Номер провадження: 22-ц/785/6557/14
Головуючий у першій інстанції Середа
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 жовтня 2014 року

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Суворова В.О.,
Черевка П.М.,

за участю секретаря - Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за апеляційними скаргами
Приватного акціонерного товариства
«Київ-Дніпровське міжгалузеве
підприємство промислово залізничного
транспорту» та ОСОБА_2 на рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 5 червня 2014 року у цивільній справі
за позовом ОСОБА_3 до Приватного
акціонерного товариства
«Київ-Дніпровське міжгалузеве
підприємство промислово залізничного
транспорту» - «Про визнання незаконним
та скасування наказу, поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу, зобов'язання
не чинити перешкод у доступі до
приміщень та робочого кабінету,
стягнення моральної шкоди», -

ВСТАНОВИЛА:

17.03.2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із
зазначеним позовом, який у подальшому
був неодноразово уточнений, по якому
просив визнати незаконним та
скасування наказ від 26.12.2013 року № 180-ОС
Приватного акціонерного товариства
«Київ-Дніпровське міжгалузеве
підприємство промислово залізничного
транспорту» про його звільнення;
поновити його на посаді, яку він займав
на момент звільнення відповідно до
наказу голови правління товариства від
03.07.2012 року № 150 о/с з 01.05.2013 року;
стягнути з відповідача середню
заробітну плату за час вимушеного
прогулу, зобов'язати посадових осіб
відповідача не чинити перешкод
позивачу у доступі до приміщень та
робочого кабінету, а також стягнути
моральну шкоду у розмірі 25000 грн.

В обґрунтування позову ОСОБА_3
посилався на те, що наказом № 180-ОС від
26.12.2013 року його було звільнено з посади
виконуючого обов'язки директора
Одеської філії ПрАТ «Київ-Дніпровське
МППЗТ» за власним бажанням з 30.04.2013 року
згідно рішення суду від 16.10.2013 року. З
даним наказом про звільнення його
ознайомлено 25.02.2014 року. Позивач вважає,
що наказ прийнято необґрунтовано та
всупереч вимогам трудового
законодавства, з перевищенням обсягу
службових повноважень. У липні 2012 року
головою правління його було
представлено як директора філії,
однак наказу не надано з посиланням на
процедуру його узгодження. У серпні 2012
року під тиском адміністрації
підприємства, з надуманих підстав, він
був змушений написати заяву та
відповідно перебувати у відпустці з
10.09.2012 року по 18.11.2012 року. 30.09.2012 року,
перебуваючи у відпустці, позивач
звернувся до голови правління, в якій
просив розглянути питання про
звільнення ОСОБА_4 з посади заступника
директора з економічних питань, як
такого, що не пройшов випробувальний
термін, а також була написана заява про
відкликання з відпустки. Однак
відповідь позивач не отримав. Під час
перебування у відпустці 04.10.2012 року до
нього додому приїхала начальник
відділу кадрів ОСОБА_5 та, посилаючись
на позицію керівництва, повідомила, що
він повинен написати заяву про надання
йому відпустки з подальшим
звільненням, в іншому випадку не буде
проведена виплата вихідної допомоги та
буде порушена кримінальна справи за
сприянням транспортної прокуратури м.
Одеси. З огляду на скрутне матеріальне
становище, викликане перебуванням на
його утриманні двох дітей - інвалідів
третьої групи, сліпої матері дружини,
він змушений був погодитися. 18.11.2012 року
він був викликаний заступником голови
правління до філії і там його змусили
звільнити кабінет директора від
особистих речей. З 28.11.2012 року по 28.12.2012
року він повинен був перебувати у
відпустці, однак з 30.11.2012 року по 29.03.2013
року йому проведено операцію з
подальшою реабілітацією, під час яких
він знаходився на лікарняному, у
зв'язку з чим не був звільненим 28.12.2012
року, так як це було неможливим у
зв'язку з продовженням терміну
відпустки. Тому, після виходу з
лікарняного 01.04.2013 року він не зміг
приступити до виконання своїх
обов'язків, так як його кабінет займав
ОСОБА_4, за розпорядженням якого було
заборонено йому у доступі на територію
філії. Того ж дня заступник директора
ОСОБА_4 повідомив позивача про
звільнення, однак з наказом не
ознайомив. Лише 25.02.2014 року його
ознайомили з цим наказом. Його
звільнення є винятковою компетенцією
голови правління ПАТ «Київ-Дніпровське
міжгалузеве підприємство промислово
залізничного транспорту». До того ж з
нього не було знято виконання
обов'язків директора Одеської філії.
Оскільки після написання заяви про
звільнення пройшло більше 2-х тижнів і
після їх спливу позивач вийшов на
роботу та приступив до виконання
обов'язків, роботодавець не мав права
його звільняти за заявою написаною
14.03.2013 року, а враховуючи, що його
звільнення 01.04.2013 року є неправомірним
і по сьогоднішній день жодних заяв про
звільнення за власним бажанням він не
писав. Тому, підстав для його
звільнення з посади виконуючого
обов'язки директора філії не було.
Внаслідок наведених обставин
принижена його гідність, він переживав
моральні страждання, відчував сильний
емоційний стрес. За цей період йому
було проведено дві операції. Внаслідок
пережитих моральних страждань та
нервових розладів, період реабілітації
значно подовжився.

Позивач позов підтримав, проси його
задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача позов не
визнав, заперечував проти його
задоволення.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 05.06.2014 року позов ОСОБА_3
частково задоволений: визнаний
незаконним та скасований наказ
Одеської філії ПАТ «Київ-Дніпровське
міжгалузеве підприємство промислового
залізничного транспорту» від 26.12.2013
року № 180-ОС; поновлено ОСОБА_3 на посаді
заступника директора з покладенням
обов'язків виконуючого обов'язки
директора Одеської філії ПАТ
«Київ-Дніпровське міжгалузеве
підприємство промислового
залізничного транспорту» з 01.05.2013 року;
стягнуто з ПАТ «Київ-Дніпровське
міжгалузеве підприємство промислового
залізничного транспорту» на користь
ОСОБА_3 середній заробіток за час
вимушеного прогулу, починаючи з 01.05.2013
року по 01.06.2014 року у розмірі 157326,39 грн.;
стягнуто з ПАТ «Київ-Дніпровське
міжгалузеве підприємство промислового
залізничного транспорту» на користь
ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 300 грн.;
зобов'язано ПАТ «Київ-Дніпровське
міжгалузеве підприємство промислового
залізничного транспорту» не чинити
перешкод в доступі до приміщень
Одеської філії ПАТ «Київ-Дніпровське
міжгалузеве підприємство промислового
залізничного транспорту» та робочого
кабінету; вирішено питання про
стягнення судового збору; в іншій
частині заявлених вимог відмовлено.

11.06.2014 року ПАТ «Київ-Дніпровське
міжгалузеве підприємство промислово
залізничного транспорту» подало
апеляційну скаргу на вказане рішення
суду, по якій просить рішення районного
суду скасувати, ухвалити нове рішення
про відмову у задоволенні позовних
вимог, посилаючись на порушення
районним судом норм матеріального та
процесуального права, а також на
незаконність рішення суду.

25.96.2014 року ОСОБА_2, який не був стороною
по справі, але чиїх інтересів
стосується зазначене рішення суду,
подав апеляційну скаргу на вказане
рішення суду, по якій просить рішення
районного суду скасувати, ухвалити у
справі нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на незаконність рішення
суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційних скарг
та заявлених вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційні скарги
підлягають задоволенню.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд
виходив із того, що адміністрацією
відповідача були порушені вимоги
трудового законодавства при його
звільнені.

Заперечуючи проти задоволення позову,
представник ПАТ «Київ-Дніпровське
міжгалузеве підприємство промислово
залізничного транспорту» обґрунтовано
звертав увагу районного суду на те, що
правовідносини позивача з приводу його
звільнення із займаної посади за
власним бажанням вже були розглянуті
судом та з цього приводу ухвалено
рішення від 16 жовтня 2013 року, яке
набрало законної сили 17 грудня 2013 року.
Після отримання судового рішення був
виданий наказ № 180-ОС від 26.12.2013 року,
згідно якому позивача було звільнено з
посади виконуючого обов'язки
директора Одеської філії ПрАТ
«Київ-Дніпровське МППЗТ» за власним
бажанням у зв'язку з виходом на пенсію.

На наведені заперечення представника
відповідача суд першої інстанції не
звернув увагу, не врахував, що з
приводу звільнення позивача з 30 квітня
2013 року за власним бажанням у зв'язку з
виходом на пенсію були ухвалені судові
рішення, якими встановлена законність
його звільнення з цих підстав та
безпідставно і необґрунтовано
здійснив повторну переоцінку цим
обставинам та всупереч вимогам
процесуального законодавства ухвалив
нове рішення.

Тому, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції під час розгляду
справи порушив норми процесуального
права та неправильно застосував норми
матеріального права, що призвело
ухвалення незаконного рішення.
Висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати або змінити рішення суду.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване
рішення не відповідає.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України,
під час ухвалення судового рішення суд
вирішує, чи мали місце обставини
справи, якими обґрунтовуються вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються, які правовідносини
випливають із встановлених обставин,
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правових відносин
та інші.

Оцінка зібраних по справі доказів має
здійснюватися за правилами,
передбаченими ст. 212 ЦПК України з
врахуванням положень ст. ст. 57-66 ЦПК
України.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК
України.

Судом встановлені наступні фактичні
обставини у справі.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 16 жовтня 2013 року
задоволений частково позов ОСОБА_3 до
ПАТ«Київ-Дніпровське міжгалузеве
підприємство промислово залізничного
транспорту» про зміну дати звільнення,
стягнення грошової допомоги, моральної
шкоди: зобов'язано відповідача змінити
дату звільнення позивача з 1 квітня 2013
року на 30 квітня 2013 року; стягнуто
одноразову грошову допомогу при
звільненні у зв'язку з виходом на
пенсію вперше в розмірі 27306,40 грн.;
стягнуто судовий збір 387,76 грн.; в решті
позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від17 грудня 2013 року рішення
суду першої інстанції від 16 жовтня 2013
року залишено без змін.

Отже, даними судовими рішеннями була
встановлена законність звільнення
ОСОБА_3 за власним бажанням у зв'язку з
виходом на пенсію.

26 грудня 2013 року керівник
ПАТ«Київ-Дніпровське міжгалузеве
підприємство промислово залізничного
транспорту» видав наказ № 180-ОС про
звільнення ОСОБА_3 з 30 квітня 2013 року з
посади в.о. директора за власним
бажанням у зв'язку з виходом на пенсію
вперше.

Суду апеляційної інстанції ОСОБА_3
також підтвердив, що одночасно із
прийняттям зазначеного наказу 180-ОС
йому була повністю виплачена і грошова
допомога.

Проте незважаючи на фактичне вирішення
трудового спору судовим рішенням,
ОСОБА_3 знову звернувся до суду вже про
поновлення на роботі з 1 травня 2013 року
на посаду в.о. заступника директора
Одеської філії ПАТ«Київ-Дніпровське
міжгалузеве підприємство промислово
залізничного транспорту», виклавши в
позові обставини, які були предметом
спору про зміну дати звільнення за
власним бажанням у зв'язку з виходом на
пенсію.

Суд першої інстанції у порушення норм
процесуального права, не врахував
вимог ст. 61 ЦПК України про те, що
наведені судові рішення мають
преюдиціальне значення щодо обставин
звільнення позивача за власним
бажанням у зв'язку з виходом на пенсію,
взявся за нову оцінку цих обставин та
прийшов до безпідставного та
необґрунтованого висновку про
поновлення позивача на посаду в.о.
директора.

Колегія суддів вважає, що незаконне
поновлення ОСОБА_3 та ще й на посаду в.о.
директора установи є порушенням норм
матеріального права, оскільки позивач
перед звільненням за власним бажанням
у зв'язку з виходом на пенсію перебував
на посаді заступника директора
установи. Саме з призначенням позивача
на дану посаду ним був укладений
трудовий договір з роботодавцем.

Виконання обов'язків тимчасово
відсутнього працівника без звільнення
від своєї основної роботи передбачає
заміну працівника, відсутнього у
зв'язку з хворобою, відпусткою,
відрядженням та з інших причин, коли
відповідно до чинного законодавства за
ним зберігається робоче місце (посада).

Також, трудовим законодавством
визначено, що тимчасовим заміщенням
вважається виконання службових
обов'язків за посадою тимчасово
відсутнього працівника, коли це
викликано виробничою необхідністю і
пов'язане з розпорядчими функціями. Як
правило, таке призначення здійснюється
вищестоящим органом.

Однак, не зважаючи на наведені
обставини суд не законно з 1 травня 2013
року поновив позивача на посаду
виконуючого обов'язки директора
установи, що не є компетенцією суду.

Отже, порушення судом першої інстанції
норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права, а також
невідповідність висновків суду
обставинам справи відповідно до вимог
п.п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України є безумовною
підставою для скасування судового
рішення та ухвалення нового рішення
про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314,
316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги Приватного
акціонерного товариства
«Київ-Дніпровське міжгалузеве
підприємство промислово залізничного
транспорту» та ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 5 червня 2014 року - скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 -
відмовити у повному обсязі.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області
В.І.
Сватаненко

В.О.Суворов

П.М.Черевко

01.10.2014 року
м. Одеса