Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
судова палата з розгляду цивільних
справ
Суддя 1-ї інстанції Урупа І.В.
Суддя доповідач Бондар М.С
Є.у.№ 320/5615/13
Справа № 22ц-778/ 2514/14
У Х В А Л А

Іменем України

Коллегія судової палаті з цивільних
справ апеляційного суду Запорізької
області у складі:

головуючий - суддя: Бондар М.С., судді:
Подліянова Г.С., Дашковська А.В.

секретар - Мельник З.П.

при участі: прокурора -
адвоката -

________________________________________________________________________
____________________

розглянула у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за

апеляційною скаргою ОСОБА_1
представника відповідача ОСОБА_2 на
рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 26.03.2014 року у справі за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Кредитні ініціативи"
до ОСОБА_2 про звернення стягнення на
предмет іпотеки та виселення, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2012 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "Кредитні ініціативи"
(далі-Товариство) звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_2 про звернення
стягнення на предмет іпотеки,
виселення, зазначаючи на те, що за
договором кредиту № 0708/0408/45-008 від 29
квітня 2008 року для придбання квартири,
відповідач одержав у Відкритому
акціонерному товаристві "Сведбанк"
гроші у сумі - 65 00 доларів США на строк
до 29.12.2028 року зі сплатою щомісячних
процентів та річних процентів у
розмірі 11,90% за користування кредитними
коштами. Про те, свої зобов'язання, щодо
своєчасного повернення кредиту та
відсотків за користування кредитом не
виконує. У зв'язку з цим виникла
заборгованість на загальну суму 1 011 357
грн. 33 коп., із яких: 515 684 грн. 14 коп.
заборгованість за кредитом, 280 224 грн. 51
коп. заборгованість за відсотками та
пеня у сумі - 215 448 грн. 683 коп.. Виконання
умов договору боржник забезпечив
іпотечним договором, предметом якого
стала належна йому квартира АДРЕСА_1,
вартістю 366 543 грн.. За Договорами від
28.11.2012 року право вимоги за укладеним
договором перейшло до Товариства. Тому
позивач просив провести звернення
стягнення на квартиру шляхом її
продажу на прилюдних торгах з
початкової ціною не нижче за звичайні
ціни на цей вид майна та виселити
відповідач зі спірного приміщення.

Рішенням Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 26.03.2014 року заявлені вимоги
задоволені.

У сказі відповідач зауважує, що,
по-перше, заявник не уповноважений на
звернення до суду з заявленими
вимогами, оскільки не набув права на
факторинг, по-друге, додані до позовної
заяви документи, в тому числі і
розрахунок заборгованості не завірені
у належний спосіб й окрім того, позов
заявлений з порушенням строків
позовної давності. Тому просив
скасувати ухвалене рішення.

Вивчивши матеріали справи, колегія
суддів судової палаті з цивільних
справ апеляційного суду дійшла до
висновку, що скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК суд апеляційної
інстанції відхиляє скаргу, якщо
встановлює, що суд першої інстанції
постановив рішення з додержанням вимог
матеріального й процесуального права.

З матеріалів справи видно, що за
договором кредиту 0708/0408/45-008 від 29
квітня 2008 року для придбання квартири,
відповідач одержав у Відкритому
акціонерному товаристві "Сведбанк"
гроші у сумі - 65 000 доларів США на строк
до 29.12.2028 року зі сплатою щомісячних
процентів та річних процентів у
розмірі 11,90% за користування кредитними
коштами (т-1 а.с.24).

У зобов'язанні кредитор може бути
замінений внаслідок передання ним
своїх прав іншій особі за правочином
(ст.512 ЦК).

За Договором від 28 листопада 2012 року
"Сведбанк" передав свої активи
"Факторинговій компанії "Вектор плюс", а
остання право вимоги надала ТОВ
"Кредитні ініціативи" (т-1 а.с.10,13,22).

У переліку кредитних договорів, за
якими Товариство набуло право вимоги,
значиться й кредитний договір
укладений з ОСОБА_2 (т-1 а.с.23).

На цей час недійсність угод не
встановлена.

За ст.514 ЦК до нового кредитора
переходять права первісного кредитора
у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав.

В кредитному договорі не містяться
застережень про заборону зміни
кредитора.

У статті 516 ЦК йдеться, що заміна
кредитора у зобов'язанні здійснюється
без згоди боржника.

Свої зобов'язання щодо умов Договору
відповідач не виконував належним
чином, у зв'язку з чим виникла
заборгованість на загальну суму - 1 011 357
грн. 33 коп., із яких: 515 684 грн. 14 коп.
заборгованість за кредитом, 280 224 грн. 51
коп. заборгованість за відсотками та
пеня у сумі - 215 448 грн. 683 коп. (уточнений
розрахунок т-1 а.с.212).

Розмір нарахованих сум, виконаний
банківською установою й завірений
підписом та печаткою (а.с.т-1 а.с.165).

У ст.526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

За нормами ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 ЦК
України).

Таким чином, за правилами ст.1050 ЦК
боржник зобов'язаний сплатити позивачу
всі нараховані і несплачені суми за
умовами кредитного договору.

Як встановлено судом першої інстанції,
29.04.2008 року, на забезпечення виконання
зобов'язань за Кредитним договором між
ВАТ "Сведбанк" та ОСОБА_2 укладено
іпотечний договір, посвідчений
приватним нотаріусом, за умовами якого
відповідач передав у іпотеку квартиру
АДРЕСА_1, вартістю 366 543 грн. (т-1 а.с.38).

Квартира належить іпотекодавцю на
праві приватної власності (т-1 а.с.41).

Відповідно до п.10.3,11,12.1 Договору
іпотеки Іпотекодержатель має право
звернути стягнення на предмет іпотеки
за рішенням суду (а.с.37).

Як вбачається із Договору Іпотеки,
підписавши цей договір, відповідач
засвідчив свою згоду на вирішення
спору у такий спосіб.

Відповідач не виконав свої
зобов'язання за кредитним договором в
частині сплати кредиту, процентів,
штрафних санкцій в строк, що вказаний в
договорі.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про
іпотеку" іпотека -це вид забезпечення
виконання зобов'язання нерухомим
майном, що залишається у володінні і
користуванні іпотекодавця, згідно з
яким іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч.1 статті 12 Закону України "Про
іпотеку" у разі порушення
іпотекодавцем обов'язків, встановлених
іпотечним договором, іпотекодержатель
має право вимагати дострокового
виконання основного зобов'язання, а в
разі його невиконання - звернути
стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст.33 ч.1 Закону України
"Про іпотеку", у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
Іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

За ст.35 Закону України "Про Іпотеку", у
разі порушення основного зобов'язання
та/або умов іпотечного договору
іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмову
вимогу про усунення порушення. В цьому
документі зазначається стислий зміст
порушених зобов'язань, вимога про
виконання порушеного зобов'язання у не
менш ніж тридцятиденний строк та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки у разі невиконання
цієї вимоги. Якщо протягом
встановленого строку вимога
іпотекодержателя залишається без
задоволення, іпотекодержатель вправі
розпочати звернення стягнення на
предмет іпотеки відповідно до цього
Закону.

Сторони домовились, що письмова вимога
про усунення порушення зобов'язання
надсилається іпотекодавцю у строк, що
не перевищує 30 днів (п.11 абз.2 Договору).

При цьому, за умовами договору, строк
починає відліковуватись з дати
поштової квитанції про відправлення
імпотекодавцю вимоги (п.11 абз.3
Договору) (т-1 а.с.39-б).

Боржник був повідомлений про склад і
розмір боргів за кредитним договором,
відступлення прав та добровільно
звільнити предмет іпотеки (т-1
а.с.44,45,171,172,173,176,179,180).

Із квитанції відділу зв'язку
спостерігається, що поштове
відправлення здійснено 29.04.2013 року, а
отже в межах строку угоди (т-1 а.с.44).

Частиною 3 ст.33 Закону України "Про
іпотеку" передбачено, що звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється в тому числі на підставі
рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Згідно ч.1 ст.257 цього Кодексу загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

За правилом ч.1 ст.261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

За ст.626 ЦК сторони є вільними в
укладені договору та визначені умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу.

Судом встановлено, що сторони дійшли
згоди про те, що зобов'язання за
договором іпотеки дії до повного
виконання кредитних зобов'язань (п.16
Договору).

Строк виконання зобов'язань за
кредитним договором визначено до 29.04.2028
року (п.1.1 Договору).

Для Банку закріплено право на
дострокове повернення кредитних
коштів та отримати відшкодування за
рахунок іпотеки протягом всього часу
шляхом звернення на предмет іпотеки
(розділ 10 Договору іпотеки, Розділ 2
Кредитного договору).

Статтею 259 ЦК передбачена можливість
збільшення позовної давності за
письмовою домовленістю сторін.

Визначаючи умови надання кредиту
позичальник та Банк дійшли згоди про
встановлення тривалості позовної
давності до всіх вимог у 3-и роки. (п.8.5
Договору а.с.26-б).

Отже, сторони установили інший період у
часі, зі спливом якого наступають
юридичні наслідки, передбачені ст.267 ЦК.

З урахуванням домовленості сторін про
3-и річну межу строку позовної давності
не сплив.

Копії документів, які надані позивачем
прошиті, скріплені печаткою та
підписами із засвідченням, що копії
відповідають оригіналам. За час
судових засіданнях докази були
досліджені і провірені судом на їх
допустимість.

Таким чином, заяви відповідача з питань
окреслених у апеляційній скарзі не є
виправданими.

Також суд, наголошує, що 03 червня 2014
року набрав чинності Закон України "Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті",
відповідно до ст.1 якого, протягом дії
цього Закону не може бути примусово
стягнуте (відчужене без згоди власника)
нерухоме житлове майно, яке вважається
предметом іпотеки згідно із статтею 5
Закону України "Про іпотеку", якщо таке
майно виступає як забезпечення
зобов'язань громадянина України
(позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що: таке нерухоме
житлове майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника/майнового поручителя або
є об'єктом незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна, яке
перебуває в іпотеці, за умови, що у
позичальника або майнового поручителя
у власності не знаходиться інше
нерухоме житлове майно; загальна площа
такого нерухомого житлового майна
(об'єкта незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна) не
перевищує 140 кв. метрів для квартири та
250 кв. метрів для житлового будинку.

Відповідно до ст.4 Закону України "Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті", протягом
дії цього Закону інші закони України з
питань майнового забезпечення
кредитів діють з урахуванням його норм.

Як встановлено судом, загальна площа
квартири складає 63.7 кв. м., житлова
площа - 34,4 кв. м. (т-1 а.с.38).

Згадане житлове майно, яке є предметом
іпотеки і надано як забезпечення
кредиту в іноземній валюті відповідає
вимогам Закону.

Проте, спірне житло не є місцем
постійного проживання відповідача, що
підтверджується посвідками та заявами
самого відповідача та окремо його
представника під час слухання справи у
апеляційному суді( т-1
а.с.69,41,41-б,73,146,224,225,т-2 ас.59).

Постійно ОСОБА_2 мешкає у іншому
житловому приміщенні, яке належить
йому на праві власності, а саме - в
квартирі АДРЕСА_2 (т-1 а.с.69,41,41-б,73,146, 224,225,
т-2 ас.59).

Беручи до уваги наведене, районний суд
правильно вирішив справу і ухвалив
законне рішення, а тому скарга
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.307,308,313,314,315,317 ЦПК України,
судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 представника
відповідача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 26.03.2014 року у цій справі
залишити без змін.

Ухвала судової колегії може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня її
проголошення.

Головуючий: Судді: