АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 8046 /2014
інстанції - БобровникО.В.
Доповідач - Поливач Л.Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

11 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Головачова Я.В.

при секретарі Меєчко Д.П.

за участю осіб:
представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, третя особа: державний
виконавець Відділу державної
виконавчої служби Дніпровського
районного управління юстиції м. Києва
Рибалко І. М. про зменшення розміру
аліментів, зменшення заборгованості за
аліментами та надання розстрочки по
сплаті заборгованості за аліментами за
минулий період;

за апеляційною скаргою ОСОБА_3, поданою
представником ОСОБА_6

на рішення Солом'янського районного
суду м.Києва від 28 квітня2014 року

в с т а
н о в и л а:

Рішенням Солом'янського районного
суду м.Києва від 28.04.2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа: державний виконавець ВДВС
Дніпровського РУЮ м. Києва Рибалко І. М.
про зменшення розміру аліментів,
зменшення заборгованості за
аліментами та надання розстрочки по
сплаті заборгованості за аліментами за
минулий період відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_6, діючи в інтересах ОСОБА_3, подав
апеляційну скаргу, в якій просить суд
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення позовних
вимог. Посилається на незаконність
ухваленого рішення, неповне з'ясування
обставин, які мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи,
неправильне застосування судом норм
матеріального права.

Апелянт зазначає, що ухвалюючи
оскаржуване рішення, суд першої
інстанції невірно застосував ч.3 ст.80,
ч.1 ст.192, ст.197 Сімейного кодексу
України. ОСОБА_3 на момент ухвалення
рішення та протягом всього часу
нарахування заборгованості по
аліментам не мав постійного місця
роботи та заробітної плати до травня
2013 року. Позивач також не є власником
будь-якого рухомого чи нерухомого
майна. Таким чином, внаслідок значного
погіршення матеріального становища
він об'єктивно не мав та не має
можливості виконувати покладений на
нього обов'язок по сплаті аліментів. На
даний час він проживає з жінкою, від
якої у них є донька ІНФОРМАЦІЯ_1.
Цивільна дружина не працює,
знаходиться у декретній відпустці по
догляду за дитиною. Заборгованість по
аліментам виникла не у зв'язку з
ухиленням ОСОБА_3 від їх сплати, а у
зв'язку з відсутністю у нього
можливості їх сплачувати.

В суді апеляційної інстанції
представник позивача ОСОБА_2
підтримала апеляційну скаргу в повному
обсязі, посилаючись на доводи,
викладені в ній. Позивач ОСОБА_3,
відповідачка ОСОБА_4, державний
виконавець Відділу ДВС Дніпровського
РУЮ м. Києва Рибалко І. М. в судове
засідання не з'явились, про час та місце
розгляду справи повідомлялись
належним чином. Від Відділу ДВС
Дніпровського РУЮ м. Києва надійшли
заперечення проти позову з проханням
розглядати справу за відсутності
їхнього представника.

Неявка зазначених осіб в судове
засідання не унеможливлює
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку про можливість розгляду
справи за їх відсутності.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість
ухваленого рішення в цій частині,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
рішенням Солом'янського районного суду
від 13 лютого 2007 року стягнуто з ОСОБА_3
на користь ОСОБА_4 на утримання дитини
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти у розмірі
1/4 частки заробітку (доходу), але не
менше 30 відсотків прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку
щомісячно, починаючи з 29.01.2007 року до
досягнення дитиною повноліття (а.с. 6).

Відповідно до останнього розрахунку
державного виконавця, заборгованість
ОСОБА_3 по сплати аліментів за період з
01. 01. 2007 року по 04. 07. 2013 року становить 66
489 грн. 53 коп.

Позивач при зверненні до суду
посилався на те, що починаючи з 2007 року
він не мав жодних доходів, в зв'язку з
чим перебував на утриманні у своєї
матері, яка є пенсіонеркою.

На даний час позивач працює та має
офіційний заробіток в розмірі 1160 грн.
на місяць.

Апелянт посилається на те, що на
теперішній час ОСОБА_3 проживає однією
сім'єю із ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, від якої
має неповнолітню дитину - ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Дружина не працює,
перебуває у відпустці по догляду за
дитиною, та знаходиться разом з дитиною
на утриманні у позивача. До того ж,
позивач є батьком неповнолітньої
дитини ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4, відносно
якої, також, виконує батьківський
обов'язок по утриманню. З огляду на
мінімальний розмір одержуваної
заробітної плати, зважаючи на те, що на
утриманні позивача перебуває двоє
неповнолітніх дітей, а також на те, що
позивач отримує матеріальну підтримку
від матері, апелянт вважає, що ОСОБА_3
встановлений занадто великий розмір
аліментів, в зв'язку з чим він просив
про задоволення позову.

Колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття, чого не
робить позивач не дивлячись на те, що з
нього стягнуто аліменти на утримання
сина за рішенням суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 80 СК України,
розмір аліментів, визначений судом,
може бути згодом зменшений за рішенням
суду за позовною заявою платника або
одержувача аліментів у разі зміни
їхнього матеріального і (або) сімейного
стану.

За позовом платника аліментів суд може
повністю або частково звільнити його
від сплати заборгованості за
аліментами, якщо вона виникла у зв'язку
з його тяжкою хворобою або іншою
обставиною, що має істотне значення.

Відповідно до ст. 197 СК України, з
урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів суд
може відстрочити або розстрочити
сплату заборгованості за аліментами.

Суд першої інстанції дійшов вірного
висновку про те, що розмір аліментів,
які позивачзобов'язаний щомісячно
сплачуватина користь відповідачки на
утримання сина не є значним, та таким що
ставить в тяжке матеріальне становище
позивача, а обставини, наведені
позивачем, щодо обґрунтування
заявленихним вимог не свідчать про
необхідність зміни присуджених
аліментів в сторону їх зменшення, а
також про необхідність часткового
звільнення його від сплати
заборгованості по аліментам та
розстрочення суми заборгованості на 5
років.

Так, колегія суддів виходить з того, що
позивач не страждає захворюваннями,
які не дають йому можливості працювати
та регулярно отримувати заробітну
плату. Той факт, що позивач тривалий
час не працював не є підставою для
задоволення його позовних вимог,
доказів на підтвердження поважності
причин того, що позивач тривалий час не
працював він суду не надав. Як не надав
він доказів і тому, що його
матеріальний стан порівняно з його
матеріальним станом на час ухвалення
рішення суду (13.02.2007 року) змінився.

Той факт, що позивач є батьком ще двох
дітей, яких він також зобов'язаний
утримувати та брати участь у їх
вихованні, не є підставою для
задоволення його позову, оскільки
ОСОБА_3 не надав суду належних доказів
того, що такий свій батьківський
обов'язок він виконує по відношенню до
цих двох дітей (дочки ОСОБА_9 та ОСОБА_8),
оскільки свого обов'язку по утриманню
сина він не виконує, навіть на підставі
рішення суду.

Враховуючи вищевикладене, позивачем не
було доведено тих обставин, на які він
посилався як на підставу заявлених
вимог, а отже суд правомірно відмовив
позивачу у їх задоволенні.

Отже, твердження апелянта про
незаконність та необґрунтованість
рішення, неповне з'ясування обставин,
які мають значення для справи,
неправильне застосування судом норм
матеріального права, на думку суду є
необґрунтованими, а обставини, на які
він посилається - недоведеними та не
підтверджені належними та допустимими
доказами по справі, оскільки
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Справу було розглянуто судом на
підставі встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи та
належних письмових доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам матеріального та
процесуального закону. Підстав для
його скасування з мотивів, викладених в
апеляційній скарзі, колегія не
знаходить.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313,
314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану
представником ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду
м.Києва від 28 квітня2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: