Провадження №2/761/9069/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30 грудня 2014 року Шевченківський районний суд м. Києва

В складі головуючого судді Волокітіної Н.Б.

При секретарі Беширові О.О.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним шлюбного договору,

ВСТАНОВИВ

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання недійсним шлюбного договору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач та відповідач з 19.04.1989 року по 27.09.2010 року перебували в зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбі на спільні кошти позивача та відповідача було придбано квартиру АДРЕСА_1. 13.08.2010 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюбний договір, відповідно до якого сторони домовилися, що вищевказане нерухоме майно належить відповідачу на праві власності, а у позивача відсутні будь-які майнові, фінансові, матеріальні чи будь-які інші претензії, з приводу даного майна.

Позивач вважає, що даний договір має бути визнаний судом недійсним, оскільки під час укладання шлюбного договору сторонами не було дотримано положення ч. 5 ст. 93 СК, яке містить застереження, що за шлюбним договором не може передаватися у власність одному із подружжя нерухоме майно та інше майно, право на яке підлягає державній реєстрації.

За таких обставин позивач просить визнати шлюбний договір, укладений 13.08.2010 року між позивачем та відповідачем, недійсним повністю.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав, просив його задовольнити.

Частиною 4 ст. 174 ЦК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 19.04.1989 року по 27.09.2010 року.

В період шлюбу на підставі договору купівлі-продажу від 01.07.1995 року відповідачем ОСОБА_2 було придбано квартиру АДРЕСА_1.

13.08.2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюбний договір.

Пунктом 2 даного договору передбачено, що подружжя дійшли згоди, що нерухоме майно, яким є квартира АДРЕСА_1, що зареєстрована на ім'я дружини, належить їй на праві особистої приватної власності.

У відповідності до ст.. 103 СК України шлюбний договір на вимогу одного з подружжя або іншої особи, права та інтереси якої цим договором порушені, може бути визнаний недійсним за рішенням суду з підстав, встановлених Цивільним кодексом України.

Отже, шлюбний договір може бути визнаний судом недійсним повністю або частково з підстав, встановлених ЦК України для недійсності правочинів (ст. 203 ЦК України). Так, на вимогу одного із подружжя шлюбний договір може бути визнаний недійсним, якщо були порушені вимоги щодо дієздатності або свободи волевиявлення при його укладенні (ст. 223, 225, 229 ЦК України). Крім того, шлюбний договір визнаватиметься судом недійсним, якщо його було вчинено стороною під впливом обману, насильства, тяжкої для неї обставини (ст. 230 - 233 ЦК України).

Шлюбний договір також може визнаватися недійсним, якщо не дотримано законодавчої вимоги щодо його форми, або його зміст суперечить положенням чинного законодавства та моральним засадам суспільства (ст.93, 94 СК України).

Оспорюваний шлюбний договір відповідає вимогам ст. 94 СК України, оскільки укладений у письмовій формі та нотаріально посвідчений. Під час укладання даного договору нотаріусом встановлено особи сторін та перевірено їх дієздатність.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 93 СК України шлюбним договором регулюються майнові відносини між подружжям, визначаються їхні майнові права та обов'язки. За шлюбним договором не може передаватися у власність одному з подружжя нерухоме майно та інше майно, право на яке підлягає державній реєстрації.

Частиною 2 ст. 97 СК Уукраїни визначено, що сторони можуть домовитися про непоширення на майно, набуте ними за час шлюбу, положень статті 60 цього Кодексу і вважати його спільною частковою власністю або особистою приватною власністю кожного з них.

Як вбачається із досліджуваного в судовому засіданні шлюбного договору, в п. 2 відсутнє посилання щодо передачі у власність відповідачу нерухомого майна. В даному пункті зазначено, що вищевказана квартира, яка зареєстрована на ім'я ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 01.07.1995 року, є її особистою приватною власністю. Отже, укладання таких умов договору, передбачено ч. 2 ст. 97 СК України.

Таким чином, форма та зміст оспорюваного шлюбного договору не суперечить положенням чинного законодавства, зокрема вимогам ст.ст. 93, 94 СК України.

Суд вважає необґрунтованими вимоги щодо визнання шлюбного договору недійсним повністю, в зв'язку з тим, що відповідно до змісту позовних вимог та пояснень представників сторін, предметом даного спору є визнання недійсним шлюбного договору з тих підстав, що п. 2 даного договору не відповідає вимогам ч. 5 ст. 93 СК України.

Крім того, п. 15 шлюбного договору передбачено, що шлюбний договір може бути розірваний за взаємною згодою сторін, яка повинна бути нотаріально засвідчена, або за рішенням суду.

В судовому засіданні представники сторін не надали жодних обґрунтованих пояснень з приводу того, чому позивач та відповідач не скористалися своїм правом розірвати даний договір, оскільки як зазначено вище, відповідач не заперечує проти даного позову.

Суд, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження своїх позовних вимог, визнання відповідачем позову суперечить закону, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 93, 94, 97, 103 СК України, ст.ст. 202, 215 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 174, 212, 215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним шлюбного договору залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі протягом 10 днів апеляційної скарги з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя