У х в а л а

іменем україни

1 жовтня 2014 року м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Лесько А.О., Хопти С.Ф.,
Червинської М.Є., Черненко В.А.

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
припинення права на частку у спільному
майні за касаційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення апеляційного суду Сумської
області від 24 квітня 2014 року, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із указаним позовом, в якому
просив припинити право ОСОБА_2 на 25/100
частин квартири АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що з
11 серпня 2006 року по 30 липня 2013 року він
перебував у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_2, під час якого, 5 березня 2008 року,
вони придбали спірну квартиру, 75/100
частин якої належить на праві
власності йому, а 25/100 частин - ОСОБА_2
Вказував, що після перепланування
поділ та спільне користування
квартирою неможливо. Зазначав, що на
теперішній час ОСОБА_2 проживає у
будинку батьків, Ѕ частина якого
належить їй на праві власності. На його
думку частка ОСОБА_2 у спільному майні є
незначною, а тому може бути припинена
за рішенням суду, що не завдасть
значної шкоди інтересам співвласника
та членам його сім'ї.

Рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 25 березня 2014 року
позов ОСОБА_1 задоволено.

Припинено право власності ОСОБА_2 на
25/100 частин квартири АДРЕСА_1 та
стягнуто на її користь з ОСОБА_1 грошову
компенсацію в сумі 110 тис. грн.

Визнано право власності за ОСОБА_1 на
25/100 частин квартири АДРЕСА_1.

Зобов'язано Територіальне управління
Державної судової адміністрації у
Сумській області перерахувати ОСОБА_2
грошові кошти у розмірі 110 тис. грн, які
внесені на р/р Територіального
управління Державної судової
адміністрації у Сумській області по
платіжному дорученню від 28 листопада
2013 року.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду Сумської
області від 24 квітня 2014 року рішення
суду першої інстанції скасовано та
ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на неправильне
застосування апеляційним судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить рішення
апеляційного суду скасувати та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені у касаційній
скарзі доводи, колегія суддів дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
задоволенню.

Відповідно до ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов, виходив із того, що сторони не
дійшли згоди щодо спільного
використання квартири, та враховуючи,
що частка ОСОБА_2 є незначною, поділити
спірну квартиру неможливо, їй на праві
приватної власності належить інше
житло у м. Суми, позивачем на депозитний
рахунок суду внесено суму,
еквівалентну вартості частки
відповідача у розмірі 110 тис. грн, тому
припинення права власності
відповідача на її частку у спільному
майні не завдасть істотної шкоди її
інтересам.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції та відмовляючи у
задоволенні позову, виходив із того, що
припиненням права власності
відповідача на частку у спірній
квартирі буде завдано значної шкоди
інтересам її та членів її сім'ї, які
фактично проживають у спірній
квартирі, відвідують поряд школу,
садочок та гуртки, натомість позивач у
спірній квартирі не проживає.

Проте погодитися з таким висновком
суду апеляційної інстанції не можна з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України право
особи на частку у спільному майні може
бути припинене за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників,
якщо: 1) частка є незначною; 2) річ є
неподільною; 3) спільне володіння і
користування майном є неможливим; 4)
таке припинення не завдасть істотної
шкоди інтересам співвласника та членам
його сім'ї.

Зі змісту вищевказаної статті
убачається, що припинення права особи
на частку в спільному майні
допускається за наявності будь-якого з
передбачених пунктами 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК
України умов та з урахуванням того, чи
таке припинення не завдасть істотної
шкоди інтересам співвласника та членам
його сім'ї. Висновок про істотність
шкоди, яка може бути завдана
співвласнику, вирішується в кожному
конкретному випадку з урахуванням
обставин справи та об'єкта, який є
спільним майном.

Відповідно до ст. 365 ЦК України згоди
особи, право якої на частку у спільному
майні припиняється, на отримання
компенсації за його частку не потрібно
(позивачу лише необхідно внести
вартість частки, право на яку
припиняється, на депозитний рахунок
суду).

Таким чином, суд постановляє рішення
про припинення права особи на частку у
спільному майні за умови попереднього
внесення позивачем вартості цієї
частки на депозитний рахунок суду.

Такі висновки відповідають правовій
позиції Верховного Суду України,
викладеній у постанові Верховного суду
України від 16 січня 2012 року № 6 - 81 цс 11,
яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковим для усіх судів України.

Як убачається з матеріалів справи, 5
березня 2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1
було укладено договір купівлі - продажу
квартири АДРЕСА_1, за яким останній
придбав спірну квартиру.

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 4 червня 2008 року
було укладено договір про поділ
вищевказаної квартири між подружжям,
за умовами якого сторони визначили, що
75/100 частин спірної квартири належить
на праві власності ОСОБА_1, а 25/100 частин
- ОСОБА_2

Апеляційний суд, відмовляючи у
задоволенні позову, послався на те, що
припинення права власності ОСОБА_2 на
25/100 частин спірної квартири завдасть
істотної шкоди її сім'ї, зокрема дітям,
не врахувавши, що діти не є
співвласниками спірної квартири та не
зареєстровані в ній, відповідачу
ОСОБА_2 належить на праві власності Ѕ
частина будинку АДРЕСА_4, а також ј
частина квартири АДРЕСА_3, в якій
зареєстровані неповнолітні діти.

Крім того, з матеріалів справи
убачається, що спільне володіння та
користування спірним майном між
подружжям неможливо.

Висновки апеляційного суду про те, що
примусове припинення права власності
завдасть відповідачу та його сім'ї
істотної шкоди ґрунтуються на
припущеннях, що заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК
України.

Суд першої інстанції вірно визначив
характер правовідносин між сторонами,
застосував норми матеріального права,
що їх регулюють, надав оцінку усім
доказам, зібраним у справі та врахував,
що частка відповідача є незначною,
позивачем внесено вартість частки
ОСОБА_2 на депозитний рахунок, спільне
користування будинком та його поділ
неможливе, та дійшов вірного висновку
про задоволення позову.

Апеляційний суд, у порушення вимог ст.
212 ЦПК України, скасовуючи рішення суду
першої інстанції, вищезазначених вимог
закону до уваги не взяв, належним чином
доводів сторін не перевірив, дав не
вірну оцінку наданим доказам у їх
сукупності.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України суд
касаційної інстанції, установивши, що
апеляційним судом скасовано судове
рішення, ухвалене згідно з законом,
скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

Ураховуючи викладене, рішення
апеляційного суду підлягає скасуванню
із залишенням рішення суду першої
інстанції в силі з підстав,
передбачених ст. 339 ЦПК України.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 336, ст. 339, п. 4 ч. 1 ст.
344 ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Сумської
області від 24 квітня 2014 року скасувати,
рішення Ковпаківського районного суду
м. Суми від 25 березня 2014 року
залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко