Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/4019/14
Головуючий у 1 інстанції: Кучеренко
Суддя-доповідач: Кримська О.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючий Бондар М.С.,

Судді Кримська О.М.,

Дашковська А.В.

При секретарі Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Мелітопольського міськрайонного суду
Запорізької області від 05 серпня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної
шкоди, заподіяної володільцем джерела
підвищеної небезпеки,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із вказаним позовом, який
обґрунтовував тим, що 28.08.2013 року
ОСОБА_3, керуючи мотоциклом Хонда VТ 1100,
д/н НОМЕР_1, рухався по вул. Ломоносова у
м. Мелітополі та у районі будинку №290
скоїв наїзд на позивача, який у той час
переходив дорогу.

Постановою слідчого ВР ДТП СУ ГУМВС
України в Запорізькій області від
28.12.2013 року закрито кримінальне
провадження у зв'язку з відсутністю у
діях водія складу кримінального
правопорушення, передбаченого ст. 286 КК
України.

Зазначає, що в результаті наїзду
отримав тілесні ушкодження у вигляді
переломів кісток тазу та інші тілесні
ушкодження, з якими він був
госпіталізований до травматологічного
відділення Мелітопольської міської
лікарні №1, де проходив курс лікування.
Також деякий час позивач знаходився на
лікуванні у Запорізькій обласній
клінічній лікарні, де проходив
подальший курс лікування. У теперішній
час знаходиться на реабілітації у
домашніх умовах.

У період лікування ним було придбано
лікарські засоби на суму 7 651,76 грн.,
здійснені витрати на проведення
лабораторних досліджень - 20,10 грн.;
сплата страхових внесків - 3 085 грн.;
придбання імплантатів - 15 072 грн.;
придбання бензину для переїзду з м.
Мелітополь до м. Запоріжжя - 1973,89 грн..

Крім того, в період часу з вересня 2013
року по березень 2014 року він знаходився
на лікарняному та йому було нараховане
утримання у сумі 24 111 грн., а тому
різниця між лікарняним та можливими
нарахуваннями заробітної плати за
вказаний період складає 12 635,13 грн..
Таким чином загальна сума спричиненої
йому матеріальної шкоди складає 40 437,88
грн.

З огляду на зазначене, просив суд
стягнути з відповідача на його користь
матеріальну шкоду в сумі 40 437,88 грн. та
судові витрати в розмірі 404,38 грн..

Рішенням Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 05 серпня 2014 року позов
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
матеріальну шкоду, завдану володільцем
джерела підвищеної небезпеки, в сумі 26
992 грн. 75 коп., яка складається з витрат
на придбання ліків у розмірі 7 651,76 грн.,
лабораторно-клінічного дослідження у
розмірі 20,10 грн., страхових внесків у
розмірі 2 775 грн., придбання
імплантантів у розмірі 15 072 грн. та
придбання бензину у розмірі 1 973, 89 грн..

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
судові витрати по сплаті судового
збору у розмірі 269,93 грн..

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду,
ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та не оспорюється
сторонами, що 28.08.2013 року приблизно о 20
год. 40 хв. ОСОБА_3, керуючи мотоциклом HONDA
VT 1100 C27 SHADOW реєстраційний номер НОМЕР_1
здійснив наїзд на ОСОБА_4, який
перетинав проїзну частину по вул.
Ломоносова по регульованому
пішохідному переходу на червоний
сигнал світлофора для пішоходів, в
результаті чого останній отримав
тілесні ушкодження середнього ступеню
тяжкості.

Постановою слідчого Мелітопольського
міського відділу ГУМВС України в
Запорізькій області від 28.12.2013 року
закрито кримінальне провадження у
зв'язку з встановленням відсутності у
діянні складу кримінального
правопорушення, передбаченого ст. 286 КК
України.

Відповідно до вищеназваної Постанови,
в діях водія ОСОБА_3 порушень пунктів
Правил дорожнього руху України не
вбачається та він не мав технічної
можливості уникнути наїзду на
пішохода. В той же час причиною даної
дорожньо-транспортної пригоди стали
грубе порушення пішоходом ОСОБА_4 вимог
п. п. 4.9, 8.7.3 Правил дорожнього руху
України (а.с.6).

Шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове майно,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК
України).

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України
особа, яка здійснює діяльність, що є
джерелом підвищеної небезпеки,
відповідає за завдану шкоду, якщо вона
не доведе, що шкоди було завдано
внаслідок непереборної сили або умислу
потерпілого.

Таким чином, закон містить указівку на
перерозподіл обов'язку доказування та
зобов'язує саме відповідача довести, що
шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, була спричинена внаслідок
непереборної сили або умислу
потерпілого.

Пленумом Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у пункті 7 постанови
від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» роз'яснено, що
при завданні шкоди джерелом підвищеної
небезпеки на особу, яка здійснює
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, не може бути покладено
обов'язок з її відшкодування, якщо вона
виникла внаслідок непереборної сили
або умислу потерпілого (частина п'ята
статті 1187 ЦК). Під непереборною силою
слід розуміти, зокрема, надзвичайні або
невідворотні за даних умов події (пункт
1 частини першої статті 263 ЦК), тобто ті,
які мають зовнішній характер. Під
умислом потерпілого слід розуміти,
зокрема, таку його протиправну
поведінку, коли потерпілий не лише
передбачає, але і бажає або свідомо
допускає настання шкідливого
результату (наприклад, суїцид).

Якщо груба необережність потерпілого
сприяла виникненню або збільшенню
шкоди, то залежно від ступеня вини
потерпілого, якщо інше не встановлено
законом, розмір відшкодування з особи,
яка здійснює діяльність, що є джерелом
підвищеної небезпеки, має бути
зменшено (але не може бути повністю
відмовлено у відшкодуванні шкоди).

Проте, матеріали справи не містять
належних та допустимих доказів, які б
свідчили про те, що шкода завдана
позивачу джерелом підвищеної
небезпеки була спричинена внаслідок
непереборної сили або його умислу.
Відповідачем не надано таких доказів і
до суду апеляційної інстанції.

Разом з тим шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, завжди є
неправомірною та передбачає безвинну
відповідальність власника такого
джерела.

Доводи апеляційної скарги щодо
зменшення розміру відшкодування у
відповідності до ст. 1193 ЦК України,
оскільки позивач був у стані
алкогольного сп'яніння під час
дорожньо-транспортної пригоди, з
посиланням на довідку КУ
«Територіальне медичне об'єднання
«Багатопрофільна лікарня інтенсивних
методів лікування та швидкої медичної
допомоги» Мелітопольської міської
ради Запорізької області №192 від 22.10.2014
року є неприйнятними з огляду на таке.

Так, Інструкцією про виявлення у водіїв
транспортних засобів ознак
алкогольного, наркотичного чи іншого
сп'яніння або перебування під впливом
лікарських препаратів, що знижують
увагу та швидкість реакції,
затвердженої Наказом Міністерства
внутрішніх справ України та
Міністерства охорони здоров'я України
09.09.2009 року за №400/666, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 6 жовтня
2009 р. за №931/16947 (далі - Інструкція),
визначено, що у разі
дорожньо-транспортної пригоди,
унаслідок якої є особи, що загинули або
травмовані, проведення огляду на стан
сп'яніння учасників цієї пригоди є
обов'язковим.

Згідно із п. 3.15, 3.16, 3.18, 3.21, 3.22 Інструкції
за результатами огляду на стан
сп'яніння та лабораторними
дослідженнями встановлюється діагноз,
який вноситься до акта медичного
огляду. Висновок щодо результатів
медичного огляду з метою виявлення
стану алкогольного, наркотичного чи
іншого сп'яніння або перебування під
впливом лікарських препаратів, що
знижують увагу та швидкість реакції,
видається на підставі акта медичного
огляду. Усі записи в акті медичного
огляду та висновку щодо результатів
медичного огляду особи на стан
сп'яніння повинні бути розбірливими, не
допускається формулювання «Норма».
Кожний випадок огляду на стан сп'яніння
у закладі охорони здоров'я
реєструється в журналі реєстрації
медичних оглядів осіб з метою
виявлення стану алкогольного,
наркотичного чи іншого сп'яніння або
перебування під впливом лікарських
препаратів, що знижують увагу та
швидкість реакції. Висновки щодо
результатів медичного огляду осіб на
стан сп'яніння, складені з порушенням
вимог цієї Інструкції, вважаються
недійсними.

Отже, довідка КУ «Територіальне
медичне об'єднання «Багатопрофільна
лікарня інтенсивних методів лікування
та швидкої медичної допомоги»
Мелітопольської міської ради
Запорізької області №192 від 22.10.2014 року,
в якій зазначено, що аналіз крові на
алкоголь №121 від 28.08.2013 року - «алкоголь
в крові присутній», у розумінні ст.ст.
58-59 ЦПК України не є належним доказом
перебування ОСОБА_4 у стані
алкогольного сп'яніння на час скоєння
ДТП (а.с.267).

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених законом.
Суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджає про
наслідки вчинення або невчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом ( ч. ч. 3 і 4 ст. 10 ЦПК України).

Згідно Виписки із історії хвороби КУ
«Територіальне медичне об'єднання
«Багатопрофільна лікарня інтенсивних
методів лікування та швидкої медичної
допомоги» Мелітопольської міської
ради Запорізької області ОСОБА_4
перебував на лікуванні у вказаній
установі з 28.08.2013 року по 03.09.2013 року, де
йому проведено операцію чрескістний
остеосінтез кісток тазу та його було
переведено до Запорізької обласної
клінічної лікарні для подальшого
лікування, з 04.09.2013 року по 26.09.2013 року
перебував на стаціонарному лікуванні в
Запорізькій обласній лікарні, де 12.09.2013
року йому була проведена операція -
відкрита репозиція, внутрішня;
внутрішня стабілізація правого
кресцово-підвздошного зчленування,
відкрита репозиція, МОС перелому
латерального мищелка правого стегна,
02.12.2013 року подовження лікарняного
листа, 22.04.2014 року - встановлена
інвалідність 3 групи (а.с.10, 266-270).

Відповідно до Виписки із медичної
карти стаціонарного хворого №15171 КУ
«Запорізька обласна клінічна лікарня»
Запорізької обласної ради ОСОБА_4
перебував на стаціонарному лікуванні з
04.09.2013 року по 26.09.2013 року, на
амбулаторному лікуванні з 27.09.2013 року
по 29.09.2013 року із діагнозом: перелом
тазу по типу Мальгеня, перелом
латерального мищелка правого стегна
та Виписки із історії хвороби №11820
ОСОБА_4 також перебував на лікуванні у
відділенні травматології КУ
«Територіальне медичне об'єднання
«Багатопрофільна лікарня інтенсивних
методів лікування та швидкої медичної
допомоги» Мелітопольської міської
ради Запорізької області в період з
06.12.2013 року по 24.12.2013 року (а.с.9, 261-264;
271-272).

