Справа № 727/3329/14-ц
Провадження № 2/727/1003/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2014 року
Шевченківський районний суд м.
Чернівці

в складі : головуючого судді
Волошина С.О.

при секретарі
Кушнірюк Ю.Г.

з участю : позивача
ОСОБА_1

представників позивача
ОСОБА_2, ОСОБА_3

відповідача
ОСОБА_4

представника відповідача
ОСОБА_5

представника третьої особи
ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернівці справу за
позовом ОСОБА_1, третя особа на стороні
позивача Служба у справах дітей
Чернівецької міської ради, до ОСОБА_4
про надання дозволу на виїзд дитини без
згоди батька, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1, третя особа на стороні
позивача Служба у справах дітей
Чернівецької міської ради, звернулася
до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4
про надання дозволу на виїзд дитини -
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з ОСОБА_1 до
Росії без згоди батька - ОСОБА_4

Позивач посилалася на те, що рішенням
Шевченківського районного суду м.
Чернівці від 03.06.2013 р. шлюб з
відповідачем розірвано.

Від шлюбу у них є син - ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після розірвання шлюбу вона виїхала в
Краснодарський край Росії, де
зареєстрована з 11.07.2013 р.

Перед виїздом з України вони з
відповідачем домовились, щоб не
травмувати психіку дитини, син
залишиться проживати з батьком в
Україні. Одночасно відповідач обіцяв,
що на канікули відпускатиме сина до
неї.

У вересні 2013 року вона почала працювати
вчителем англійської мови у
Муніципальному бюджетному
загальноосвітньому закладі середній
загальноосвітній школі № 18 ст.
Іванівська, Краснодарського краю. За
час роботи зарекомендувала себе з
позитивної сторони.

09.01.2014 р. вона зареєструвала шлюб з
ОСОБА_9, який проживає за адресою:
АДРЕСА_1.

Як свідчить акт матеріально-побутового
обстеження від 09.01.2014 р., в 3-х кімнатній
квартирі, крім її чоловіка проживають
його батьки.

Вона неодноразово зверталась до
відповідача з проханням надати дозвіл
сину відвідати її в Росії як під час
зимових, так і під час весняних канікул,
але він кожного разу безпричинно
відмовляє в цьому.

Під час спілкування із сином по
телефону, через «скайп», син постійно
каже, що сумує за нею, хоче приїхати. Про
те, що син має незадовільно
психологічну потребу у материнській
любові та прийняття зазначено у
довідці № 81 від 07.04.2014 р. психологічного
обстеження дитини, проведеного
психологом ліцею № 4, де навчається їх
син.

Тому, діючі виключно в інтересах сина,
вона вимушена звернутись до суду з
позовом про надання їй дозволу на виїзд
дитини до Росії під час літніх канікул
без згоди батька - ОСОБА_4.

Просила надати дозвіл ОСОБА_1, яка
проживає в АДРЕСА_1, на виготовлення
проїзних документів для виїзду за
кордон неповнолітнім ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1, за відсутності письмової
згоди батька - ОСОБА_4.

Дозволити виїзд за межі України до
Росії неповнолітньому ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1, на час літніх канікул з
01.07.2014 року по 30.07.2014 року, за
відсутності письмової згоди батька -
ОСОБА_4, у супроводі його матері ОСОБА_1.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
її представники ОСОБА_2, ОСОБА_3 позовні
вимоги підтримали, посилаючись на
обставини, викладені в заяві і просили
позов задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 пояснила,
що в червні 2013 р. її донька розлучилася
з відповідачем. В «Інтернеті»
познайомилася з чоловіком з Росії і 15
липня 2013 р. виїхала до нього жити в
Росію. Без дозволу батька, донька не
могла забрати дитину в Росію. Донька
живе в Краснодарському краю, де багато
українців.

Батько умисно перешкоджає дитині
спілкуватися з мамою. Вона працює
вчителем в тій же школі, що навчається
дитина. Приносить у школу ноутбук і
дитина по «Скайпу» спілкується з мамою.

Вони з донькою не будуть заперечувати
щоб дитина повернулася назад в Україну.

Донька лишила їй 1000 дол. США на дитину.

Дитина одягнута, у неї немає з цим
проблем, тому вона витратила гроші на
репетитора.

Представник позивача ОСОБА_3
підтримала пояснення.

Позивач ОСОБА_1 пояснила, що вона на
даний час постійно проживає в Росії,
Краснодарський Край, станиця
Іванівська.

Вона проживає в іншій країні і хотіла б
щоб дитина проводила літні канікули у
неї, щоб побачити де вона проживає, а
також з метою оздоровлення.

Коли 13.07.2013 р. їхала з України в
Росію, хотіла забрати дитину з собою,
але відповідач відмовив їй у цьому. З
того часу вона на Україну не приїздила.

На запитання з приводу забезпечення
безпеки дитини під час переїзду до
Росії через зону конфлікту пояснила, -
знає, що це дуже небезпечно, тому мала
намір їхати або через Білорусь або
літаком і потім повернутися.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник
ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не
визнали і просили відмовити в його
задоволенні.

В письмових запереченнях відповідач
посилався на те, що він не відмовляв
позивачу в проханні надати дозвіл сину
відвідати її в Росії як під час зимових,
так і під час весняних канікул,
оскільки жодного разу після розлучення
це питання між ними не обговорювалось,
ні по телефону, ні будь-яким іншим
способом.

Позивач по справі, ОСОБА_1, після виїзду
за кордон, за вказаний період, жодного
разу не брала участі у вихованні їх
спільної дитини ОСОБА_8, не цікавилась
станом здоров'я, його матеріальним чи
іншим забезпеченням. Про випадки її
спілкування із сином по телефону, через
«скап», йому не відомі.

Вважає істотними і такими, що мають
значення для правильного вирішення
даного спору наступні обставини:

по-перше, відсутня згода на проживання
під час відпочинку його сина по
вказаній у позовних вимогах адресі,
проживаючих разом з позивачем батька
ОСОБА_11 та матері ОСОБА_12, громадян
похилого віку;

по-друге, позивач не обґрунтовує які
інтереси отримає його син, перебуваючи
на території Краснодарського краю, ст.
Іванівська, а саме екологічний стан
місцевості, безпека перебування в
даній місцевості, забезпеченість
належним харчуванням, фінансуванням;

по-третє та найважливіше, на даний час
Російською Федерацією проводяться
військові дії щодо захоплення
територій нашої держави, вчиняються
дії щодо порушення територіальної
цілісності кордонів України, повалення
конституційного ладу нашої держави
(обставина загальновідома та не
потребує доказуванню), що під час
виїзду до вказаної держави може
вплинути на безпеку, життя та здоров'я
його сина, належний відпочинок та
оздоровлення.

Він ніколи не вчиняв будь-яких дій,
спрямованих проти спілкування
позивача з їх спільною дитиною ОСОБА_8,
жодним чином ніколи б не перешкоджав
йому спілкуватися з його матір'ю, але
безпека життя та здоров'я сина для
нього понад усе.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні
10.06.2014 р. також пояснив, що не заперечує
проти спілкування позивача з сином на
території України і по її приїзду в
Україну 09.06.2014 р. мав намір зустрітися з
позивачем і дитиною щоб
поспілкуватися, але позивач
відмовилася. Дитина йому вчора сказала,
що не бажає їхати в Росію.

Представник третьої особи на стороні
позивача ОСОБА_6 в судовому засіданні
позовні вимоги підтримала частково.

Пояснила, що умови проживання дитини з
батьком задовільні. Є умови для
навчання. Дитина є контактною, хоче
спілкуватися з мамою, але бажає
повернутися в Україну.

Служба у справах дітей не заперечує
щодо спілкування матері з дитиною і
вважає можливим надати дозвіл на виїзд
дитини без згоди батька за межі України
на відпочинок, але у зв'язку з
політичною ситуацією, яка склалася на
Українсько-Російському кордоні, вважає
за неможливе надання дозволу на виїзд
дитини в Росію, оскілки це загрожує
безпеці дитини. Візит в Росію доцільно
відкласти до покращення ситуації.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що працює
вчителем англійської мови ліцею № 4.
Дитину ОСОБА_8 знає. Його бабуся ОСОБА_2
є її колегою і їй відомо, що мама дитини
- її колишня учениця, яку також знає
дуже добре, проживає на даний час в
Росії.

За цей рік рівень знань дитини
погіршився.

Вона була свідком як дитина по скайпу
через ноутбук спілкувалася з мамою.

Свідок ОСОБА_15 пояснила, що працює
вчителем світової літератури в ліцеї №
4. ОСОБА_1 бачила минулого року в школі
кілька раз. ОСОБА_8 знає, бачила як
ОСОБА_2 приносила ноутбук і ОСОБА_8 по
скайпу спілкувався з мамою.

Свідок ОСОБА_16 пояснила, що працює
вчителем англійської мови ліцею № 4.
ОСОБА_1 знає, вона працювала в їхній
школі. Вона не бачила ОСОБА_1 у
нетверезому стані.

ОСОБА_8 знає. У 2012 р. ОСОБА_8 водила до
школи ОСОБА_1, доки не виїхала.

Після того вона бачила кілька раз
батька, але не часто. Останнім часом
бачила, що дитина приходить самостійно.

Була свідком того як ОСОБА_8 по скайпу
спілкувався з мамою. Дитина змінилася,
стала не така радісна. Тримається
окремо, переживає.

Свідок ОСОБА_17 пояснив, що працює
практичним психологом ліцею №4.
Батьків ОСОБА_8 він не повідомляв, що
буде психологічне обстеження.

19.02.2014 р. була усна згода батька
дитини. Він зробив висновки, що стан
дитини в межах психічної норми. Дитина
переживає конфлікт між батьками.

Тест проводився на початку квітня
2014 р., приблизно 06.04.2014 р.

Бабуся принесла запит адвоката і
попросила визначити емоційний стан
дитини та ставлення до емоційно
значимих осіб.

Опитування дитини в судовому
засіданні, з приводу можливого
відвідування матері, не бажане, тому що
це може травмувати дитину.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
свідків, дослідивши матеріали справи,
вважає, що позов не обґрунтований і в
його задоволенні необхідно відмовити з
наведених нижче підстав.

Судом встановлено, що рішенням
Шевченківського районного суду м.
Чернівці від 13.06.2013 р. задоволено позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу.
При розірванні шлюбу позивачу ОСОБА_1
присвоєно дошлюбне прізвище «ОСОБА_1»
(а.с. 09, 10).

Від шлюбу у них є син - ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією
свідоцтва про народження (а.с. 6).

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 виїхала
на проживання в Російську Федерацію, де
працює вчителем англійської мови
Муніципальної бюджетної
загальноосвітньої установи середньої
загальноосвітньої школи № 18 (Росія,
Краснодарський край, Красноармійський
район, ст. Івановська, вул. Красна, 129), що
підтверджується копією довідки
установи № 556 від 30.12.2013 р. (а.с. 16).

За час роботи зарекомендувала себе з
позитивної сторони, про що зазначено у
характеристиці від 25.12.2013 р. (а.с. 20).

09.01.2014 р. ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з
громадянином Російської Федерації
ОСОБА_9, що підтверджується копією
свідоцтва про шлюб (а.с. 19).

Згідно Акту матеріально-побутового
обстеження від 09.01.2014 р., ОСОБА_9
проживає по АДРЕСА_1. ОСОБА_9 проживає
разом з батьками-пенсіонерами ОСОБА_11
та ОСОБА_12 в цегельному будинку з 3-х
кімнат, загальною житловою площею 36 м2
(а.с. 24).

Станом на 10.02.2014 р., ОСОБА_9, не
заперечував проти проживання разом з
ним та його дружиною ОСОБА_1, за адресою:
АДРЕСА_1, неповнолітнього сина його
дружини, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується копією нотаріальної
заяви (а.с. 23).

При цьому, відсутня згода інших
власників житла, - ОСОБА_11 та ОСОБА_12,
щодо перебування в їхньому помешканні
неповнолітнього ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1

Крім того, згідно копії відривного
талону повідомлення про прибуття
іноземного громадянина, ОСОБА_1 прибула
24.09.2013 р. і тимчасово зареєстрована за
адресою: АДРЕСА_1, терміном до 11.07.2014 р.
(а.с. 25).

Статтею 3 Конвенції ООН «Про права
дитини» від 20.11.1989 р. (редакція зі
змінами, схваленими резолюцією 50/155
Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995 р.),
ратифікованої Постановою Верховної
Ради України № 789-XII від 27.02.1991 р.,
визначено, що « 1. В усіх діях щодо дітей,
незалежно від того, здійснюються вони
державними чи приватними установами,
що займаються питаннями соціального
забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини».

Згідно ст. 38 Конвенції ООН «Про права
дитини», « 1. Держави-учасниці
зобов'язані поважати норми
міжнародного гуманітарного права, що
застосовуються до них у випадку
збройних конфліктів і мають відношення
до дітей, та забезпечувати їх
додержання. …

4. Згідно з своїми зобов'язаннями за
міжнародним гуманітарним правом,
пов'язаним із захистом цивільного
населення під час збройних конфліктів,
Держави-учасниці зобов'язані вживати
всіх можливих заходів з метою
забезпечення захисту дітей, яких
торкається збройний конфлікт, та
догляду за ними».

Приймаючи до уваги, що Краснодарський
край межує з окупованою Російською
Федерацією територією України, а саме
Автономною республікою Крим і
знаходиться у безпосередній
близькості від зони конфлікту
(проведення бойових дій) на території
Донецької та Луганської областей
України, суд приходить до висновку про
наявність небезпеки для здоров'я та
життя дитини в разі її слідування до
місця проживання матері - ст.
Іванівська, Красноармійського району,
Краснодарського краю, Російської
Федерації.

Політична ситуація, яка склалася між
Україною і Росією та проведення
військових дій в Донецькій і
Луганській області України на кордоні
з Росією є загальновідомим фактом і не
потребує доказування в судовому
засіданні.

При цьому, позивач в судовому засіданні
не заперечувала наявність такої
небезпеки і наполягаючи на задоволенні
позову, не навела переконливих доказів,
які б обґрунтовували необхідність
спілкування з дитиною в період
відпустки саме по місцю її проживання,
в Російській Федерації, а не по місцю
знаходження дитини в Україні у м.
Чернівці, де проживає мати позивача і
має своє житло та всі умови для
спілкування.

Наведені обставини дають суду підстави
для обґрунтованих сумнівів щодо
дійсних мотивів позивача та дотримання
ОСОБА_1 зобов'язання повернути сина
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, в Україну.

У відповідності до вимог ст. 16 ЗУ «Про
охорону дитинства», «Дитина, батьки
якої проживають у різних державах, має
право на регулярні особисті стосунки і
прямі контакти з обома батьками. Дитина
та її батьки для возз'єднання сім'ї
мають право на вільний в'їзд в Україну
та виїзд з України у порядку,
встановленому законом.

Батьки, інші члени сім'ї та родичі,
зокрема ті, які проживають у різних
державах, не повинні перешкоджати одне
одному реалізувати право дитини на
контакт з ними, зобов'язані гарантувати
повернення дитини до місця її
постійного проживання після
реалізації нею права на контакт, не
допускати неправомірної зміни її місця
проживання».

Статтею 16-1 ЗУ «Про охорону дитинства»,
визначено, що «Заходи і гарантії
забезпечення виконання рішення суду
про реалізацію права дитини на контакт
визначаються судом у кожному
конкретному випадку.

Такими заходами і гарантіями є:

зобов'язання особи, яка контактує з
дитиною, оплачувати витрати, пов'язані
з переїздом та проживанням дитини, а
також, у разі потреби, - будь-якої іншої
особи, яка супроводжує дитину,
повідомляти особі, з якою проживає
дитина, про місце перебування

дитини під час реалізації нею права на
контакт, з'являтися особисто разом з
дитиною до органу опіки та піклування з
періодичністю, визначеною судом;

заборона зміни місця перебування
дитини під час реалізації нею права на
контакт;

реалізація права на контакт з дитиною
на території іноземної держави за
умови подання органу опіки та
піклування за місцем проживання дитини
документа, що підтверджує визнання
рішення суду України про контакт з
дитиною на території іншої держави;

інші заходи, передбачені законом».

З урахуванням встановлених судом
обставин, суд позбавлений можливості
вжити ефективних заходів, які б
гарантували дотримання прав дитини на
території Російської Федерації та її
вільне, безперешкодне повернення до
місця постійного проживання.

Позивачем також не представлено
Службі у справах дітей Чернівецької
міської ради документ, який би
підтверджував визнання рішення суду
України про контакт з дитиною на
території російської Федерації.

Згідно ст. 155 СК України, « 1. Здійснення
батьками своїх прав та виконання
обов'язків мають ґрунтуватися на
повазі до прав дитини та її людської
гідності.

2. Батьківські права не можуть
здійснюватися всупереч інтересам
дитини».

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що реалізація позивачем
свого права на контакт з дитиною на
території Краснодарського краю,
Російської Федерації суперечить
інтересам дитини, а тому не підлягає
захисту.

Згідно ст. 59 ЦПК України, « 2. Обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування».

У відповідності до ст. 60 ЦПК України, « 1.
Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. … 4. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях».

Встановлені судом обставини повністю
підтверджуються дослідженими в
судовому засіданні доказами. Висновок
суду ґрунтується на усних та письмових
поясненнях сторін, свідків, всіх
наявних у справі письмових матеріалах
в сукупності, які були досліджені в
судовому засіданні, і яким дана правова
оцінка.

Таким чином, суд вважає за необхідне в
задоволенні позову ОСОБА_1, третя особа
на стороні позивача Служба у справах
дітей Чернівецької міської ради, до
ОСОБА_4 про надання дозволу на
виготовлення проїзних документів для
виїзду за кордон неповнолітнім ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та дозволу на виїзді за
межі України до Росії неповнолітньому
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, на час літніх
канікул з 01.07.2014 року по 30.07.2014 року, за
відсутності письмової згоди батька -
ОСОБА_4, у супроводі його матері ОСОБА_1,
- відмовити.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 3, 38 Конвенції ООН «Про права
дитини» від 20.11.1989 р. (редакція зі
змінами, схваленими резолюцією 50/155
Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995 р.),
ратифікованої Постановою Верховної
Ради України № 789-XII від 27.02.1991 р., ст.ст.
16, 16-1 ЗУ «Про охорону дитинства», ст. 155
СК України, ст.ст. 10, 58-61, 88, 212, 213, 215 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1, третя
особа на стороні позивача Служба у
справах дітей Чернівецької міської
ради, до ОСОБА_4 про надання дозволу на
виготовлення проїзних документів для
виїзду за кордон неповнолітнім ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та дозволу на виїзді за
межі України до Росії неповнолітньому
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, на час літніх
канікул з 01.07.2014 року по 30.07.2014 року, за
відсутності письмової згоди батька -
ОСОБА_4, у супроводі його матері ОСОБА_1,
- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Чернівецької області через
Шевченківський районний суд м.
Чернівців протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

СУДДЯ :
С.О. Волошин