Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/3622/14
Головуючий у 1 інстанції: Нагорний А.О.
Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Бондаря М.С.

Суддів: Подліянової Г.С.

Дашковської
А.В.

При секретарі: Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «Дружба»
на рішення Веселівського районного
суду Запорізької області від 11 липня
2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «Дружба»
про стягнення шкоди, заподіяної
внаслідок самовільного зайняття
земельної ділянки,

ВСТАНОВИЛА :

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернувся в суд
з позовом до Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю «Дружба» про
стягнення 13856,92 грн., на відшкодування
шкоди, заподіяної внаслідок
самовільного зайняття земельної
ділянки, розміром 8,47 га., що належить
позивачеві на підставі Державного акту
на право приватної власності на землю,
серії 11-ЗП №028854, яка знаходиться на
території Гоголівської сільської ради
Веселівського району Запорізької
області.

Свої вимоги ОСОБА_3 обґрунтовує
тим, що він є власником земельної
ділянки і у 2006 році з відповідачем
уклав договір оренди, строк дії якого
сплив у грудні 2011 року, але після
закінчення строку дії договору
відповідач протягом 2012 та 2013 років
продовжував використовувати земельну
ділянку.

Посилаючись на те, що відповідач
без укладання договору оренди
самовільно продовжував користуватися
земельною ділянкою в 2012, 2013 роках
належній ОСОБА_3, чим завдав власникові
землі шкоду, розмір якої визначений
ним за Методикою, затвердженою
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 963 від 25.07.2007р., і складає 13856.92 грн.
просив про її відшкодування.

Рішенням Веселівського районного суду
Запорізької області від 11 липня 2014
року позов задоволено.

Стягнуто з СТОВ «Дружба» на
користь ОСОБА_3, на відшкодування
завданої шкоди у сумі 13856,92 грн.,
заподіяної внаслідок самовільного
зайняття земельної ділянки розміром 8,47
га., а також 243,60 грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі про
скасування судового рішення і
ухвалення нового про відмову у позові
СТОВ « Дружба», що перебувало в
орендних відносинах з власником
земельної ділянки з 2006 року. По
закінченню строку дії договору у 2011
році уклали з позивачем новий договір
ще на п'ять років, земельну ділянку
ОСОБА_3 передав йому на підставі акту
прийому передачі, однак не
зареєстрував договір у відповідних
органах. За 2011-2012 роки ОСОБА_3 отримував
орендну плату у відповідності з
умовами договору і ніяких претензій до
орендаря не мав. Просить рішення
скасувати, а вимоги позивача залишити
без задоволення.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно з п. п. 1, 3, 4 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: неповне
з"ясування судом обставин, що мають
значення для справи; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

За вимогами ст. ст. 213, 214 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу відповідно до норм
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин, а
за їх відсутності - на підставі закону,
що регулює подібні відносини, або
керуючись загальними засадами і
змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення,
у якому повно відображені обставини, що
мають значення для цієї справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При ухваленні рішення суд
зобов'язаний з'ясувати питання,
зокрема, щодо: наявності обставин
(фактів), якими обґрунтовувалися вимоги
і заперечення, та навести докази на їх
підтвердження; наявності інших
фактичних даних, які мають значення для
вирішення справи; правовідносин,
зумовлених встановленими фактами. У
рішенні суду обов'язково повинні бути
зазначені встановлені судом факти і
відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги судом першої
інстанції не дотримано.

Судом установлено, що ОСОБА_3 на
підставі Державного акту на право
приватної власності на землю, серія
11-ЗП №028854, виданого Гоголівською
сільською Радою народних депутатів
27.04.2001 року є власником земельної
ділянки, площею 8, 47 га, яка розташована
на території Гоголівської сільської
ради Веселівського району Запорізької
області ( а.с. 18-19).

29.12.2006 року позивач уклав з
відповідачем договір оренди землі
строком на 5 років, який 29.12.2006 року
зареєстрований у Веселівському РВ ЗРФ
ДП «Ценрт ДЗК», про що у Державному
реєстрі земель вчинено запис № 80 (
а.с. 7-10.

По закінченню строку дії
договору сторони мали намір продовжити
орендні відносини, у зв'язку з чим у 2011
році підписали договір оренди ще на
п'ять років, передача земельної
ділянки відповідно до умов договору
оренди землі, укладеного сторонами у 2011
році, здійснювалася за актом
приймання-передачі земельної ділянки,
який також містить підпис ОСОБА_3 ( а.с.
32-38).

Відповідач після закінчення
договору оренди продовжив
використовувати земельну ділянку,
сплачувати власникові землі орендну
плату у відповідності з умовами нового
договору, який, зі слів відповідача не
був вчасно зареєстрований не з їх вини.

Факт підписання договору оренди
землі в 2011 році та акту
прийому-передачі земельної ділянки та
отримання орендної плати за 2011-2012 роки
позивачем не оспорювався і
підтверджується як в суді першої так і
в суді апеляційної інстанції.

З заявою про повернення земельної
ділянки позивач звернувся до орендаря
лише 27 лютого 2014 року ( а.с. 13).

Ухвалюючи рішення про
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідачем у 2011 році самовільно було
зайнято земельну ділянку ОСОБА_3, тому
на підставах, передбачених ст. 211 ЗК,
ст.1166 ЦК України, ст. 1 Закону України «
Про державний контроль за
використанням та охороною земель» від
19.06.2003 року позивачу підлягають
відшкодуванню збитки, розмір яких
розраховано у відповідності з
Методикою визначення розміру шкоди,
заподіяної внаслідок самовільного
зайняття земельних ділянок,
використання земельних ділянок не за
цільовим призначенням, зняття
ґрунтового покриву (родючого шару
ґрунту) без спеціального дозволу, яку
затверджено Постановою Кабінету
Міністрів України від 25 липня 2007 року №
963. Даний розрахунок здійснений самим
позивачем і сума шкоди становить 13 856,
92 грн.

Так, згідно до ст.188 ЗК України
державний контроль за використанням та
охороною земель здійснюється
спеціально уповноваженим органом
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів.

Відповідно до ст.10 Закону України
"Про державний контроль за
використанням та охороною земель"
складання актів перевірок дотримання
вимог земельного законодавства
відноситься до повноважень державних
інспекторів у сфері державного
контролю за використанням та охороною
земель.

Постановою КМУ від 25.07.2007 року № 963
( з наст. змінами) затверджено Методику
визначення розміру шкоди, заподіяної
внаслідок самовільного зайняття
земельних ділянок, використання
земельних ділянок не за цільовим
призначенням, зняття грунтового
покриву (родючого шару грунту) без
спеціального дозволу.

Так, згідно із п.4 цієї Методики
розмір шкоди, заподіяної внаслідок
самовільного зайняття земельної
ділянки визначається для всіх
категорій земель ( крім земель житлової
та громадської забудови) за такою
формулою: Шс= Пс х Нп х Кф х Кі, де Шс
-розмір шкоди, заподіяної внаслідок
самовільного зайняття земельної
ділянки, гривень; Пс -площа самовільно
зайнятої земельної ділянки, гектарів;
Нп -середньорічний дохід, який можна
отримати від використання земель за
цільовим призначенням, визначений у
додатку 1, з урахуванням переліків,
наведених у додатках 2 і 3; Кф -
коефіцієнт функціонального
використання земель, визначений у
додатку 4; Кі -коефіцієнт індексації
нормативної грошової оцінки земель,
який дорівнює добутку коефіцієнтів
індексації нормативної грошової
оцінки земель за 2007 та наступні роки, що
визначаються відповідно до Порядку
проведення індексації грошової оцінки
земель, затвердженого постановою КМУ
від 12.05.2000 року.

Згідно з п.7 цієї Методики яка
діяла на час виникнення спірних
правовідносин, в редакції від 21.06.2010 р.
розрахунок розміру шкоди, заподіяної
державі, територіальним громадам
внаслідок самовільного зайняття
земельних ділянок, використання
земельних ділянок не за цільовим
призначенням, зняття ґрунтового
покриву (родючого шару ґрунту) без
спеціального дозволу, проводиться
інспекціями Мінприроди або
Держземінспекцією та її
територіальними органами, а розміру
шкоди, заподіяної юридичним та
фізичним особам, - територіальними
органами Держземінспекції на підставі
матеріалів обстежень земельних
ділянок, проведених відповідно до
Порядку виконання
земельно-кадастрових робіт та надання
послуг на платній основі державними
органами земельних ресурсів,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 1 листопада 2000 р. N
1619

Як вищевказано, розрахунок
шкоди здійснений не територіальними
органами Держземінспекції у
Веселівському районі , а самим
позивачем.

Визначення поняття самовільного
зайняття земельної ділянки наведено у
ст. 1 Закону України "Про державний
контроль за використанням та охороною
земель" де, зокрема, зазначено, що
такими є - будь-які дії, які свідчать про
фактичне використання земельної
ділянки за відсутності відповідного
рішення органу виконавчої влади чи
органу місцевого самоврядування про її
передачу у власність або надання у
користування (оренду) або за
відсутності вчиненого правочину щодо
такої земельної ділянки, за винятком
дій, які відповідно до закону є
правомірними.

Як слідує з Методичних
рекомендацій щодо застосування
Методики визначення розміру шкоди,
заподіяної внаслідок самовільного
зайняття земельних ділянок,
використання земельних ділянок не за
цільовим призначенням, зняття
ґрунтового покриву (родючого шару
ґрунту) без спеціального дозволу,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 25 липня 2007 р. N 963 (
963-2007-п ), підставою для здійснення
розрахунку розміру шкоди, заподіяної
державі, територіальним громадам,
юридичним чи фізичним особам внаслідок
самовільного зайняття земельних
ділянок, використання земельних
ділянок не за цільовим призначенням,
зняття ґрунтового покриву (родючого
шару ґрунту) без спеціального дозволу,
є матеріали справи про адміністративне
провадження, які підтверджують факт
вчинення правопорушення, а саме:- акт
перевірки дотримання вимог земельного
законодавства;- протокол про
адміністративне правопорушення;-
припис (з вимогою усунення порушення
земельногозаконодавства);- акт
обстеження земельної ділянки
(аналогічні рекомендації затверджені
наказом Державного агентства
земельних ресурсів України, Державною
інспекцією з контролю за використанням
і охороною земель від 12.09.2007 року №110 із
внесеними змінами Наказом Державної
інспекції з контролю за використанням
і охороною земель N 84 ( v0084489-08 ) від 27.06.2008
року)..

Відтак, підставою для здійснення
розрахунку розміру шкоди, заподіяної
державі територіальній громаді,
юридичним або фізичним особам
внаслідок самовільного зайняття
земельних ділянок, є зазначені
документи в їх сукупності, оскільки
саме вони можуть підтвердити сам факт
самовільного зайняття земельної
ділянки, розмір зайнятої ділянки та
період часу, протягом якого вона
використовується без належних
правових підстав.

Тобто, самовільне зайняття
земельних ділянок, якщо воно
підтверджене допустимими доказами, є
вчиненням протиправних дій, що є однією
із складових частин делікту,
передбаченого ст. 1166 ЦК України

Зазначеного обсягу документів
позивачем у справі не надано.

Стаття 22 Цивільного кодексу
України визначає загальну норму щодо
відшкодування збитків внаслідок
наявності складу цивільного
правопорушення: порушення цивільного
права чи інтересу; завдання збитків та
причинний зв'язок між порушенням права
та збитками, а також вина, особи, яка
завдала збитків. Відсутність
будь-якого з цих елементів виключає
відповідальність у вигляді стягнення
збитків, якщо інше не передбачено
законом. Також у цій статті визначено
поняття збитків, якими є: втрати, яких
особа зазнала у зв'язку зі знищенням
або пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права
(реальні збитки); доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

З аналізу вказаних норм
законодавства виходить, що
відшкодування шкоди у разі
самовільного зайняття земельної
ділянки здійснюється лише у разі
встановлення самого факту завдання
шкоди, порушення цивільного права чи
інтересу власника землі, вини
порушника та причинного зв'язку, між
шкодою та діями порушника.

У позовній заяві не зазначено,
яку шкоду заподіяно відповідачем, у
чому вона полягає. В матеріалах справи
відсутні документи, які б свідчили про
нанесення шкоди: ні в якості реальних
збитків, ні у якості упущеної вигоди.

В силу ст. 57 ЦПК України доказами
є будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

За змістом статті 60 ЦПК, статті 61
ЦПК докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях, як в даній справі лише на
показах позивача, щодо факту
самовільного зайняття земельної
ділянки.

Зважаючи на наведене вище, в його
сукупності та виходячи з принципів
законності, розумності і
справедливості, а саме, що матеріали
справи не містять допустимих доказів
на підтвердження розміру
невідшкодованої шкоди, завданої
позивачеві сільськогосподарським
товариством з обмеженою
відповідальністю « Дружба», тому
колегія суддів дійшла висновку про
відмову в задоволенні позову про
відшкодування шкоди, заподіяної
внаслідок самовільно зайнятої
земельної ділянки.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «Дружба»
задовольнити.

Рішення Веселівського районного суду
Запорізької області від 11 липня 2014
року у цій справі скасувати. Ухвалити
нове рішення наступного змісту.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «Дружба»
про стягнення шкоди, заподіяної
внаслідок самовільного зайняття
земельної ділянки - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте воно
може бути оскаржене в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: