У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І.,
Закропивного О.В.,

Лесько А.О.,
Хопти С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, Перша
Дніпропетровська нотаріальна контора,
комунальне підприємство
«Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації», про
визнання свідоцтва про право на
спадщину недійсним, визнання права
власності, за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на заочне рішення Жовтневого
районного суду м.
Дніпропетровська від 9 квітня 2013 року
та рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 25
березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із указаним позовом, у якому
просив визнати недійсним свідоцтво про
право на спадщину за законом, видане на
ім'я ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_7;
скасувати реєстрацію в КП «ДМБТІ»
указаного свідоцтва та визнати за ним
право власності на 1/9 частину квартири
АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову зазначав, що він
є онуком ОСОБА_7, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1. Після смерті його діда
відкрилася спадщина на 1/3 частину
квартири АДРЕСА_1. Із заявою про
прийняття спадщини до нотаріальної
контори він не звертався, однак у цій
квартирі він був прописаний та
проживав з 2003 року, а тому вважав, що він
фактично прийняв спадщину. Його тітка,
ОСОБА_4, звертаючись до нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини після смерті свого батька,
приховала від нотаріуса факт існування
інших спадкоємців та незаконно
одноособово отримала свідоцтво про
право на спадщину за законом на все
спадкове майно, ураховуючи, що її мати,
ОСОБА_5 - дружина померлого ОСОБА_7,
відмовилася від прийняття своєї
частики спадщини на користь ОСОБА_4
Вважає, що він має право на 1/9 частину
спірної квартири, яку він має право
успадкувати як спадкоємець першої
черги у порядку ч. 1 ст. 1266 ЦК України,
оскільки його мати та дочка ОСОБА_7 -
ОСОБА_8, померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Заочним рішенням Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 9 квітня 2013
року позов ОСОБА_3 задоволено частково.
Визнано недійсним свідоцтво про право
на спадщину за законом, видане 19
березня 2010 року на ім'я ОСОБА_4 на 1/3
частину квартири АДРЕСА_1. Скасовано
реєстрацію в КП «ДМБТІ» указаного
свідоцтва. У задоволенні решти позову
відмовлено. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 25
березня 2014 року рішення місцевого суду
частково змінено та скасовано.
Свідоцтво про право на спадщину за
законом, видане 19 березня 2010 року на
ім'я ОСОБА_4 на 1/3 частину квартири
АДРЕСА_1 визнано недійсним в частині 1/9
частки. Реєстрацію в КП «ДМБТІ»
указаного свідоцтва скасовано в
частині 1/9 частки. Визнано
за ОСОБА_3 право власності на 1/9 частину
квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування
за законом.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати судові рішення та ухвалити
нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову ОСОБА_3

Касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Суд першої інстанції, задовольняючи
частково позовні вимоги, виходив із
наявності у ОСОБА_3 права на
успадкування 1/9 частини спірної
квартири та незаконності у зв'язку з
цим свідоцтва ОСОБА_4 про право на всю
спадкову частку спірної квартири,
разом з тим суд не знайшов підстав для
задоволення позову в частині визнання
за ОСОБА_3 права власності на 1/9 частину
квартири, оскільки його право на
звернення до нотаріальної контори для
отримання свідоцтва про право на
спадщину не порушено.

Суд апеляційної інстанції, змінюючи
рішення районного суду в частині
задоволення позову та скасовуючи в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог, виходив із того, що визнанню
незаконним свідоцтва ОСОБА_4 про право
на спадщину підлягає лише частково, а
саме в належній ОСОБА_3 частині,
оскільки у цій частині ОСОБА_9 не мала
права на спадкування. Оскільки ОСОБА_4
право ОСОБА_3 на спадщину не визнається,
а нотаріальна контора рекомендувала
позивачу звернутися до суду, суд дійшов
висновку про наявність підстав для
задоволення позову в частині визнання
за ним права власності на частку
спадка.

Відповідно до свідоцтва про право
власності, квартира АДРЕСА_1 належала
на праві власності ОСОБА_7, ОСОБА_4,
ОСОБА_6 Після смерті ОСОБА_7 відкрилась
спадщина на 1/3 частину квартири. Станом
на 4 лютого 2013 року у
квартирі зареєстровані ОСОБА_5, ОСОБА_4,
ОСОБА_6, ОСОБА_3

Відповідно до матеріалів спадкової
справи з заявами щодо спадщини після
померлого ОСОБА_7 звернулися ОСОБА_5 та
ОСОБА_4 Заявою від 4 листопада 2009 року
дружина померлого ОСОБА_5 відмовилась
від прийняття спадщини на користь
дочки ОСОБА_4, а заявою від 19 січня 2010
року ОСОБА_4 зазначила про прийняття
спадщини шляхом фактичного ії
прийняття.

Так, за правилами ст. 1217 ЦК України
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1222 ЦК
України спадкоємцями за заповітом і за
законом можуть бути фізичні особи, які
є живими на час відкриття спадщини, а
також особи, які були зачаті за життя
спадкодавця і народжені після
відкриття спадщини.

Норми ч. 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269 ЦК України
визначають, що спадкоємець, який
постійно проживав разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого ст. 1270 ЦК України, він не
заявив про відмову від неї.
Спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати нотаріусу заяву про
прийняття спадщини.

Суд апеляційної інстанції дійшов
правильного висновку, що оскільки
ОСОБА_3 на час відкриття спадщини після
смерті ОСОБА_7 був зареєстрований у
спірній квартирі, тому він вважаться
таким, що прийняв спадщину після смерті
спадкодавця. Також правильним є
висновок суду в частині визнання за
ОСОБА_3 права власності на 1/9 частину
спірної квартири, оскільки Перша
Дніпропетровська державна нотаріальна
контора з приводу оформлення права на
спадщину рекомендувала позивачу
звернути до суду.

За таких обставин колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що рішення суду
апеляційної інстанцій ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а тому підстави
для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 25
березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта