625 ЦК України
оскільки після смерті ОСОБА_5 згідно ч. 4
ст. 25 ЦК України її правоздатність
припинилася.

Оскільки зобов'язання ОСОБА_5 не було
порушене, а згідно договору
зобов'язання повинно виконуватися
частинами.

Відповідно до наведених вище
положень Глави 4 Цивільного кодексу
України малолітня та неповнолітня
особи не можуть бути стороною у
кредитних правовідносинах, що саме по
собі не свідчить про те, що після
набуття повної правоздатності
малолітні відповідачі не будуть
виконувати зобов'язання належним
чином, а саме сплачувати щомісячні
платежі за кредитним договором.

До складу спадщини не входить
зобов'язання по поверненню кредитних
грошових коштів до закінчення терміну
дії кредитних договорів.

Спадкоємці успадкували обов'язки
визначені в кредитному договорі,
обов'язок виконання яких у малолітніх
виникає лише після набуття ними повної
цивільної дієздатності, а до настання
цього моменту лише за наявності у них
прибутків від використання спадкового
майна.

Таким чином, слід застосуванню
положення Цивільного кодексу України
стосовно заміни боржника в
зобов'язанні, який може бути замінений
згідно положень ст. 520 ЦК України.

Приймаючи до уваги відсутність на
момент смерті порушення зобов'язання з
боку спадкодавці і відсутності на
момент у неї смерті простроченого
зобов'язання, а отже і відсутність
обов'язку повернути відразу всю суму
отриманих кредитних коштів, відсутнє і
порушення зобов'язання, а також
відсутнє в складі спадщини
зобов'язання по поверненню всієї суми
залишку по кредитним договорам.

Відповідно до положень Глави 50
Цивільного кодексу України -
зобов'язання за кредитними договорами
не припинилося саме зі смертю ОСОБА_5
згідно положень ст. 608 ЦК України,
оскільки такі зобов'язання можуть бути
успадковані.

Відповідно до положень ст. 1218 ЦК
України - у склад спадщини входять лише
права і обов'язки які існували на час
відкриття спадщини. На момент смерті
ОСОБА_5 мала зобов'язання щодо
здійснення щомісячних платежів за
кредитними договорами. Обов'язку
повернути відразу всю суму отриманих
кредитних коштів не існувало, а отже
такий обов'язок не може бути
успадкований.

Однак, позивач ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» не скористався своїм правом
укласти з відповідачами договір про
заміну боржника в зобов'язанні.

Враховуючи наведені положення Глави 4
Цивільного кодексу України очевидно,
що настала обставина, яка робить
неможливим виконання зобов'язання в
наслідок якої зобов'язання
припи-нилося згідно положення ст. 607 ЦК
України, оскільки малолітні та
неповнолітні особи не можуть мати ні
прав, ні обов'язків у кредитних
правовідносинах, а отже не можуть
виконувати таке зобов'язання.

Таким чином, слід зробити висновок
про те, що настала обставина, за яку
жодна зі сторін договору не відповідає
і в зв'язку з настанням якої виконання
зобов'язання неможливе, отже
зобов'язання спадкодавиці за
кредитними договорами є припиненим
відповідно до положень ст. 607
Цивільного кодексу України, оскільки
неповнолітні особи не можуть нести
відповідальність за неможливість
виконання ними зобов'язань у кредитних
правовідносинах в наслідок їх
обмеженої дієздатності.

Положення п. 27 Постанови Пленуму ВССУ
з розгляду цивільних та кримінальних
справ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову
практику у справах про спадкування» та
ст. 625 Цивільного кодексу України не
підлягають застосуванню, оскільки у
спадкодавці на момент смерті не було
порушення зобов'язання.

Тому підлягають застосуванню
положення Глави 51 Цивільного кодексу
України щодо порушення зобов'язання з
врахуванням перелічених положень
Глави 4 ЦК України, а саме: ст. 610 ЦК
України, ст. 611 ЦК України та ст. 625 ЦК
України, відповідно до яких особа може
тести цивільну відповідальність лише в
разі порушення нею зобов'язання.
Неповнолітня особа не може порушити
зобов'язання, яке вона не має права мати
та виконувати в наслідок обмеженої
дієздатності. Крім того, відповідно до
положень СК України діти не несуть
відповідальності за дії своїх батьків.

Таким чином, для виникнення у
малолітньої особи обов'язку який
випливає з вище перелічених кредитних
договорів, необхідно щоб малолітні
відповідачі набули право мати вказані
у договорах обов'язки, що можливе лише
після набуття фізичною особою повної
цивільної дієздатності, оскільки
цивільні права фізична особа, в даному
випадку, здійснює в межах визначених
ст.ст. 14, 25, 30-31, 33 ЦК України.

Крім того, відповідно до п. 32
постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» від 30.03.2012 за № 5, на
поручителів може бути покладено
відповідальність за порушення
боржником обов'язку щодо виконання
зобов'язання за кредитним договором у
випадку смерті позичальника лише за
наявності у позичальника
правонаступника, який прийняв
спадщину, та згоди поручителя
відповідати за будь-якого нового
боржника, зафіксоване в тому числі у
договорі поруки».

Також позовні вимоги не підлягають
задоволенню, оскільки в даному випадку
у відповідачів відсутній солідарний
обов'язок задоволення вимог кредитора,
тому що кожен з відповідачів, в разі
наявності для цього правових підстав,
міг би нести відповідальність лише
часткову - в межах розміру отриманого
кожним з них спадкового майна.

Відповідно ст.1281 ч.2 ЦК України
кредиторові спадкодавця належить
протягом шести місяців від дня, коли
він дізнався або міг дізнатися про
відкриття спадщини, пред'явити свої
вимоги до спадкоємців, які прийняли
спадщину, незалежно від настання
строку вимоги.

Відповідно до ч.3 ст. 1281 ч.2 ЦК України -
якщо кредитор спадкодавця не знав і не
міг знати про відкриття спадщини, він
має право пред'явити свої вимоги до
спадкоємців, які прийняли спадщину,
протягом одного року від настання
строку вимоги.

Положеннями ч.4 ст.1281 ч.2 ЦК України
передбачено, що кредитор спадкодавця,
який не пред'явив вимоги до
спадкоємців, що прийняли спадщину, у
строки, встановлені частинами другою і
третьою цієї статті, позбавляється
права вимоги.

Крім того, в своїй позовній заяві
позивач посилається на заяву про
вимоги кредитора від 24.03.2009 року за №918,
відповідно до якої він звернувся з
вимогами до спадкоємців померлої
ОСОБА_5, і яка адресована Другій
державній нотаріальній конторі м.
Кривого Рогу, відповідно до якої, він
згідно ст. 1281 ЦК України.

Разом з тим, в матеріалах справи
відсутнє підтвердження того, що
вказана заява дійсно надійшла до
вказаної нотаріальної контори і
міститься в матеріалах спадкової
справи.

Відповідно до ч.2 ст.1282 ЦК України - у
разі відмови від одноразового платежу
суд за позовом кредитора накладає
стягнення на майно, яке було передане
спадкоємцям у натурі, а таким чином, у
позивача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
відсутнє право на звернення до суду з
позовом про накладення стягнення на
спадкове майно до звернення до
нотаріуса.

Таким чином, вирішуючи спір, суд
приймає до уваги те, що оскільки
відповідно до ч. 4 ст. 1281 ЦК України
позивач позбавлений права вимоги, він
не має права звернення з позовом про
накладення стягнення на спадкове
майно.

Разом з тим, нормами Цивільного
кодексу України не передбачений спосіб
захисту цивільного права як звернення
стягнення на спадкове майно, оскільки
існує спосіб захисту цивільного права
лише як накладення стягнення на
спадкове майно.

Приймаючи рішення, суд виходить з
вимог положень ч.1 ст.10 ЦПК України,
відповідно до яких, цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості, що передбачає
свободу в наданні суду своїх доказів і
у доведенні перед судом їх
переконливості, та ч.1 ст. 60 ЦПК України,
відповідно до якого кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, та вважає, що
рішення суду не може бути постановлено
на припущеннях.

Аналізуючи надані суду докази, в їх
сукупності, суд прийшов до висновку про
те, що в задоволені позову Публічне
акціонерне товариство «Райффайзен
Банк Аваль» звернулася до суду з
позовом до відповідача ОСОБА_3 про
стягнення звернення на спадкове майно -
слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 520, 607, 608, 610, 611, 625, 1279,
1218,1281, 1282, 258, 525, 526, 530, 532, 611, 623, 624, 629, 651
Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 11,
60, 214, 215, 218 Цивільного-процесуального
кодексу України, суд, -

В И
Р І Ш И В:

В задоволені позову ПУБЛІЧНОГО
АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «РАЙФФАЙЗЕН
БАНК АВАЛЬ» до ОСОБА_3 про стягнення
звернення на спадкове майно -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
Апеляційний суд Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд
м. Кривого Рогу на протязі 10 днів з дня
його проголошення.

СУДДЯ:
КУЛІГІНА Т.Д.