АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/4826/2014
Головуючий у першій інстанції -
Доповідач - Оніщук М.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді
Оніщука М.І.,

суддів
Українець Л.Д., Шебуєвої В.А.,

при секретарі
Троц В.О.,

за участю:

представника позивача
ОСОБА_2,

відповідача
ОСОБА_3,

представника відповідача

ОСОБА_3 ОСОБА_4,

представника відповідача

ОСОБА_5 ОСОБА_6,

представника відповідача

ПрАТ «Страхова група «ТАС»
Синельникова М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_9 на рішення Печерського
районного суду м. Києва від 12 лютого 2014
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_9 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, Приватного
акціонерного товариства «Страхова
група «ТАС», Приватного акціонерного
товариства «Страхове товариство
«Іллічевське», третя особа:
Національна акціонерна страхова
компанія «Оранта» про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2013 року ОСОБА_9 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ПрАТ
«Страхова група «ТАС», ПрАТ «Страхове
товариство «Іллічевське», в якому, з
урахуванням уточнених позовних вимог,
просив стягнути солідарно з
відповідачів заподіяну, внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, майнову
шкоду в сумі 99521 грн. 53 коп. та моральну
шкоду в сумі 5000 грн., а також
відшкодувати понесені ним судові
витрати в сумі 1109 грн. 69 коп.

В обґрунтування заявлених вимог
вказував, що 08.05.2012 сталася
дорожньо-транспортна пригода, в
результаті якої був пошкоджений
належний йому автомобіль «Honda Pilot»,
д.р.н. НОМЕР_4, автомобілем «Ford Fiesta»,
д.р.н. НОМЕР_5 під керуванням
відповідача ОСОБА_5, що підтверджується
протоколом про адміністративне
правопорушення та постановою про
відмову в порушенні кримінальної
справи від 15.05.2012, відповідно до яких в
діях ОСОБА_5 вбачається порушення вимог
п. 2.3.6 та п. 8.10. ПДР України. Оскільки в
результаті ДТП було пошкоджено
автомобіль позивача, фактична вартість
відновлювального ремонту складає 99521
грн. 53 коп. відповідно до рахунків,
видаткових накладних на придбання
запасних частин, актів про надання
послуг з ремонту автомобіля. Також
вказував, що оскільки спільними діями
відповідачів, внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
заподіяна шкода, а також враховуючи
наявність у відповідачів ОСОБА_5 та
ОСОБА_3 полісів обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності, заподіяна йому
майнова та моральна шкода підлягає
відшкодуванню всіма відповідачами в
солідарному порядку.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 12.02.2014 в задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на незаконність і
необґрунтованість рішення, просить
його скасувати та ухвалити нове про
задоволення позову. Вважає, що судом
першої інстанції неправильно
застосовано ст. 1188 ЦК України,
внаслідок чого суд дійшов помилкового
висновку про те, що відсутність
встановленої вини відповідачів ОСОБА_5
та ОСОБА_3 є підставою для відмови у
позові.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав апеляційну скаргу з
викладених в ній підстав та просив її
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник,
а також представники інших
відповідачів в судовому засіданні
проти задоволення апеляційної скарги
заперечували за її безпідставністю і
необґрунтованістю та просили рішення
суду залишити без змін, оскільки воно
ухвалене з дотриманням вимог закону.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши
пояснення осіб, які з'явились в судове
засідання, вивчивши та дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
в межах доводів апеляційної скарги,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення суду,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

На переконання колегії суддів
оскаржуване рішення суду не відповідає
вказаним вимогам процесуального
закону.

Так, відмовляючи в задоволенні позову
суд першої інстанції виходив з
відсутності встановленої вини
відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_3, а також
не доведеності факту заподіяння шкоди
позивачу спільними діями відповідачів,
що унеможливлює покладення на останніх
солідарного обов'язку щодо
відшкодування шкоди. Крім цього, суд
дійшов висновку про відсутність
підстав для покладення на відповідачів
ПрАТ «Страхова група «ТАС» та ПрАТ
«Страхове товариство «Іллічевське»
обов'язку по сплаті страхового
відшкодування.

З вказаними висновками суду погодитись
не можливо, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
08.05.2012 о 17 год. 25 хв. на перехресті пр-ту
Науки - вул. Лисогірська в м. Києві
сталася дорожньо-транспортна пригода
за участю автомобілів позивача та
відповідачів.

Зі змісту постанови Голосіївського
районного суду м. Києва від 16.11.2012,
вбачається, що згідно даних протоколу
про адміністративне правопорушення
водій ОСОБА_5, керуючи автомобілем «Ford
Fiesta», д.р.н. НОМЕР_5, не врахував дорожню
обстановку, при сигналі світлофору, що
забороняє рух, виїхав на перехрестя,
внаслідок чого здійснив зіткнення з
автомобілем «ВАЗ 11193», д.р.н. НОМЕР_6,
після чого автомобіль «Ford Fiesta» виїхав
на тротуар, де здійснив наїзд на
стоячий автомобіль «Honda Pilot», д.р.н.
НОМЕР_4, який належить позивачу, що
спричинило пошкодження усіх трьох
транспортних засобів.

Розглянувши справу про
адміністративне правопорушення
відносно ОСОБА_5, суд постановив
провадження у справі закрити у зв'язку
із відсутністю в його діях складу
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП.

Також, судом в постанові зазначено, що у
відповідності з висновком експерта
механізм розвитку події згідно
пояснень водія ОСОБА_3 є технічно не
спроможним. В даній
дорожньо-транспортній обстановці
водій ОСОБА_5 не мав технічної
можливості уникнути зіткнення
керованого ним автомобіля «Ford Fiesta» із
автомобілем «ВАЗ» та рухався в
некерованому та не прогнозованому
стані під дією імпульсу, внаслідок
контактування з останнім, в результаті
чого здійснив наїзд на припаркований
автомобіль «Honda Pilot», д.р.н. НОМЕР_4.

Постановою Апеляційного суду м. Києва
від 11.01.2013, постанова Голосіївського
районного суду м. Києва від 16.11.2012 про
закриття справи відносно ОСОБА_5
залишена без змін, а апеляційна скарга
ОСОБА_3 без задоволення.

Під час розгляду справи судом
апеляційної інстанції було
встановлено, що сукупність фактичних
обставин справи свідчить про те, що
водій автомобіля «ВАЗ» (ОСОБА_3) не
переконався у безпечності свого
маневру та не надав переваги у русі
водію автомобіля «Форд» (ОСОБА_5), не
виконавши вимоги п. 12.3 ПДР України.

У відповідності з вимогами ч. 4 ст. 61 ЦПК
України вирок у кримінальній справі, що
набрав законної сили, або постанова
суду у справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Отже, на сьогодні, особа винна в
настанні наслідків
дорожньо-транспортної пригоди, де-юре
не встановлена, оскільки відносно
ОСОБА_5 провадження у адміністративні
справі закрито у зв'язку з відсутністю
в його діях складу адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП, а щодо ОСОБА_3 протокол про
порушення правил дорожнього руху не
складався, що дає підстави суду, при
розгляді справи про цивільно-правові
наслідки, самостійно визначити ступінь
вини кожного з заподіювачів шкоди.

З фактичних обставин справи та наявних
в ній доказів у їх сукупності,
вбачається, що автомобіль позивача був
пошкоджений внаслідок спільної
взаємодії джерел підвищеної небезпеки,
під керуванням відповідачів.

В результаті дорожньо-транспортної
пригоди, автомобілю марки «Honda Pilot», що
належить позивачу на праві власності,
заподіяно механічні пошкодження.

Відповідно до звіту № 408 матеріальний
збиток, заподіяний власнику
транспортного засобу «Honda Pilot», д.р.н.
НОМЕР_4, на дату оцінки 21.05.2012, становить
104559 грн. 40 коп. Натомість, фактичні
витрати позивача по відновленню
пошкодженого транспортного засобу
склали 99521 грн. 53 коп., що
підтверджуються відповідними
фінансовими та товарними документами
(Т.1, а.с. 11-21).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
вказував, що обидва відповідачі ОСОБА_5
та ОСОБА_3 повинні нести солідарну
відповідальність за заподіяння
джерелом підвищеної небезпеки -
автомобілями «Ford Fiesta» та «ВАЗ 11193»,
незалежно від їхньої вини, оскільки
спільними діями заподіяли шкоду його
майну.

Суд першої інстанції дійшов висновку
про помилковість посилання позивача на
ст. 1188 ЦК України як на правову підставу
заявлених вимог до відповідачів,
оскільки відшкодування шкоди, завданої
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки також передбачає
наявність вини заподіювачів шкоди.

Проте, колегія суддів не може
погодиться з таким висновком суду, з
огляду на те, що у відносинах між
володільцями кількох джерел
підвищеної небезпеки, якими було
завдано шкоди, з однієї сторони
(відповідачі), та третіми особами, яким
володільці джерел підвищеної
небезпеки спільно завдали шкоди
(позивач), діє принцип відповідальності
незалежно від вини.

Так, згідно ч. 2 ст. 1188 ЦК України якщо
внаслідок взаємодії джерел підвищеної
небезпеки було завдано шкоди іншим
особам, особи, які спільно завдали
шкоди, зобов'язані її відшкодувати
незалежно від їхньої вини.

При цьому, слід також звернути увагу й
на роз'яснення Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, викладені в п. 8 постанови від
01.03.2013 «Про деякі питання застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки», відповідно до яких особи,
які спільно завдали шкоди, тобто
завдали неподільної шкоди
взаємопов'язаними, сукупними діями, або
діями з єдністю наміру, несуть
солідарну відповідальність перед
потерпілим (статті 543, 1190 ЦК). У такому
самому порядку відповідають особи, які
здійснюють діяльність, що є джерелом
підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки іншим особам.

Спір про відшкодування шкоди, завданої
при цьому самим джерелам підвищеної
небезпеки кожним із їх володільців
перед іншим із них, вирішується за
правилами ст. 1188 ЦК, а саме: шкода,
завдана одному з володільців із вини
іншого, відшкодовується винним; не
відшкодовується шкода, завдана
володільцю лише з його вини; за
наявності вини всіх володільців розмір
відшкодування визначається судом у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення
(тобто залежно від ступеня вини
кожного); у разі відсутності вини
володільців у взаємному завданні шкоди
жоден із них не має права на
відшкодування.

Суд першої інстанції правомірно
послався на вказані вимоги закону,
однак не звернув уваги на те, що
необхідно розрізняти випадки, коли
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки шкоди завдано
самим володільцям цих джерел, від
випадків, коли шкоди завдано іншим
особам. У цьому випадку особи, які
спільно завдали шкоди, зобов'язані її
відшкодувати незалежно від їхньої вини
(ч. 2 ст. 1188 ЦК).

У відповідності з вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 1190
ЦК України особи, спільними діями або
бездіяльністю яких було завдано шкоди,
несуть солідарну відповідальність
перед потерпілим. За заявою
потерпілого суд може визначити
відповідальність осіб, які спільно
завдали шкоди, у частці відповідно до
ступеня їхньої вини.

З огляду на викладене, є передчасним
висновок суду про те, що позивачем не
доведено факт заподіяння
відповідачами неподільної шкоди
позивачу взаємопов'язаними, сукупними
діями, або діями з єдністю наміру.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що у
зв'язку з заподіянням майнової шкоди
позивачу спільними діями відповідачів
та враховуючи при цьому встановленні
судовими рішеннями, які набрали
законної сили, обставини ДТП і вимоги
закону щодо визначення судом ступеня
вини осіб, які спільно заподіяли шкоду,
заподіяна позивачу майнова та моральна
шкода підлягає відшкодуванню
відповідачами у співвідношенні 90% -
ОСОБА_3, 10% - ОСОБА_5, що з огляду на
загальну суму майнової шкоди (99521 грн. 53
коп.) ставить 89569 грн. 38 коп. та 9952 грн. 15
коп. відповідно.

Разом з цим, як вбачається з матеріалів
справи та не заперечується сторонами
цивільно-правова відповідальність
відповідачів застрахована ПрАТ
«Страхова група «ТАС» (ОСОБА_3) та ПрАТ
«Страхове товариство «Іллічевське»
(ОСОБА_5) з лімітом відповідальності 50000
грн., при цьому за полісом страхування
ПрАТ «Страхова група «ТАС» франшиза
становить нуль гривень, а за полісом
страхування ПрАТ «Страхове товариство
«Іллічевське» франшиза становить 510
грн.

Статтею 3 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» закріплено, що обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності здійснюється з метою
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та (або) майну потерпілих
унаслідок дорожньо-транспортної
пригоди та захисту майнових інтересів
страхувальників.

У відповідності з вимогами ст. 6 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страховим випадком є подія,
внаслідок якої заподіяна шкода третім
особам під час дорожньо-транспортної
пригоди, яка сталася за участю
забезпеченого транспортного засобу і
внаслідок якої настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована за
договором.

Згідно із ст.ст. 9, 22 вказаного Закону
відшкодуванню підлягає заподіяна
майну третьої особи оцінена шкода в
межах ліміту відповідальності.

Водночас, слід зазначити, що необхідною
умовою виникнення обов'язку страховика
за договором обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
осіб, які на відповідній правовій
підставі володіють транспортним
засобами, є настання страхового
випадку (події, внаслідок якої завдано
шкоди третім особам під час
дорожньо-транспортної пригоди, що
сталася за участю забезпеченого
транспортного засобу і внаслідок якої
настає цивільно-правова
відповідальність особи,
цивільно-правова відповідальність
якої застрахована за договором).

Отже, враховуючи те, що
цивільно-правова відповідальність
відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_5
застрахована, а також з огляду на
встановлення факту настання
страхового випадку за участю
забезпечених транспортних засобів, і
вимог закону щодо обов'язку страховика
виплатити потерпілій особі страхове
відшкодування, колегія суддів
приходить до висновку про стягнення з
відповідачів ПрАТ «Страхова група
«ТАС» та ПрАТ «Страхове товариство
«Іллічевське» страхове відшкодування
в межах ліміту та в межах визначеної
судом частки у відповідності до
ступеня вини відповідачів ОСОБА_3 та
ОСОБА_5, а саме з ПрАТ «Страхова група
«ТАС» підлягає стягненню на користь
позивача страхове відшкодування в сумі
50000 грн. та з ПрАТ «Страхове товариство
«Іллічевське» - 9442 грн. 15 коп. (9952 грн. 15
коп. мінус 510 грн. франшиза).

З огляду на те, що страхове
відшкодування, яке підлягає стягненню
з страховиків не покриває заподіяну
майнову шкоду позивачу, то у
відповідності з вимогами закону, решта
суми підлягає відшкодуванню винною
особою, а відтак з відповідача ОСОБА_3
підлягає стягненню майнова шкода
заподіяна позивачу в сумі 39569 грн. 38 коп.
(89569 грн. 38 коп. мінус 50000 грн.), а з
відповідача ОСОБА_5 підлягає стягненню
франшиза в розмірі 510 грн.

Що стосується вимоги позивача про
відшкодування моральної шкоди, то
колегія суддів приходить до висновку,
що вона підлягає частковому
задоволенню.

Так, відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні.

Частина 1 ст. 23 ЦК України закріплює, що
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав.

У відповідності до ч. 2 вказаної статті
моральна шкода полягає, зокрема у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна.

Згідно із ч. 3 цієї ж статті, моральна
шкода відшкодовується грішми, іншим
майном або в інший спосіб. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено,
що моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

Факт заподіяння позивачу моральної
шкоди внаслідок пошкодження належного
йому майна з вини відповідачів
встановлений судом.

Визначаючи розмір моральної шкоди,
колегія суддів, виходячи з принципів
розумності, виваженості та
справедливості, вважає за доцільне
стягнути з відповідачів у відповідних
частках на користь позивача моральну
шкоду в сумі 2000 грн., а саме з ОСОБА_3 1800
грн. (90%) та з ОСОБА_5 200 грн. (10%).

Більш того, оскільки суд дійшов
висновку про задоволення позову, то у
відповідності з вимогами ст. 88 ЦПК
України, з відповідачів на користь
позивача підлягають стягненню
понесені і документально підтверджені
судові витрати, зокрема витрати по
сплаті судового збору за вимоги про
відшкодування майнової та моральної
шкоди, які також підлягають стягненню
пропорційно до задоволених позовних
вимог.

При зверненні до суду з даним позовом
позивачем сплачено судовий збір в сумі
1109 грн. 92 коп. (995,22 грн. за вимоги про
відшкодування майнової шкоди та 114,70
грн. за вимоги про відшкодування
моральної шкоди).

Отже, на користь позивача підлягає
стягненню з: ПрАТ «Страхова група «ТАС»
500 грн. судового збору (50000 грн. х 1%);
ОСОБА_3 498 грн. 92 коп. (39569,38 грн. х 1% + 114,70
грн. х 90%); з ПрАТ «Страхове товариство
«Іллічевське» 94 грн. 42 коп. судового
збору (9442,15 грн. х 1%); з ОСОБА_5 16 грн. 57
коп. (510,00 х 1% + 114,70 грн. х 10%).

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку про
обґрунтованість заявлено позову та
доводів апеляційної скарги.

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є: неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, тощо.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що у зв'язку з
невідповідністю висновків суду
обставинам справи та неправильним
застосуваннями норм матеріального
права, рішення суду підлягає
скасуванню, з ухваленням нового
рішення про часткове задоволення
позову.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_9 -
задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 12 лютого 2014 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_9 до ОСОБА_5, ОСОБА_3,
Приватного акціонерного товариства
«Страхова група «ТАС», Приватного
акціонерного товариства «Страхове
товариство «Іллічевське», третя особа:
Національна акціонерна страхова
компанія «Оранта» про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди -
задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Страхова група «ТАС» (м.
Київ, пр. Перемоги, 65, ідентифікаційний
код 30115243) на користь ОСОБА_9 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 50000
(п'ятдесят тисяч) грн. страхового
відшкодування та 500 (п'ятсот) грн.
судового збору, а всього стягнути 50500
(п'ятдесят тисяч п'ятсот) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 (АДРЕСА_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на
користь ОСОБА_9 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 39569
(тридцять дев'ять тисяч п'ятсот
шістдесят дев'ять) грн. 38 коп. майнової
шкоди, 1800 (одну тисячу вісімсот) грн.
моральної шкоди та 498 (чотириста
дев'яносто вісім) грн. 92 коп. судового
збору, а всього стягнути 41868 (сорок одну
тисячу вісімсот шістдесят вісім) грн. 30
коп.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Страхове товариство
«Іллічевське» (м. Київ, вул.
Саксаганського, 38-б, ідентифікаційний
код 25186738) на користь ОСОБА_9 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 9442
(дев'ять тисяч чотириста сорок дві) грн.
15 коп. страхового відшкодування та 94
(дев'яносто чотири) грн. 42 коп. судового
збору, а всього стягнути 9536 (дев'ять
тисяч п'ятсот тридцять шість) грн. 57 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 (АДРЕСА_3,
ідентифікаційний номер НОМЕР_3) на
користь ОСОБА_9 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 510
(п'ятсот десять) грн. франшизи, 200
(двісті) грн. моральної шкоди та 16
(шістнадцять) грн. 57 коп. судового збору,
а всього стягнути 726 (сімсот двадцять
шість) грн. 57 коп.

В задоволенні іншої частини заявлених
вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та протягом
двадцяти днів може бути оскаржене до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді