У х в а л а

іменем україни

24 вересня 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Лесько А.О., Хопти С.Ф.,
Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства
«Закарпаттяобленерго» про здійснення
перерахунку та відшкодування
моральної шкоди за касаційною скаргою
ОСОБА_2 на окрему ухвалу апеляційного
суду Закарпатської області від 18
березня 2014 року та касаційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду
Закарпатської області від 18 березня 2014
року,

встановила:

У грудні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з указаним позовом, в якому просив
зобов'язати відповідача здійснити
перерахунок сплати за електроенергію
та повернути йому 25% вартості спожитої
електроенергії, сплаченої за період з 1
січня 2009 року по 1 грудня 2012 року
відповідно до п. 19 договору від 16 грудня
2008 року і стягнути на його користь з
відповідача в рахунок компенсації
моральної шкоди 1 700 грн.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 16
грудня 2008 року між ним та публічним
акціонерним товариством
«Закарпаттяобленерго» (далі - ПАТ
«Закарпаттяобленерго») було укладено
договір, за умовами якого він є
споживачем електроенергії за адресою:
АДРЕСА_1. Зазначав, що предметом
договору є постачання електроенергії з
параметрами якості на напругу 220/380 В
струму 25 А. Вказував, що він
добросовісно виконує свої обов'язки,
зокрема, забезпечує належну
експлуатацію електрообладнання,
своєчасно оплачує споживання
електроенергії. Натомість відповідач
порушує право позивача на отримання
електроенергії належної якості,
оскільки визначені договором
параметри напруги у 220 В не
дотримуються. З цього приводу він
неодноразово звертався письмово до
відповідача з вимогами привести
постачання електроенергії у
відповідність до вимог законодавства
та умов договору, що результату не дало.
Відповідач на порушення положень ст.ст.
525, 526, 530 ЦК України щодо належного
виконання зобов'язань фактично в
односторонньому порядку відмовляється
від виконання умов договору. Факти
порушення умов договору відповідачем
підтверджуються відповідями на його
звернення від 22 липня 2009 року, від 15
березня 2010 року та від 25 листопада 2011
року та іншими документами. Відповідно
до п. 19 договору енергопостачальник
несе відповідальність у разі відпуску
споживачу електроенергії, параметри
якості якої знаходяться поза межами
показників, зазначених у договорі, а
саме - сплачує 25% вартості такої
електроенергії.

Рішенням Рахівського районного суду
Закарпатської області від 16 липня 2013
року у позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Закарпатської області від 18 березня 2014
року рішення суду першої інстанції
скасовано, ухвалено нове рішення, яким
у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить судові
рішення скасувати, ухвалити нове
рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційним судом Закарпатської
області 18 березня 2014 року постановлено
окрему ухвалу стосовно недотримання
суддею ОСОБА_2, при ухваленні судового
рішення, норм процесуального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення норм
процесуального права, просить
скасувати окрему ухвалу судді
апеляційного суду.

Заслухавши доповідь судді судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, перевіривши наведені у скаргах
доводи, колегія суддів дійшла висновку,
що касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає
відхиленню, а касаційна скарга ОСОБА_2
підлягає задоволенню з таких підстав.

Апеляційний суд, ухвалюючи рішення про
відмову у позові, виходив із того, що
позивачем не надано суду доказів, які б
підтвердили порушення його прав з боку
відповідача за весь заявлений ним
період. Підстав, передбачених законом
або договором, для пред'явлення вимоги
про відшкодування моральної шкоди
позивачем не надано, правового
обґрунтування щодо цієї вимоги в заяві
не наведено.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд
сприяє всебічному і повному
з᾽?ясуванню обставин справи:
роз᾽?яснює особам, які беруть участь у
справі, їх права та обов᾽?язки,
попереджує про наслідки вчинення або
не вчинення процесуальних дій і сприяє
здійсненню їхніх прав у випадках,
встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, висновків експертів.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України
передбачено, що належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов᾽?язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

З урахування наведеного, апеляційний
суд, належним чином перевіривши докази,
надані сторонами, дійшов вірного
висновку про відмову у позові.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 та
зміст оскаржуваного судового рішення
не дають підстав для висновку, що судом
при розгляді справи допущені порушення
норм матеріального чи процесуального
права, які відповідно до ст.ст. 338-341 ЦПК
України є підставами для скасування
судового рішення, та фактично
зводяться до переоцінки доказів і
незгодою заявника із висновками суду
по їх оцінці, рішення апеляційного суду
ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому його необхідно залишити без змін
відповідно до ст. 337 ЦПК України.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Апеляційний суд, постановляючи окрему
ухвалу, виходив із того, що суд першої
інстанції, ухвалюючи рішення, не
вирішив питання про відвід головуючого
у справі. Допущені грубі порушення норм
процесуального права під час
здійснення правосуддя дали
апеляційному суду підстави вважати про
безвідповідальне відношення судді
ОСОБА_2 до виконання своїх обов'язків.

Однак з висновками, викладеними в
окремій ухвалі апеляційного суду,
погодитись неможливо.

Відповідно до ст. 320 ЦПК України
апеляційний суд у випадках і в порядку,
встановлених ст. 211 цього Кодексу, може
постановити окрему ухвалу. Суд може
також постановити окрему ухвалу, в якій
зазначити порушення норм права і
помилки, допущені судом першої
інстанції, які не є підставою для
скасування рішення чи ухвали суду
першої інстанції.

Згідно з п. 22 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 12 від 24
жовтня 2008 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ в
апеляційному порядку» апеляційні суди
постановляють окремі ухвали та
направляють їх відповідним особам і
органам для вжиття ними необхідних
заходів у порядку, встановленому ст. 211
ЦПК України, як щодо виявлених при
розгляді справи причин та умов, що
сприяли порушенню закону, так і щодо
порушення норм права та помилок,
зокрема тяганини, інших недоліків під
час розгляду справи, допущених судом
першої інстанції, що не фіксуються в
судовому рішенні.

Окремі ухвали про допущені судом
першої інстанції порушення норм права
і помилки направляються для їх
усунення та з метою запобігання їх
виникненню (залежно від характеру та
кількості) до суду першої інстанції чи
судді, які розглядали справу, або до
відповідної кваліфікаційної комісії
суддів.

З матеріалів справи не убачається, що
суддею ОСОБА_2 було допущено навмисне
порушення закону чи несумлінність.

Посилання апеляційного суду в окремій
ухвалі на те, що суддя районного суду
ухвалив рішення не розглянувши питання
про відвід головуючого не узгоджується
з матеріалами справи.

З матеріалів справи убачається, що 4 та
18 червня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду першої інстанції з заявами про
відвід (самовідвід) судді ОСОБА_2.

19 червня 2013 року по справі було
оголошено перерву.

Ухвалою Рахівського районного суду
Закарпатської області від 16 липня 2013
року було вирішено питання щодо
відводу судді та відмовлено у
задоволенні заяви ОСОБА_1 про заявлення
суддею ОСОБА_2 самовідводу.

Ураховуючи викладене, у апеляційного
суду не було передбачених законом
підстав для постановлення окремої
ухвали відносно судді Рахівського
районного суду Закарпатської області
ОСОБА_2.

Оскільки апеляційний суд,
постановляючи окрему ухвалу, вказав на
порушення норм права і помилки,
допущені судом першої інстанції, які
також стали підставою для скасування
рішення суду першої інстанції, така
окрема ухвала не відповідає вимогам ст.
320 ЦПК України, а тому підлягає
скасуванню.

Керуючись ст. ст. 211, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити,
касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення апеляційного суду
Закарпатської області від 18 березня 2014
року залишити без змін.

Окрему ухвалу окрему ухвалу
апеляційного суду Закарпатської
області від 18 березня 2014 року
скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий :
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко