Номер провадження: 22-ц/785/6400/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Суворов В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2014 року
м. Одеса

Судова колегія судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області

в складі:

головуючого - Суворова В.О.

суддів - Черевко П.М.

- Сватаненко В.І.

при секретарі - Добряк Н.І.

з участю : представника ОСОБА_3-ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Одеської області цивільну справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_5 та
ОСОБА_3 на рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 29 травня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про
стягнення суми грошових коштів у сумі
200 000 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

21 серпня 2013 року позивач звернувся з
вказаним позовом, який уточнив у ході
розгляду справи збільшивши його суму.
Обґрунтовуючи свої вимоги позивач
посилається на те, що оскільки донька
відповідачки була заміжня за його
сином, на земельній ділянці
відповідачки він побудував
двоповерховий гараж, який придатний
для проживання. Після розлучення дітей
сторін відповідачка перешкоджає
використовувати гараж позивачу, у
зв'язку з чим він просить стягнути
вартість матеріалів та роботи, які були
використані для будівництва вказаного
гаражу.

Відповідачка позов не визнала, просила
відмовити у позові з посиланням на те,
що гараж був побудований на її кошти.

Рішенням суду першої інстанції від 29
травня 2014 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3
про стягнення суми грошових коштів
задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5
грошові кошти в розмірі 30063 грн.82 коп.
У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставиться
питання про скасування рішення суду
першої інстанції в зв'язку з порушенням
норм матеріального і процесуального
права та ухвалення нового рішення, яким
просить відмовити у задоволенні
позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 ставиться
питання про скасування рішення суду
першої інстанції в зв'язку з порушенням
норм матеріального і процесуального
права та ухвалення нового рішення, яким
задовольнити позов у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність рішення суду в межах вимог
скаржника і доводів апеляційної
скарги, судова колегія вважає, що
апеляційні скарги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 3 і 4 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених законом.
Суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджає про
наслідки вчинення або невчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа,
яка набула майно або зберегла його у
себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави
застосовуються незалежно від того, чи
безпідставне набуття або збереження
майна було результатом поведінки
набувача майна, потерпілого, інших осіб
чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються
також до вимог про: 1) повернення
виконаного за недійсним правочином;
2) витребування майна
власником із чужого незаконного
володіння; 3) повернення виконаного
однією із сторін у зобов'язанні; 4)
відшкодування шкоди особою, яка
незаконно набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи.

Судовою колегією встановлено, що
ОСОБА_3 з жовтня 2004 року є членом
гаражно-будівельного кооперативу
«Райдужний», в якому їй передано
земельну ділянку для будівництва
двохповерхового гаражу розміром 5х6,3 м.
з душем та туалетом.

Син позивача -ОСОБА_6 03 серпня 2005 року
уклав шлюб з донькою відповідачки -
ОСОБА_7 У 2004 році у ОСОБА_6 та ОСОБА_8
народилася донька - ОСОБА_9.

В 2005 році відповідачка, будучи членом
ГБК "Райдужний" та маючи земельну
ділянку для будівництва гаражу ,
запропонувала позивачу побудувати
будівлю за власні кошти, з метою
оформити право власності на дітей
сторін, на що отримала згоду позивача.

Судовою колегією встановлено, що
позивач виконував будівельні роботи по
будівництву гаражу.

Так, допитані у суді першої інстанції
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 пояснили, що
будівництво гаражу здійснював позивач,
який розраховувався за будівельні
матеріали та виконані роботи.
Відповідачка повідомила свідку
ОСОБА_10, що позивач, який приходиться
батьком чоловіка її доньки, буде
займатися будівництвом гаражу.

Також факт будівництва та понесені
витрати на придбання будівельних
матеріалів та робот підтверджуються
квитанціями до прибуткового касового
ордеру за №04 від 07.06.2005 року на суму 5000
грн., №20 від 10.03.2005 року на суму 5330 грн.,
№14-а на суму 5000 грн. від 02.04.2005 року та
№15 від 01.07.2005 року, на суму 4670 грн., з
яких вбачається, що головним
бухгалтером ГБК «Райдужний» від ОСОБА_5
прийняті відповідні суми коштів на
будівництво гаражу в ГБК "Райдужний"
(а.с.6).

Суд першої інстанції вірно взяв до
уваги трудову угоду, укладену між
позивачем та ОСОБА_13 від 10 січня 2005 року
(а.с.5), з якої вбачається, що останній
зобов'язується здійснити будівництво
двоповерхової гаражної будівлі в ГБК
«Райдужний» за 24427 грн. В суді першої
інстанції позивач вказав, що сплатив
ОСОБА_13 лише 10000 грн. У зв'язку з чим суд
першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку, що за
вказаною угодою позивачем сплачено
ОСОБА_13 10 000 грн., а не 24427 грн. , як в ній
зафіксовано.

Відповідно до технічних умов №138 на
підключення електропостачання до
гаражу та квитанції вбачається , що
позивач сплатив суму в розмірі 63 грн. 82
коп. (а.с.82, 83).

Таким чином, суд першої інстанції на
підставі пояснень свідків та
документальних доказів вірно
встановив, що позивачем в
відповідності до ст. 60 ЦПК України
доведено , що на будівництво гаражу ним
було витрачено 30 063 грн. 82 коп.

Заочним рішенням суду від 09 жовтня 2008
року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_8
розірвано.

12 грудня 2011 року було видано
Декларацію про готовність до
експлуатації гаражу НОМЕР_1 на
території ГБК «Райдужний» по вул.
Заріпова ,117 в смт. Затока м.
Білгород-Дністровська Одеської
області , що належить ОСОБА_3 (а.с.91). 23
липня 2010 року виконком Затоківської
селищної ради м.
Білгород-Дністровського погодив
прийняття спірного гаражу в
експлуатацію (а.с.89).

30 квітня 2013 року відповідачка отримала
свідоцтво про право власності на гараж
НОМЕР_1 на території ГБК «Райдужний» по
вул. Заріпова, 117 в смт. Затока м.
Білгород-Дністровська Одеської
області (а.с.45).

Таким чином, судом першої інстанції
вірно встановлено, що позивач витратив
на будівництво гаражу, який належить
відповідачці , 30 063 грн. 82 коп. У зв'язку
з тим, що відповідачка отримала у
власність гараж, на будівництво якого
позивач витратив 30 063 грн. 82 коп., судова
колегія прийшла до висновку, що суд
першої інстанції обґрунтовано стягнув
вказану суму на користь позивача.

Довід апеляційної скарги про те, що
позивачем доведені витрати на
будівництво гаражу у повному обсязі, не
заслуговують на увагу, оскільки чеки та
накладні (крім вище перерахованих) не
підтверджують того, що матеріали та
послуги були витрачені позивачем саме
на будівництво гаражу.

Позивач в апеляційній скарзі вказує, що
суд першої інстанції необґрунтовано не
взяв до уваги перелік меблів та їх
вартість, які знаходилися у гаражі. Але
позивач не надав жодного доказу,
відповідно до якого зазначені меблі
були придбані ним за його кошти та саме
він встановив вказані меблі у гаражі.

Довід апеляційної скарги відповідачки
про те, що позивач не здійснював
будівництво гаражу, спростовується
вище перерахованими дослідженими
доказами.

Відповідачка в своїй апеляційній
скарзі вказує, що суд першої інстанції
необґрунтовано не застосував строк
позивної давності. Судова колегія
вважає, що вказане твердження
безпідставне, оскільки суд ухвалюючи
рішення правомірно встановив, що
спірні правовідношення між сторонами
виникли у 2012 році з приводу
користування гаражем. Так, саме у 2012
році відповідачка разом з донькою
відчинили гараж, яким користувався
позивач. Вказане об'єктивно
підтверджується зверненням позивача
до органів внутрішніх справ у травні 2012
року. Більш того, судова колегія
звертає увагу, що відповідачка
отримала свідоцтво про право власності
на спірний гараж у 2013 році.

Враховуючи все вищевикладене,
колегія вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують. За таких обставин
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, ст.
ст. 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Одеської
області , -

ухвалила:

Апеляційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_3 -
відхилити.

Рішення Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 29 травня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської
області В.О.
Суворов

П.М. Черевко

В.І.
Сватаненко