Справа 206/4309/14-ц
Провадження 2/206/1080/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

"30" липня 2014 р. Самарський районний суд
м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді
Сухоруков А.О.,

присекретарі
Віткалов А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті
особи: Комунальне підприємство
«Житлове господарство Самарського
району» Дніпропетровської міської
ради, Головне управління Державної
міграційної служби України в
Дніпропетровській області в особі
Самарського районного відділу м.
Дніпропетровська, про визнання особи
такою, що втратила право на
користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и в:

07 липня 2014р. позивачі звернулися до
Самарського районного суду м.
Дніпропетровська із позовом про
визнання особи такою, що втратила право
користуванням житловим приміщенням,
зняття її із реєстраційного обліку.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на те, що їм
позивачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві
спільної сумісної власності на
підставі свідоцтва про право власності
на житло від 18 грудня 1995 року належить
квартира АДРЕСА_1. Квартира складається
з 3-х житлових кімнат площею 38,6кв.м,
загальна площа квартири складає 66,1кв.м.
Відповідач ОСОБА_4 їх син, який приїхав
з м. Києва в січні 2010 року. Протягом
місяця він проживав у них, а потім пішов
до співмешканки, адреса їм не відома.
Оскільки у відповідача не було
реєстрації, то він умовив їх дати
дозвіл на його реєстрацію в квартирі і
в літку 2010р. його зареєстрували в
квартирі. Але він продовжував
проживати у своєї співмешканки, в
будинок якої він переніс майже всі свої
речі. Відповідач іноді заходив до них, а
в 2013р. співмешканка їх сина продала
будинок і з цього часу їм не відомо де
він мешкає. Відповідач з ними не
спілкується, не цікавиться їх станом
здоров'я. Факт не проживання
відповідача в спірній квартирі
підтверджується актом від 19.06.2014 року
та свідками. Відповідач не сплачує
комунальні послуги. У зв'язку з його
реєстрацію вон6и не можуть оформити
субсидію для зменшення витрат. Мешкати
у квартирі відповідачу не
перешкоджали, він пішов добровільно.

На підставі викладеного позивач
просить суд визнати ОСОБА_4 таким, що
втратив право користування жилим
приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 (а.с.2-3).

Позивач ОСОБА_2 та представник позивача
ОСОБА_3 ОСОБА_5 в судовому засідання
позовні вимоги підтримали у повному
обсязі з підстав викладених у позові та
просили суд задовольнити.

Відповідач в судове засідання на
слухання по справі не з'явився, про час
та місце розгляду справи повідомлявся
належним чином, зокрема через засоби
масової інформації - газету «Вісті
Придніпров'я», випуску № 56 (1549) від
24.07.2014р. (а.с.18), причини неявки суду не
відомі.

Таким чином, враховуючи вищезазначені
обставини, суд вважає можливим
розглянути справу у відсутність
відповідача згідно положень ст.ст. 169, 224
ЦПК України за правилами глави 8
розділу ІІ ЦПК України та винести по
справі заочне рішення.

Заслухавши позивача та представника
позивача, допитавши свідків,
дослідивши матеріали справи в їх
сукупності, суд доходить висновку, що
позовні вимоги позивача підлягають
задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що
позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є власниками
квартири АДРЕСА_1 на праві спільної
сумісної власності на підставі
свідоцтва про право власності на житло
від 18 грудня 1995 року, виданого
виконкомом міської ради народних
депутатів на підставі розпорядження
від 18.12.1995р. № 7/409-95 (а.с.4).

Реєстрація відповідача ОСОБА_4 в
квартирі АДРЕСА_1 підтверджується
довідкою Комунального підприємства
«Житлове господарство Самарського
району» Дніпропетровської міської
ради ( від 13.06.2014р. № 1565 (а.с.7).

Відповідач ОСОБА_4 не проживає в
квартирі АДРЕСА_1 з літа 2010р., згідно
акта про непроживання (а.с.6).

Також допиьані в судовому засіданні
свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 пояснили, що
вони є сусідами позивачів та
підтвердили факт не проживання
відповідача ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_1
понад чотири роки.

Аналізуючи спірні правовідносини,
співставляючи їх із здобутими в
судовому засіданні доказами суд
доходить наступного:

Так, згідно ст. 316 ЦК України правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном. На зміст права власності не
впливають місце проживання власника та
місцезнаходження майна.

Статтею 321 ЦК України передбачено,
що право власності є непорушним. Ніхто
не може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні. Особа може бути позбавлена
права власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

В силу ст.391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування і
розпорядження цим майном.

Тобто в розумінні ст.ст. 316, 321, 391 ЦК
України, позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є
власниками квартири АДРЕСА_1, наділені
правом володіння, користування та
розпорядження ним.

У відповідності до ст.405 ЦК України,
члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Житлове приміщення, яке вони
мають право займати, визначається його
власником. Член сім'ї власника житла
втрачає право на користування цим
житлом у разі відсутності члена сім'ї
без поважних причин понад один рік,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 в квартирі
АДРЕСА_1 не мешкає понад один рік, що
перевищує строки встановлені ст. 405 ЦК
України, жодних домовленостей про його
тимчасову відсутність не встановлено,
а отже він не проживав в домоволодінні
без поважних причин.

Приймаючи до уваги викладене, беручи до
уваги ту обставину, що реєстрація
ОСОБА_4 в спірній квартирі носить
формальний характер, позовні вимоги
позивача підлягають задоволенню в
заявлений ним спосіб.

Керуючись ст.ст. 316, 317, 321, 391, 405 ЦК
України, ст.ст. 64, 156 ЖК України, ст. ст. 4-8,
10, 11, 18, 57-60, 88, 169, 208, 209, 212 - 215, 218, 224 - 225 ЦПК
України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_4, таким, що втратив право
користування квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 понесені ними судові витрати зі
сплати судового збору у розмірі 243,60грн.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, яка може бути
подана протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Самарський районний суд м.
Дніпропетровська протягом десяти днів
з дня його проголошення.

Суддя А.О.
Сухоруков