Провадження №6/761/1843/2014
У Х В А Л А

іменем України

06 жовтня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Фролової І.В.,

при секретарі - Вітріщаку Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві в приміщенні суду
цивільну справу за поданням старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Канцедала Олександра Олександровича
про обмеження у праві виїзду за межі
України ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до Шевченківського
районного суду м. Києва із поданням про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України ОСОБА_2.

Подання обґрунтовував тим, що на
виконанні у відділі примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України знаходиться виконавче
провадження № 43620644, відкрите на
підставі виконавчого листа № 357/1613/13-ц,
виданого 28 квітня 2014 року Апеляційним
судом Київської області про стягнення
з ОСОБА_2 на користь Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» заборгованість у сумі 29 173
368,81 грн. Боржником не вчинено жодних
дій, спрямованих на погашення боргу, а
тому державний виконавець звернувся до
суду з вказаним поданням.

Державний виконавець та у судове
засідання не з`явився, про час та місце
слухання справи повідомлений належним
чином.

Стягувач та боржник у судове засідання
не викликалися на підставі ч. 2 ст. 377-1
ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що вказане
подання не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України,
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Як вбачається з матеріалів справи, 28
квітня 2014 року Апеляційним судом
Київської області видано виконавчий
лист по справі №357/1613/13-ц за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості, яким з
ОСОБА_2 стягнуто на користь Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» заборгованість у розмірі 29
173 368,81 грн.

11 червня 2014 року державним виконавцем
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження ВП №43620644,
боржнику встановлено строк на
добровільне виконання, копію постанови
направлено сторонам виконавчого
провадження. Проте станом на день
звернення державного виконавця до суду
заборгованість боржником не погашена
та жодних дій зі сторони боржника для
її погашення не вчинюється.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження» у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, державний виконавець має
право звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

На підставі викладеного державний
виконавець звернувся до суду з
вказаним поданням, однак, суд не може
погодитись з проханням державного
виконавця про тимчасове обмеження у
праві виїзду ОСОБА_2 за межі України без
з вилученням паспортного документу з
наступних підстав.

Відповідно до 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, наявність умислу та обставини,
які є предметом посилання суб'єкта
подання про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України, як на
підставу його вимог, підлягають
доведенню.

Звертаючись до суду з поданням,
державний виконавець зазначив, що
боржник ухиляється від покладеного на
нього обов'язку виконання рішення суду,
проте жодного доказу на підтвердження
цього не надав.

Законом передбачено юридичні санкції у
вигляді тимчасового обмеження у праві
виїзду не за наявність факту
невиконання зобов'язань, а за ухилення
від виконання. У зв'язку з викладеним,
суду належить з`ясувати, чи дійсно
особа свідомо не виконувала належні до
виконання зобов'язання.

На момент звернення до суду з поданням
факт ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням суду, повинен вже відбутися і
бути об'єктивно наявним та вбачатись з
матеріалів виконавчого провадження.
Разом з тим, матеріали подання містять
лише копію постанови про відкриття
виконавчого провадження №43620644 від 11
червня 2014 року, постанову державного
виконавця про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
від 11 червня 2014 року, запит від 19 серпня
2014 року до ДПС України про рахунки,
відкриті у банківських установах, 26
вересня 2014 року державним виконавцем
надіслано запити до реєструючи органів
з метою отримання інформації про
зареєстроване за боржником майно.

Саме невиконання боржником самостійно
зобов'язань протягом строку, що
визначений в постанові про відкриття
виконавчого провадження, про що вказує
державний виконавець в поданні, не може
свідчити про ухилення боржника від
виконання покладених на нього рішенням
обов'язків, адже таке невиконання може
бути зумовлене об'єктивними причинами,
наприклад, внаслідок відсутності
майна, роботи, незадовільного
фінансового стану, важкої хвороби тощо.
Крім того, до матеріалів подання не
долучено доказів на підтвердження
отримання боржником постанови про
відкриття виконавчого провадження від
11 червня 2014 року, конверт повернувся за
закінченням встановленого терміну
зберігання, що може свідчити про його
необізнаність з приводу наявності
такого виконавчого провадження.

Як вказано у інформаційній довідці з
Реєстру прав власності на нерухоме
майно, Державного реєстру іпотек,
Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна в порядку
доступу державних виконавців, за
ОСОБА_2 зареєстроване право власності
на нерухоме майно, а тому погашення
боргу може бути здійснене шляхом
звернення стягнення на указане майно.

Варто також зазначити, що державний
виконавець у судове засідання не
з`явився, матеріали подання не
підтвердив та не надав у судовому
засіданні доказів на необхідність
обмеження боржника у праві виїзду за
межі України, хоча у відповідності до ч.
1 ст. 377-1 ЦПК України подання про
обмеження у праві виїзду за межі
України розглядається за участі
державного виконавця.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

За викладених обставин суд вважає, що
подання державного виконавця щодо
тимчасового обмеження у праві виїзду
за межі України ОСОБА_2 не підлягає
задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 10, 60, 377-1 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Канцедала Олександра Олександровича
про обмеження у праві виїзду за межі
України ОСОБА_2 - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Шевченківський районний суд м. Києва
шляхом подання апеляційної скарги на
ухвалу суду першої інстанції протягом
п'яти днів з дня проголошення ухвали. У
разі, якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: