Справа № 187/644/13-ц
РІШЕННЯ

іменем України

"21" серпня 2014 р.
смт. Петриківка

Петриківський районний суд
Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Говорухи В.О., при
секретарі Годзь Т.І, за участі сторін та
їх представників розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та Курилівської
селищної ради Петриківського району
Дніпропетровської області, про
встановлення факту належності
правовстановлюючого документу, про
виділення частки померлої в майні, яке
є спільною сумісною власністю
подружжя, про визнання частково
недійсним заповіту та про визнання
права власності на частку нерухомості
в порядку спадкування, треті особи:
Третя дніпродзержинська державна
нотаріальна контора, Петриківська
державна нотаріальна контора та
реєстраційна служба Петриківського
районного управління юстиції в
Дніпропетровській області,

В С Т А Н О В И В :

В травні 2013 року до Петриківського
районного суду Дніпропетровської
області звернулася ОСОБА_1 з
вищезазначеним позовом.

Уточнивши свої позовні вимоги позивач
просить встановити факт належності
померлому ОСОБА_4 свідоцтва про право
власності на житловий будинок від
02.07.1958 р., виданого виконавчим комітетом
Курилівської селищної ради на ім'я
ОСОБА_5, відповідно до якого йому
належить житловий будинок, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Визначити, що померлій ІНФОРМАЦІЯ_4
року ОСОБА_6 в жилому будинку з
господарськими будівлями та спорудами
АДРЕСА_1, що є спільною сумісною
власністю подружжя, належала - ?
частка.

Визнати заповіт від 24 листопада 2006
року, складений ОСОБА_4 та посвідчений
державним нотаріусом Третьої
Дніпродзержинської державної
нотаріальної контори
Дніпропетровської області - Бурдік С.С.
(реєстровий № 1-4288) в частині
розпорядження ? частини житлового
будинку з господарськими будівлями та
спорудами АДРЕСА_1 - недійсним.

Визнати за нею ОСОБА_1 у порядку
спадкування після померлих батьків
право власності на 5/8 частин
домоволодіння, що розташоване на
земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за нею право на спадкування за
законом, в тому числі на обов'язкову
частину у спадковому майні, що
залишилось після смерті її батька
ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 р., а
саме:

14 частину квартири АДРЕСА_2

16 частини будинку АДРЕСА_3

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує
тим, що відповідачка по справі є її
рідною сестрою, їх батьки: мати - ОСОБА_6
та батько - ОСОБА_4 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 09.06.1941 року по
05.06.1967 року.

У період подружнього життя вони
збудували житловий будинок, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Правовстановлюючі документи на
житловий будинок були оформлені на ім'я
батька - ОСОБА_4. ЇЇ мати, як дружина,
мала право на половину у спільній
власності подружжя, а саме: на ? частину
вищевказаного домоволодіння.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла їх мати, яка
за життя склала заповіт від 17.12.1986 року
за яким вона заповідала позивачці все
своє майно, де б воно не було та з чого б
воно не складалося і взагалі все те, що
їй буде належати на день смерті та нащо,
вона за законом матиме право. Даний
заповіт нею не змінювався. Вона на
підставі ст. 549 ЦК України (в редакція 1963
р.) фактично прийняла спадщину,
оскільки з померлою проживала та була
зареєстрована у вищевказаному будинку
та набула право власності на ? частину
житлового будинку, яка належала її
матері, як дружині власника житлового
будинку.

На підставі рішення Курилівської
селищної ради Царичанського району
петровської області № 46 від 14 червня 1990
року їй було надано дозвіл на
будівництво гаражу розміром 7,7 х 4,9 м. У
1991 році гараж було збудовано, але до
цього часу вона не оформила на себе
правовстановлюючі документи на гараж.
Таким чином, зазначена будівля не може
входити до складу спадкової маси.

Крім, цього на підставі рішення
Курилівської селищної ради було
проведено уточнення нумерації
житлових будинків по АДРЕСА_1

ІНФОРМАЦІЯ_5 року помер їх батько -
ОСОБА_4, після його смерті відкрилась
спадщина на належну йому ? частину
вищезазначеного будинку та іншу
нерухомість та грошові внески у
банкових установах.

За її батьком ОСОБА_4 зареєстроване
право власності:

на 1/3 частину житлового будинку,
розташованого за адресою:
Петриківський район, АДРЕСА_3 що
належало померлому на підставі рішення
Петриківського районного суду від
09.06.1997 року;

на квартиру № АДРЕСА_2 що належала
батькові на підставі договору
купівлі-продажу від 19.10.2004 року, реєстр
№ 2499, посвідченого приватним
нотаріусом Дніпродзержинського
міського нотаріального округу ОСОБА_8

На підставі заповіту від 04 листопада 2011
року, посвідченого секретарем
Курилівської селищної ради
Петриківського району,
Дніпропетровської області Проскудіною
Н.Ф., належну частку в житловому будинку
за адресою: АДРЕСА_3 та грошові внески
ОСОБА_10 заповів відповідачці ОСОБА_2

На випадок своєї смерті її батько
ОСОБА_4 24 листопада 2006 року склав
заповіт, згідно з яким належну йому
квартиру АДРЕСА_2, заповів ОСОБА_3 та
ОСОБА_11 в рівних частках; Належний йому
житловий будинок з господарськими
будівлями та спорудами АДРЕСА_1,
заповів ОСОБА_2

У визначений законом 6-ти місячний
строк з заявами про прийняття спадщини
звернулись: позивач - непрацездатна
(пенсіонерка за віком) дочка померлого,
її рідна сестра - ОСОБА_2 та онука
померлого - ОСОБА_3 Онук ОСОБА_11
звернувся у вищевказаний термін до
нотаріальної контори з заявою про
відмову від прийняття спадщини за
заповітом на користь ОСОБА_3

Таким чином до складу спадкового майна
належить: квартира АДРЕСА_2; житловий
будинок з господарськими будівлями та
спорудами АДРЕСА_1; частина будинку
АДРЕСА_3

На час смерті батька вона досягла
пенсійного віку, у зв'язку з чим
вважається непрацездатною та на
підставі ст.1241 ЦК України має право на
обов'язкову частину у спадщині у
розмірі ? частини, яка б належала їй при
спадкуванні за законом.

Оскільки існує заповіт і спадкоємців
за законом тільки двоє: вона та її
сестра ОСОБА_2, то у квартира АДРЕСА_2,
вона матиме право на ? частину.

В той час, заповіт на ім'я відповідачки
ОСОБА_2 від 04.11.2011 року стосується
житлового будинку «АДРЕСА_3
Дніпропетровської області, та належить
їх батькові на підставі рішення
Петриківського районного суду
Дніпропетровської області від 09.06.1997
року. На підставі рішення виконкому
Курилівської селищної ради № 103 від
23.11.1994 р. у зв'язку з упорядкуванням
нумерації в селищі було змінено адресу
з АДРЕСА_3 Петриківського району,
Дніпропетровської області, тому вона у
частині будинку АДРЕСА_3, матиме право
на 1/6 частину.

ОСОБА_1 вважаю, що має законні підстави
для спадкування на 58 частини
домоволодіння, що розташоване за
адресою: АДРЕСА_1, як спадкоємець за
заповітом половини будинку після
померлої ОСОБА_6 та як спадкоємець на 1/8
частку будинку за правом на обов'язкову
часту в спадщині після померлого
батька ОСОБА_4

В судовому засідання позивач ОСОБА_1
позовні вимоги підтримала та просить
їх задовольнити. Крім того зазначила,
що ОСОБА_6 офіційно (через державні
органи) за життя не зверталася до
батька з вимогою про розподіл
спільного будинку по АДРЕСА_1 оскільки,
фактично спору між ними не існувало так
як, вони добровільно розділили даний
будинок на дві половини з різними
входами та вона до смерті продовжували
проживати в своїй половині і ОСОБА_4
ніколи не заперечував належність їй
половини даного будинку.

Представник позивача ОСОБА_13 в
судовому засіданні підтримала позовні
вимоги та просить їх задовольнити
посилаюсь на обставини викладені в
позові.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
пояснила, що заперечує проти позовних
вимог та вважає, що позивач не має права
на спадщину як після їх матері так і
після батька, оскільки досить погано
ставилася до своїх батьків, не
займалась їх доглядом, коли вони через
похилий вік та стан здоров'я
потребували його. Крім того, позивач
вигнала батька з власного будинку по
АДРЕСА_1 в зв'язку з чим він був змушений
проживати в неї до своєї смерті.

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися
та надали клопотання про розгляд
справи без їх участі та за участю її
представника ОСОБА_14.(т. 1 а.с. 133).

Представник відповідачів ОСОБА_14 в
судовому засіданні пояснив, що позовні
вимоги визнає частково. Він не
заперечує проти встановлення
юридичного факту належності свідоцтва
про право власності на житловий
будинок померлому ОСОБА_5

Представник відповідачів заперечує
проти визнання за померлою ОСОБА_6
права на - ? частку в жилому будинку
АДРЕСА_1, як співвласника в спільній
сумісній власності подружжя, оскільки
вона протягом тривалого проміжку часу,
після розлучення, достовірно знаючи
про виготовлення правовстановлюючого
документу на ім'я ОСОБА_4 не здійснила
розподіл спільного майна, отже вона не
заперечувала особистої власності
чоловіка на даний будинок.

Вважає, що не існує жодних підстав для
визнання частини заповіту ОСОБА_4 від
24.11.2006 року, недійсним так як він
складений та посвідчений без порушень.

ОСОБА_14 пояснив, що не заперечує того,
що позивач має право на спадкування
обов'язкової частки у спадщині після
померлого батька ОСОБА_4, але зауважив,
що відсутні будь-які підстави для
розгляду даного питання в суді,
оскільки реалізувати її право на
спадкування після померлого батька
можливо отримавши свідоцтво про право
на спадщину у нотаріуса.

Представник Курилівської селищної
ради Петриківського району
Дніпропетровської області - голова
селищної ради Гречановський С.І. в
судовому засіданні пояснив, що не
заперечує проти позовних вимог та
зазначив, що згідно діловодства
селищної ради по АДРЕСА_3 не існує. Так
рішенням Курилівської селищної ради №
103 від 23.11.1994 року було проведено
впорядкування нумерації житлових
будинків по АДРЕСА_3 розділено на дві
адреси: на НОМЕР_1, де власником є
ОСОБА_16 та НОМЕР_2 - ОСОБА_17.

Третя особа: Третя дніпродзержинська
державна нотаріальна контора надала до
суду клопотання про розгляд справи без
участі їх представника ( т. 1 а.с. 47, 57, 71,
109, 113, 130, 150, 158, 162, 172, 217, 288. 242).

Петриківська державна нотаріальна
контора, надала до суду клопотання про
розгляд справи без участі їх
представника (т. 1 а.с. 26, 39, 51, 104, 129, 151, 168,
185, 210, 221, 224, 238).

Реєстраційна служба Петриківського
районного управління юстиції в
Дніпропетровській області надала до
суду клопотання про розгляд справи без
участі їх представника (т. 1 а.с. 132, 146, 219).

Судом встановлені наступні обставини
та відповідні до них правовідносини:

Згідно матеріалів спадкової справи
позивач 07.12.2012 року звернулася до
нотаріуса з заявою про прийняття
спадщини на обов'язкову частку (як
непрацездатна) після померлого батька
ОСОБА_4 ( т.1 а.с. 83).

Постановою державного нотаріуса
Третьої дніпродзержинської державної
нотаріальної контори від 19 жовтня 2013
року позивачу ОСОБА_1 відмовлено у
видачі свідоцтва про право на спадщину
після померлого батька через
відсутність правовстановлюючих
документів на спадкове майно (т.1 а.с. 152).

Крім того, 08.0.4.2014 року позивачу
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину за заповітом на майно
померлої ОСОБА_6 в зв'язку з
відсутність правовстановлюючих
документів на спадкове майно (т.1 а.с. 177).

Отже, зазначене свідчить про
відсутність у позивача умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину та
наявність спору в розумінні статтей 3, 15
та 16 ЦК України, що потребує судового
вирішення для захисту прав та
інтересів позивача. З наведеного суд
вважає безпідставними посилання
представника відповідачів на
наявність всіх підстав та умов у
позивача на отримання свідоцтва про
право на спадщину у нотаріуса та
безпідставність її звернення до суду.

Свідоцтво про право власності на
будівлю від 02 липня 1958 року, видане
виконавчим комітетом Курилівської
селищної ради Петриківського району
Дніпропетровської області на ім'я
ОСОБА_5, відповідно до нього останньому
належало будиноволодіння, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 (т.1 а.с.
7).

Згідно свідоцтва про смерть,
ІНФОРМАЦІЯ_6 року помер ОСОБА_4 (т.1 а.с.
78).

Пунктом 6 частини 1 статті 256 ЦПК України
передбачено встановлення судом факту
належності правовстановлюючих
документів особі, прізвище, ім'я, по
батькові, місце і час народження якої,
що зазначені в документі, не збігаються
з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і
часом народження цієї особи,
зазначеним у свідоцтві про народження
або в паспорті.

У зв'язку з тим, що сторони, в тому числі
представник органу місцевого
самоврядування, що видавав
правовстановлюючий документи, який є
предметом розгляду, не заперечують
належність свідоцтва про право
власності на будівлю померлому ОСОБА_4
та згідні з тим, що вказана помилка,
пов'язана з різнописанням по-батькові
померлого, вказана обставина має
юридичне значення, так як перешкоджає
сторонам прийняти спадщину після
померлого батька, оскільки на даний час
виправити дану помилку неможливо, суд
вважає, що заявлені вимоги ОСОБА_1 про
встановлення юридичного факту
підлягають задоволенню.

Згідно повного витягу з Державного
реєстру актів цивільного стану
громадян щодо актового запису про
смерть та свідоцтва про смерть ОСОБА_4
помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року (т.1 а.с. 9, 78).

Рішенням Петриківського районного
суду Дніпропетровської області від
26.03.2013 року встановлено як факт, що
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 є донькою ОСОБА_4,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року (т.1 а.с. 11-12).

За свідоцтвом про смерть ОСОБА_6
померла ІНФОРМАЦІЯ_7 року (т.1 а.с. 16).

Згідно копії актового запису про
припинення одруження № 70 від серпня 1966
року та свідоцтва про припинення
одруження, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 з 9.06.1941 року
по 5.06.1967 року перебували в шлюбі. Після
припинення шлюбу ОСОБА_6 залишила своє
дошлюбне прізвище - «ОСОБА_6» (т.1 13, 15).

У період подружнього життя - в 1958 році
ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (післяшлюбне прізвище
ОСОБА_6) збудували житловий будинок, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_4
Правовстановлюючі документи на
житловий будинок - свідоцтво про право
власності на будівлю, видано 2 липня 1958
року на підставі рішення виконкому
Курилівськї селищної ради були
оформлені на ім'я - ОСОБА_4. Про вказані
обставини свідчить свідоцтво про право
власності з генеральним планом (схемою)
та технічний паспорт на індивідуальний
житловий будинок (т.1 а.с. 7, 98-100). Вказане
не спростовується відповідачами.

Згідно технічного паспорта житловий
будинок складається з: житлового
будинку «А-1» загальною площею 53,5 кв.м.
житловою 32,1 кв.м.; прибудов «а-1»; «а1-1»;
літньої кухні «Б-1»; сараїв «В-1», «Г-1»,
«Д-1» «І-1», підвалу під В-1 «пд», душу
«К-1»; вбиральні «Є-1», фундаменту «Л-1»,
хвіртки « 1», огорож « 2», « 3» і « 4»,
свердловин « 5» і « 8», зливних ям « 6» і «
7» та тротуарів «І» і «ІІ» (т.1 а.с. 193-199).

На підставі рішення Курилівської
селищної ради № 103 від 23.11.1994 року, було
проведено впорядкування нумерації
житлових будинків по АДРЕСА_1, у зв'язку
з чим, змінено адресу житлового будинку
з № 3 на № 15 (т.1 а.с. 135).

Положення статті 125 Кодексу законів про
сім'ю , опіку, шлюб та акти цивільного
стану Української РСР від 1926 року (що
діяв на час набуття права власності
подружжям - 1958 рік) визначено, що майно
придбане подружжям працею, в період
зареєстрованого шлюбу, вважається
належним обом подружжю на принципах
спільної власності.

Нормами статтей 61-65 ЦК УРСР від 1922 року
(що діяв на час набуття права власності
подружжям - 1958 рік) визначалися принцип
спільності майна, створеного спільною
працею подружжя в період шлюбу та
принцип рівності часток у спільному
майні.

Оскільки вказаний житловий будинок
збудовано, а отже, придбано під час
шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_6, тому він є їх
спільною сумісною власністю та
належить кожному з них в рівних частках
по ? частині.

Враховуючи наведене суд вважає
законними та обґрунтованими позовні
вимоги ОСОБА_19 про визнання, що ОСОБА_6 в
жилому будинку з господарськими
будівлями та спорудами АДРЕСА_1
Дніпропетровської області, що є
спільною сумісною власністю подружжя,
належала - ? частка.

Твердження представника відповідачів
про безпідставність даної позовної
вимоги, так як ОСОБА_6 за життя не
зверталася з вимогою до ОСОБА_4 про
визнання спірного будинку спільним
сумісним майном, а отже не заперечувала
його особистої власності на будинок (як
одного володільця, зазначеного в
свідоцтві про право власності), про що
свідчить записи про власника в БТІ,
помилкові.

Згідно зі статтями 2 та 3 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень» від
01.07.2004 № 1952-IV державна реєстрація
речових прав на нерухоме майно -
офіційне визнання і підтвердження
державою фактів виникнення, переходу
або припинення прав на нерухоме майно,
обтяження таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно,
при цьому, право власності та інші
речові права на нерухоме майно, набуті
згідно з діючими нормативно-правовими
актами до набрання чинності цим
Законом, визнаються державою.

В розумінні вищевказаних
нормативно-правових актів, що
регулювали правовідносини на час їх
виникнення та на час внесення
відомостей про власника до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно,
право спільної сумісної власності
подружжя на майно виникало з часу його
фактичного створення (придбання), в той
час як свідоцтво про право власності,
як правовстановлюючий документ є
підставою для державної реєстрації
речового права, як стадії офіційного
визнання і підтвердження державою
факту виникнення прав на нерухоме
майно та жодним чином, не позбавляє
фактичного співвласника права
власності.

Крім зазначеного, твердження
представника відповідача про визнання
ОСОБА_6 особистої власності ОСОБА_4 на
спірний будинок та втрату нею права та
визнання спірного будинку спільною
сумісною власністю через пропуск
строку позовної давності,
спростовується наступним. Так ОСОБА_6
постійно користувалася даним будинком
до дня смерті, про що свідчить довідка
№ 1163 від 14.12.2012 року Курилівської
селищної ради Петриківського району,
згідно якої ОСОБА_6 проживала в АДРЕСА_1
(т. 1 а.с. 14), а отже відсутні підстави
вважати, що в минулому мало місце
порушення її прав та інтересів, як
співвласника будинку, що було
підставою для її звернення до
державних органів, втому числі судових,
за захистом свого порушеного права і
відсутність такого звернення не може
свідчити про добровільну згоду ОСОБА_6
на позбавлення її права власності.

На підставі рішення Курилівської
селищної ради Царичанського району
петровської області № 46 від 14 червня 1990
року (т.1 а.с. 18) ОСОБА_1 було надано
дозвіл на будівництво гаражу розміром
7,7 х 4,9 м. У 1991 році гараж було збудовано,
про що свідчить технічний паспорт (т.1
а.с. 193-199), таким чином, зазначена
будівля не входить до складу спільного
сумісного майна ОСОБА_5 та ОСОБА_6

За життя ОСОБА_6 склала заповіт від
17.12.1986 року за яким вона заповідала
позивачці все своє майно, де б воно не
було та з чого б воно не складалося і
взагалі все те, що їй буде належати на
день смерті та на що, вона за законом
матиме право. Даний заповіт змінений та
не скасований (т.1 а.с. 19).

Згідно статті 549 ЦК Української РСР від
1963 року (в редакції, що діяла на час
відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_8 року)
визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину, якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном.

Зазначені в цій статті дії повинні
бути вчинені протягом шести місяців з
дня відкриття спадщини.

Статті 524 та 534 ЦК Української РСР від 1963
року визначають, що спадкоємство
здійснюється за законом і за заповітом.
Кожний громадянин може залишити за
заповітом усе своє майно або частину
його (не виключаючи предметів
звичайної домашньої обстановки і
вжитку) одній або кільком особам як тим,
що входять, так і тим, що не входять до
кола спадкоємців за законом, а також
державі або окремим державним,
кооперативним та іншим громадським

Позивач, на підставі ст. 549 ЦК
Української РСР від 1963 року, фактично
прийняла спадщину, оскільки проживала
та була зареєстрована з померлою
ОСОБА_6 на час її смерті (довідка № 1163
від 14.12.2012 року Курилівської селищної
ради Петриківського району - (т.1 а.с. 14)),
тобто є спадкоємцем за заповітом на все
належне померлій майно на час смерті
ОСОБА_6, в тому числі на ? частину
домоволодіння АДРЕСА_1. Крім того,
вказані обставини визнаються та не
оспорюють відповідачами.

Крім зазначеної частини житлового
будинку по АДРЕСА_1, ОСОБА_4 за життя
належали:

квартира АДРЕСА_2, загальною площею 36,4
кв.м, житловою - 19,1 кв.м., що складається
з кімнати №1 житловою площею 19,1 кв.м,
утому числі № 1- а кімната 4,1 кв.м., кухня
площею 7,6 кв.м, вбиральні - 3,4 кв.м.,
коридору 4,1 кв.м., вбудованої шафи 0, 5
кв.м., балкону -1,6 кв.м., що належала
ОСОБА_4 на підставі договору
купівлі-продажу від 19.10.2004 року, реєстр
№ 2499, посвідченого приватним
нотаріусом Дніпродзержинського
міського нотаріального округу ОСОБА_8
(т.1 а.с. 231) та підтверджується довідкою
ОКП «Дніпроджержинське БТІ» від 03.05.2013
року № 503, технічним паспортом на
квартиру (т.1 а.с. 120,121), інформацією з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно (т.1 а.с. 192) та не
заперечується сторонами;

13 частини будинку АДРЕСА_3
Петриківського району
Дніпропетровської області, що
складається з: житлового будинку «А-1» з
нежитловими прибудовами «а-1», «а -1», «а
-1», підвалом «пд» загальною площею 73,3
кв.м., житловою 37,8 кв.м., літньою кухнею
«Б-1» з прибудовою «б-1», підвалом «пд»,
входом у підвал «пд-1», сараїв «В-1»,
«Д-1», вбиральні «Г-1», колодязю № 1,
огорожі № 2, воріт з хвірткою № 3,
свердловини № 4, що належало ОСОБА_4 на
підставі рішення Петриківського
районного суду від 09.06.1997 року і
підтверджується довідками ОКП
«Дніпроджержинське БТІ» від 03.05.2013 року
№ 503 та № 1044/1 від 23.07.2014 р., технічним
паспортом на квартиру (т.1 а.с. 118-119,121) та
не заперечується сторонами.

За життя ОСОБА_4 склав два заповіти:

- 24 листопада 2006 року, посвідчений
державним нотаріусом Третьої
Дніпродзержинської державної
нотаріальної контори, згідно з яким
належну йому квартиру АДРЕСА_2, заповів
ОСОБА_3 та ОСОБА_11 в рівних частках.
Належний йому житловий будинок з
господарськими будівлями та спорудами
АДРЕСА_1, заповів ОСОБА_2 Заповіт не
змінено та не скасовано (т.1 а.с. 75, 76);

- 04 листопада 2011 року, посвідчений
секретарем Курилівської селищної ради
Петриківського району,
Дніпропетровської області, згідно
якого ОСОБА_4 частину будинку в
житловому будинку за адресою: АДРЕСА_3
разом з 0,05 га земельної ділянки та
грошові внески заповів ОСОБА_2 Заповіт
не змінено та не скасовано (т.1а.с. 75, 77).

Стаття 1269 ЦК України передбачає, що
спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття
спадщини не проживав постійно із
спадкодавцем, має подати нотаріусу
заяву про прийняття спадщини.

Частиною 1 статті 1241 ЦК України
передбачено, що непрацездатні діти
спадкодавця, спадкують, незалежно від
змісту заповіту, половину частки, яка
належала б кожному з них у разі
спадкування за законом (обов'язкова
частка).

Крім того, згідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України
спадкоємець, який прийняв спадщину, у
складі якої є нерухоме майно,
зобов'язаний звернутися до нотаріуса
за видачею йому свідоцтва про право на
спадщину на нерухоме майно.

У визначений законом 6-ти місячний
строк з заявами про прийняття спадщини
після померлого ОСОБА_4 звернулись:

20 листопада 2012 року ОСОБА_3, з заявою про
спадкування права на квартиру АДРЕСА_2
по заповіту від 24.11.2006 року (т.1 а.с. 79);

20 листопада 2012 року ОСОБА_2 з заявами
про спадкування права на житловий
будинок з господарськими будівлями та
спорудами АДРЕСА_1 по заповіту від
24.11.2006 року та права на частину будинку
в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_3
разом з земельною ділянкою та
грошовими внесками по заповіту від
4.11.2011 року. Крім того, 04 січня 2013 року
ОСОБА_2 подала заяву про спадкування за
законом та як непрацездатна на
обов'язкову частку, після смерті ОСОБА_4
(т. 1 а.с. 81, 82, 83);

07 грудня 2012 року ОСОБА_1 подала заяву
про спадкування по закону та як
непрацездатна донька на обов'язкову
частку, незважаючи на наявні заповіти
(т.1 а.с. 83).

Крім того, 20 листопада 2012 року ОСОБА_20
подав заяву про відмову від своєї
частки в спадщині за заповітом, після
померлого ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 (т.1
а.с. 87).

Оскільки заповідачу - ОСОБА_4 на час
смерті належала ? частка житлового
будинку АДРЕСА_1, враховуючи наявність
і зміст заповіту про розпорядження
даним спадковим майном та право
позивача на спадкування після ОСОБА_4
на обов'язкову частку, суд враховуючи
загальну кількість спадкоємців за
законом однієї черги, які б мали право
на спадкування в разі відсутності
заповіту - дві особи (ОСОБА_2 і ОСОБА_19-
доньки померлого), вважає можливим
визнати за ОСОБА_1 право на спадкування
1/8 частини зазначеного житлового
будинку в порядку спадкування на
обов'язкову частку у спадщині, згідно
ст. 1241 ЦК України, після померлого
ОСОБА_4 Визначена частка спадщини
обрахована наступним чином:

?(спадщина) : 2(кількість спадкоємців) х
?(частка згідно ст. 1241 ЦК України) = 1/8.

Враховуючи частку спадщини, яка
успадкувала позивач за заповітом після
померлої ОСОБА_6 (? частину житлового
будинку АДРЕСА_1), суд вважає позовні
вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею 5/8
частин зазначеного домоволодіння в
порядку спадкування після ОСОБА_4 та
ОСОБА_6 обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню. Частина
житлового будинку на який позивач має
право визначена наступним чином:

1/2(частка після померлої
ОСОБА_6.)+1/8(частка після померлого
ОСОБА_4.) = 5/8.

Згідно рішення Петриківського
районного суду Дніпропетровської
області від 09.06.1997 року (т. 2 а.с. 8-10),
довідок БТІ (т. 1 а.с. 121, т. 2 а.с. 7) та
відомостей з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно (т. 1 а.с.
189-190, 203-204), померлий ОСОБА_4 був
власником 13 частини будинку АДРЕСА_3 Як
встановлено в судовому засіданні з
вищезазначеної довідки БТІ та пояснень
представника Курилівської селищної
ради, житлового будинку по АДРЕСА_3 не
існує. Тому твердження позивача, про
відсутність підстав для врахування
положень заповіту від 04.11.2011 року, в
частині розпорядження часткою у
житловому будинку АДРЕСА_3 при
визначенні часток спадкоємців,
обґрунтовані. Вказане стороною
відповідача, враховуючи обов'язок
доказування, не спростовано.

Крім зазначеного, сторонами вимога про
тлумачення заповіту, згідно ст. 1256 ЦК
України не заявлена.

Враховуючи, що позивачем ОСОБА_1 та
відповідачем ОСОБА_2 прийнято спадщину
після померлого батька ОСОБА_4, як
спадкоємцями по закону (т. 1 а.с. 83), суд
вважає позовну вимогу ОСОБА_1 про
визнання за нею права на спадщину в
розмірі 16 частини будинку АДРЕСА_3
Петриківського району
Дніпропетровської області, у порядку
спадкування за законом, що залишилось
після смерті її батька ОСОБА_4,
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню. Визначена
частка спадщини обрахована наступним
чином:

1/3(спадщина) : 2(кількість спадкоємців за
законом) = 1/6.

Оскільки заповідачу - ОСОБА_4 на час
смерті належала квартира АДРЕСА_2 та
враховуючи наявність і зміст заповіту
про розпорядження даним спадковим
майном та право позивача на
спадкування після ОСОБА_4 на
обов'язкову частку, суд враховуючи
загальну кількість спадкоємців за
законом однієї черги, які б мали право
на спадкування в разі відсутності
заповіту - дві особи (ОСОБА_2 і ОСОБА_19-
доньки померлого), вважає позовні
вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею право
на спадкування 1/4 частини зазначеної
квартири в порядку спадкування на
обов'язкову частку у спадщині, згідно
ст. 1241 ЦК України, після померлого
ОСОБА_4 обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню. Визначена
частка спадщини обрахована наступним
чином:

1(спадщина) : 2(кількість спадкоємців за
законом) х ?(частка згідно ст. 1241 ЦК
України) = 1/4.

Частинами 1 та 2 статті 1257 ЦК України
визначено, що заповіт, складений
особою, яка не мала на це права, а
також заповіт, складений з
порушенням вимог щодо його форми та
посвідчення, є нікчемним.

За позовом заінтересованої особи суд
визнає заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання
заповіту ОСОБА_10 частково недійсним,
суд вважає безпідставними та в їх
задоволенні відмовити, оскільки вони
не ґрунтуються на законі. Так,
положеннями ст. 1257 ЦК України визначено
виключний перелік підстав для визнання
заповіту недійсним. Такі підстави
позивачем, в обґрунтування даної
позовної вимоги, не зазначено.
Позивачем таку позовну вимогу
обґрунтовано належністю заповідачу
лише частини майна, яким він
розпорядився в заповіті (1/2 частини
житлового будинку по АДРЕСА_1 та
необхідність спадкування заповіданого
майна в порядку ст. 1241 ЦК України
(спадкування обов'язкової частки у
спадщині). Так належність лише частини
заповіданого майна заповідача не є
правовою підставою для визнання
заповіту чи його частини недійсним.
Спадкування на обов'язкову частку у
спадщині заповідача, що згідно ст. 1241 ЦК
України не потребує попереднього
визнання заповіту не дійсним та є
правовою підставою для видачі
нотаріусом свідоцтва про право на
спадщину.

Частиною 1 ст. 88 ЦПК України
передбачено, якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

З огляду на зазначене, керуючись
правилами розподілу судових витрат суд
вважає стягнути з відповідачів 5/6
частину документально підтверджених
позивачем судових витрат, в розмірі
4128,94 грн. (т. 1 а.с. 1, 3, 123, 139, 240 та т. 2 а.с.12).

Отже обрахунок судових витрат
позивача, що підлягає відшкодуванню
кожним з відповідачів складає:

4128,94 : 5/6 : 2 = 1720,39 грн.

4128,94 - загальний розмір сплачених
позивачем судових витрат;

5/6 - частина задоволених позовних вимог;

2 - кількість відповідачів, які мають
відшкодовувати судові витрати.

Крім того, враховуючи 1/6 частину
безпідставно заявлених позовних вимог,
при врахуванні розміру судових витрат,
які підлягають відшкодуванню позивачу
відповідачем ОСОБА_12, суд враховує
частину судових витрат, які підлягають
відшкодуванню останній з боку позивача
та документально підтверджені
відповідачем - 1500 грн. (т. 1 а.с. 136).

Отже обрахунок судових витрат
позивача, що підлягає відшкодуванню
відповідачем ОСОБА_3 складає:

1720,39 - 250 = 1470,39 грн.

Де 250 грн. обраховано наступним чином:

1500 : 1/6 = 250 грн.

1500 - загальний розмір сплачених
відповідачем судових витрат

1/6 - частина позовних вимог позивача в
задоволенні яких відмовлено.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст. 125 Кодексу законів про
сім'ю, опіку, шлюб та акти цивільного
стану Української РСР від 1926 року,
статтями 61-65 ЦК УРСР від 1922 року,
статтями 524, 534, 549 ЦК України (в редакція
1963 р.), Законом України «Про власність»,
Законом України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» та статтями 3, 15, 16,
1217, 1218, 1226, 1233, 1241, 1245, 1256, 1257 1261,1269, 1274, 1278,
1296, 1297 ЦК України та статтями 10, 11, 60, 212,
214, 256, 257 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3
та Курилівської селищної ради
Петриківського району
Дніпропетровської області, про
встановлення факту належності
правовстановлюючого документу, про
виділення частки померлої в майні, яке
є спільною сумісною власністю
подружжя, про визнання частково
недійсним заповіту та про визнання
права власності на частку нерухомості
в порядку спадкування, треті особи:
Третя дніпродзержинська державна
нотаріальна контора, Петриківська
державна нотаріальна контора та
реєстраційна служба Петриківського
районного управління юстиції в
Дніпропетровській області,
задовольнити частково.

Встановити як юридичний факт, що
свідоцтво про право власності на
житловий будинок від 02 липня 1958 року,
видане виконавчим комітетом
Курилівської селищної ради
Петриківського району
Дніпропетровської області на ім'я
ОСОБА_5, відповідно до якого йому
належало будиноволодіння, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
належало ОСОБА_4, померлому ІНФОРМАЦІЯ_6
року, як одній і тій же особі.

Визначити, що частка померлої ОСОБА_6 в
праві спільної сумісної власності на
житловий будинок з господарськими
будівлями та спорудами, розташованому
за адресою: АДРЕСА_1 Петриківського
району, Дніпропетровської області,
становить - ? частка.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, право
власності на 5/8 частин домоволодіння,
що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, та
складається з: житлового будинку «А-1»
загальною площею 53,5 кв.м. житловою 32,1
кв.м.; прибудов «а-1»; «а1-1»; літньої
кухні «Б-1»; сараїв «В-1», «Г-1», «Д-1» «І-1»,
підвалу під В-1 «пд», душу «К-1»;
вбиральні «Є-1», фундаменту «Л-1»,
хвіртки « 1», огорож « 2», « 3» і « 4»,
свердловин « 5» і « 8», зливних ям « 6» і «
7» та тротуарів «І» і «ІІ», у порядку
спадкування за заповітом після
померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_6 та в
порядку спадкування права на
обов'язкову частку у спадщині, згідно
ст. 1241 ЦК України, після померлого
ІНФОРМАЦІЯ_6 року ОСОБА_1 ОСОБА_21.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, право
власності на 14 частину квартири
АДРЕСА_2 загальною площею 36,4 кв.м,
житловою -19,1 кв.м., що складається з
кімнати № 1 житловою площею 19,1 кв.м,
утому числі № 1-а кімната 4,1 кв.м., кухні
площею 7,6 кв.м, вбиральні 3,4 кв.м.,
коридору 4,1 кв.м., вбудованої шафи 0,5
кв.м., балкону 1,6 кв.м., у порядку
спадкування права на обов'язкову
частку у спадщині, згідно ст. 1241 ЦК
України, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_6
року ОСОБА_4.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, право
власності на 16 частини будинку АДРЕСА_3
Петриківського району
Дніпропетровської області, що
складається з: житлового будинку «А-1»
загальною площею 73,3 кв.м., житловою 37,8
кв.м., з нежитловими прибудовами «а-1»,
«а1-1», «а2-1», підвалу «пд», літньої кухні
«Б-1» з прибудовою «б-1», підвалом «пд» і
входом у підвал «пд-1», сараїв «В-1»,
«Д-1», вбиральні «Г-1», колодязю №1,
огорожі № 2, воріт з хвірткою № 3 та
свердловини № 4, у порядку спадкування
за законом, після померлого
ІНФОРМАЦІЯ_6 року ОСОБА_4.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1
до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та Курилівської
селищної ради Петриківського району
Дніпропетровської області, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати в розмірі 1720,39 грн. (одна
тисяча сімсот двадцять грн. 39 коп.).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
судові витрати в розмірі 1470,39 грн. (одна
тисяча чотириста сімдесят грн. 39 коп.).

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Дніпропетровської області через
суд першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня винесення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя: В. О. Говоруха