У зазначених виписках медичних установ
та листках лікарських призначень
ОСОБА_4 вказано про перелік призначених
йому медичних препаратів, придбання
яких доведено позивачем фіскальними
чеками на загальну суму 6 281 грн. 76 коп., а
саме: №115 від 03.02.2014 року на суму 400 грн.
(а.с.13); №9043.259.1 від 12.09.2013 року на суму 72
грн. (а.с.14), №1238 від 04.09.2013 року на суму 42
грн.85 коп., №0055 від 27.09.2013 року на суму 156
грн. 62 коп. (а.с.51), №0088 від 25.11.2013 року на
суму 127 грн. 49 коп. (а.с.52), №2486 від 13.09.2013
року на суму 139 грн. 42 коп. (а.с.53-54), №2464
від 13.09.2013 року на суму 1 265 грн. 99 коп.
(а.с.55-56), №1992 від 14.09.2013 року на суму 203
грн. (а.с.57-58), №2636 від 16.09.2013 року на суму
27 грн. 93 коп. (а.с.59-60), №0129 від 12.09.2013 року
на суму 690 грн. 68 коп. (а.с.61-62), №0012 від
12.09.2013 року на суму 73 грн. 92 коп. (а.с.63-64),
№0134 від 12.09.2013 року на суму 95 грн. 20 коп.
(а.с.65-66), №0079 від 12.09.2013 року на суму 175
грн. 21 коп. (а.с.68-69), №0018 від 12.09.2013 року
на суму 7 грн. 92 коп. (а.с.70-71), №5346 від
12.09.2013 року на суму 63 грн.46 коп. (а.с.72-73),
№1990 від 03.09.2013 на суму 6 грн. 50 коп. (а.с.74),
№1992 від 03.09.2013 року на суму 26 грн. (а.с.74),
№1315 від 04.09.2013 року на суму 1 745 грн. 57
коп. (а.с.75), № 47029 від 12.09.2013 року на суму
51 грн. (а.с.76), №2204 від 12.09.2013 року на суму
556 грн. 81 коп. (а.с.77-78), №0054 від 27.09.2013 року
на суму 450 грн. 78 коп. (а.с.79), від 27.09.2013
року на суму 45 грн. (а.с.80), №2824 від 17.09.2013
року на суму 22 грн. 24 коп. (а.с.84). №8643 від
17.12.2013 року на суму 37 грн. (а.с.26), №0081 від
11.12.2013 року на суму 38 грн. (а.с.82), №0016 від
13.12.2013 на суму 8 грн. 85 коп. (а.с.82), №0076 від
10.12.2013 року на суму 14 грн. 50 коп. (а.с.82),
№8210 від 13.12.2013 року на суму 25 грн. (а.с.83).

Крім того, у вищезазначених виписках
також вказано про перенесені позивачем
операції, що підтверджує його витрати
на імплантанти у сумі 14 600 грн. (рахунок
№1209/104 від 12.09.2013 року, а.с.15).

Разом з тим, в матеріалах справи
відсутнє документальне підтвердження
призначення закладом охорони здоров'я
ОСОБА_4 медикаментів та проведення
лабораторних досліджень в період з
листопада 2013 року по квітень 2014 року на
загальну суму в 1632 грн. 45 коп., а саме:
№4727 від 20.01.2014 року на суму 20 грн. 10 коп.
(а.с.20), №0047 від 20.01.2014 року на суму 52 грн.
29 коп. (а.с.47), №0008 від 07.04.2014 року на суму
148 грн. 19 коп. (а.с.48-49), №0033 від 05.12.2013 року
на суму 145 грн. 50 коп. (а.с.50), №12 від 07.11.2013
року на суму 204 грн. (а.с.83), №12 від 15.11.2013
року на суму 141 грн. (а.с.83), №18 від 04.04.2014
року на суму 395 грн., №18 від 04.03.2014 року
на суму 455 грн. (а.с.84), від 20.11.2013 року на
суму 48 грн. 49 коп. та на суму 22 грн. 88 коп.
(а.с.84), тож в цій частині позову
необхідно відмовити.

Зі змісту ст.. ст.. 1166, 1187, 1193, 1195 ЦК
України на користь потерпілого
відшкодовуються витрати, які пов'язані
з лікуванням та заходами, спрямованими
на відновлення здоров'я.

Твердження апелянта щодо
безпідставності стягнення з
відповідача суми страхових внесків,
сплачених позивачем у відповідності до
договорів добровільного страхування
медико-санітарної допомоги у розмірі
2775 грн. знайшли свої підтвердження
(а.с.22-25, 27-45).

Так, ст. 6 Закону України «Про
страхування» визначено, що добровільне
страхування - це страхування, яке
здійснюється на основі договору між
страхувальником і страховиком.
Добровільне страхування у конкретного
страховика не може бути обов'язковою
передумовою при реалізації інших
правовідносин.

Тобто витрати на добровільне медичне
страхування не є обов'язковими, які б
підлягали відшкодуванню, а тому ці
вимоги також не підлягають
задоволенню.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині
відшкодування витрат на придбання
палива ОСОБА_4 посилався на те, що він
проживає у м. Мелітополі, а в період з
04.09.2013 року по 29.09.2013 року у зв'язку з
необхідністю здійснення поїздок на
транспортному засобі свого родича на
лікування до м. Запоріжжя у КУ
«Запорізька обласна клінічна лікарня»
ним здійснені витрати на придбання
палива та надав чеки АЗС на придбання
палива.

Задовольняючи позовні вимоги про
стягнення з відповідача на користь
позивача витрат на придбання бензину в
розмірі 1973 грн. 89 коп., місцевий суд
виходив з того, що дані витрати
підтверджені копіями чеків (а.с.11-12)

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
таких підстав.

Згідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини,на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.,

Як вбачається з фіскальних чеків від
11.09.2013 року, 16.09.2013 року; 29.09.2013 року,
06.02.2014 року; 20.01.2014 року, 24.01.2014 року на
АЗС у м. Мелітополі було придбано
пальне.

Разом з тим, необхідність у поїздках до
Запоріжжя на транспортному засобі
документально нічим не підтверджено,
за наданими позивачем чеками неможливо
ідентифікувати ані особу, яка придбала
це пальне, ані транспортний засіб, на
який витрачене придбане пальне.

Отже, позивачем не доведено що ці
витрати були необхідними та пов'язані
із наслідками дорожньо-транспортної
пригоди.

За таких обставин, рішення суду в
частині задоволення позовних вимог про
відшкодування матеріальної шкоди
підлягає зміні із зменшенням розміру
відшкодування: на бензин на суму -
1973грн.89 коп.; страхових внесків у
розмірі 2775 грн., витрат на придбання
медичних препаратів на суму 1632 грн. 45
коп., які не підтверджені призначеннями
лікаря, оскільки в суду не було підстав
для стягнення таких витрат із
відповідача, та стягнути з відповідача
на користь позивача матеріальну шкоду
на загальну суму 20 953 грн. 76 коп., з яких 6
281 грн. 76 коп. - витрати на придбання
медичних препаратів, 14 600грн. - витрати
на придбання імплантантів, а також
пропорційно задоволеним вимогам
стягнути з відповідача на користь
позивача судовий збір в сумі 209 грн. 54
коп..

У частині відмови у задоволенні позову
ОСОБА_4 рішення суду першої інстанції
не оскаржене, а тому, у відповідності до
ч. 1 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень п. 15
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про
судову практику розгляду цивільних
справ в апеляційному порядку»
апеляційним судом судове рішення в цій
частині не переглядалось.

Керуючись ст.ст. 88, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, ст.. ст.. 1166, 1187, 1193, 1195 ЦК
України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 05 серпня 2014 року у цій
справі змінити в частині задоволення
позовних вимог наступним чином:

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
матеріальну шкоду, спричинену джерелом
підвищеної небезпеки, на загальну суму
20 953 грн. 76 коп., з яких 6 281 грн. 76 коп. -
витрати на придбання ліків, 14 600грн. -
витрати на придбання імплантатів.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
судовий збір на загальну суму 209 грн. 54
коп..

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: