Справа № 441/315/13
Головуючий у 1 інстанції:
Малахова-Онуфер А.М.
Провадження № 22-ц/783/806/14
Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Бойко С.М., Берези В.І.

за участі судового секретаря:
Данилик І.І.,

представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,
представника Публічного акціонерного
товариства «Державний ощадний банк
України» Вергуна В.М., третьої особи
ОСОБА_5, розглянувши у відкритому
судовому засіданні у місті Львові
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2, ОСОБА_6 на рішення Городоцького
районного суду Львівської області від
10 червня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_6 до Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» в особі ТВБВ
№10013/039 філії Львівського обласного
управління АТ «Ощадбанк», третя особа
ОСОБА_5 про визнання недійсними
договорів та визнання таким, що не
підлягає виконанню виконавчий напис
нотаріуса, -

в с т а
н о в и л а:

В лютому 2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_6
звернулись в суд з позовом до
Публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» про
визнання недійсними договорів, а саме:
іпотечного договору від 15 серпня 2008
року, укладеного між ВАТ "Державний
ощадний банк України" та ОСОБА_6,
посвідчений приватним нотаріусом
Городоцького районного нотаріального
округу ОСОБА_7 та зареєстрованим в
реєстрі за №922; договору поруки №
2203-1802/2 від 15 серпня 2008 року, який
укладено між ВАТ "Державний ощадний
банк України", ОСОБА_5, та ОСОБА_2, а також
договору поруки № 2203-1802/1 від 15 серпня
2008 року, який укладено між ВАТ
"Державний ощадний банк України",
ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Крім того, просили
визнати таким, що не підлягає виконанню
виконавчий напис від 26.01.2010 року №34,
зроблений приватним нотаріусом
Городоцького районного нотаріального
округу ОСОБА_7 на Іпотечному договорі
від 15 серпня 2008 року.

В обґрунтування позовних вимог
зазначають, що договори поруки ними не
укладались та не підписувались, а про
укладення договору іпотеки від 15
серпня 2008 року на майно: будинок
загальною площею 117,6 кв.м. , що
розташований за адресою: АДРЕСА_1 і
земельну ділянку для обслуговування
будинку площею 0,05 га., яке є їхньою
спільною сумісною власністю, як
подружжя, ОСОБА_2 не було відомо та вона
не давала своєї згоди на передачу
цього майна в іпотеку банку а підпис в
заяві про надання такої згоди від
15.08.2008 року не її.

Рішенням Городоцького районного суду
Львівської області від 10 червня 2013
року у задоволенні вище наведеного
позову відмовлено.

Вказане рішення суду оскаржили
позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_6, які вказують
на незаконність, необґрунтованість
оскаржуваного рішення, порушення судом
норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права, постановлення
рішення без повного та всебічного
з'ясування обставин справи, без
належної оцінки всіх доказів. Апелянти
стверджують, що судом не було взято до
уваги, що згідно висновку №1392
почеркознавчого дослідження
встановлено, що підпис на електрокопії
заяви ОСОБА_2 від 15.08.2008р. ймовірно
виконано не ОСОБА_2, а іншою особою. Крім
того зазначає, що при вчинені
виконавчого напису, нотаріус не
врахував та не перевірив факту
наявності чи відсутності спору щодо
заборгованості, чим порушив ч.1 ст.88
Закону України «Про нотаріат». Просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги позивачів (а.с. 64, 76-78).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника ОСОБА_3 та третьої особи
ОСОБА_5 на підтримку апеляційної
скарги, заперечення на скаргу
представника банку Вергуна В.М.,
перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та позовних вимог, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає до часткового задоволення
виходячи з наступного.

Відмовляючи у позові, місцевий суд
виходив із того, що оспорюваний договір
іпотеки було укладено з додержанням
вимог цивільного законодавства,
оскільки іпотечне майно належало
іпотекодавцю на праві особистої
власності і не потребувало згоди
ОСОБА_2. Укладення оспорюваних
договорів поруки за висновками суду
першої інстанції нічим не спростовані,
а їх дійсність підтверджена
матеріалами справи.

Окрім того, суд дійшов висновку, що
виконавчий напис нотаріуса від 26.01.2010
року №34 на Іпотечному договорі від 15
серпня 2008 року про звернення стягнення
на іпотечне майно, з огляду на
відсутність підстав для визнання
іпотечного договору недійсним,
відповідає вимогам закону.

Проте повністю погодитися з такими
висновками суду не можна.

Відповідно до ч.ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване
рішення суду не відповідає в повній
мірі вказаним процесуальним нормам.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають ті обставини,
які мають значення для ухвалення
рішення у справі і щодо яких у сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі,
виник спір.

Статтею 212 ЦПК України визначено, що суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

При вирішенні справи місцевим судом
встановлено, що 15.08.2008 року на підставі
кредитного договору (договір
відновлювальної кредитної лінії) №1802
від 15.08.2008 року ОСОБА_5 отримав у ВАТ «
Державний ощадний банк України» в
особі філії Городоцьке відділення № 6324
кредит у розмірі 95 000 грн., які
зобов'язувався повернути до 15.08.2018р. із
сплатою 20% річних.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань позичальника за цим
договором, того ж числа між вказаним
банком та ОСОБА_6 було укладено
Іпотечний договір, посвідчений
приватним нотаріусом Городоцького
районного нотаріального округу ОСОБА_7
та зареєстрованим в реєстрі за №922, за
яким ОСОБА_6 передав банку в іпотеку
належне йому майно: будинок загальною
площею 117,6 кв.м. , що розташований за
адресою: АДРЕСА_1 і земельну ділянку для
обслуговування цього будинку площею
0,05 га. (а.с.10-12).

Поряд із цим, для забезпечення
виконання зобов'язань позичальника,
між ВАТ «Державний ощадний банк
України» та ОСОБА_2 та ОСОБА_6, як
поручителями, були укладені договори
поруки, відповідно до яких останні
зобов'язувались відповідати перед
банком за несвоєчасне і повне
виконання позичальником ОСОБА_5 своїх
зобов'язань по кредитному
договру(а.с.14,15).

Із змісту виконавчого напису № 34 від
06.01.2010р. (копія а.с.13) убачається, що
ОСОБА_5 зобов'язань за договором
відновлювальної кредитної лінії не
виконував, а тому приватним нотаріусом
Городоцького районного нотаріального
округу ОСОБА_7 за заявою ВАТ «Державний
ощадний банк України», вчинено
виконавчий напис № 34 від 06.01.2010р., про
звернення стягнення на нерухоме майно -
житловий будинок з інфраструктурою і
земельною ділянкою по АДРЕСА_1 на
підставі іпотечного договору від 15.08.2008
р. за реєстром № 922, строк платежу за
яким настав 18.02.2009 року, за рахунок
коштів отриманих від реалізації
предмету іпотеки задовольнити вимоги
банку на суму 103 751 грн. 26 коп.(а.с.13).

В той же час, як вбачається з матеріалів
справи, позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_6 є
подружжям, шлюб між якими
зареєстровано в 1974 році.(а.с.33,34).

У відповідності до свідоцтва про право
власності на житловий будинок від
25.09.1989р. та витягу із реєстру прав
власності на нерухоме майно від
05.08.2008р., а також копії Державного акту
про право власності на землю серії
ІІ-ЛВ 033484 від 30.08.1996р. (а.с.30-31) видно, що
житловий будинок по АДРЕСА_1 та
земельна ділянка площею 0,05 га, надана
для обслуговування вищевказаного
будинку належить на праві приватної
власності ОСОБА_6 (а.с.48,49).

Однак безспірною є та обставина, що
ОСОБА_6 набув у власність вказані
об'єкти нерухомості в період
перебування у шлюбі з ОСОБА_2.

Позивачі стверджують, що вказане майно,
є їхнім спільним майном, як подружжя і
ці твердження нічим не спростовані.

У відповідності до положень ст.22
Кодексу про шлюб та сім`ю, норми якої
діяли на час набуття ОСОБА_6 у
власність спірного майна, майно нажите
подружжям за час шлюбу, є його
спільною сумісною власністю. Кожен з
подружжя має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном. Подружжя користується рівними
правами на майно і в тому разі, якщо
один з них був зайнятий веденням
домашнього господарства, доглядом за
дітьми або з інших поважних причин не
мав самостійного заробітку.

Аналогічні положення містяться в ст.60
СК України.

Частиною 3 ст. 65 СК України встановлено,
що для укладення одним із подружжя
договорів, які потребують
нотаріального посвідчення і (або)
державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово.

Згода на укладення договору, який
потребує нотаріального посвідчення і
(або) державної реєстрації, має бути
нотаріально засвідчена.

Відповідно ч. 3 ст. 5 ЗУ «Про іпотеку»
частина об'єкта нерухомого майна може
бути предметом іпотеки лише після її
виділення в натурі й реєстрації права
власності на неї як окремий об'єкт
нерухомості, якщо інше не встановлено
цим Законом.

Згідно положень ст.578 ЦК України та ч. 2
ст. 6 ЗУ «Про іпотеку» майно, що є у
спільній власності, може бути передане
в іпотеку лише за нотаріально
посвідченою згодою усіх співвласників.
Співвласник нерухомого майна має право
передати в іпотеку свою частку в
спільному майні без згоди інших
співвласників за умови виділення її в
натурі та реєстрації права власності
на неї як на окремий об'єкт нерухомості.

Згідно із ч.1 ст.18 Закону України "Про
іпотеку" іпотечний договір укладається
між одним або декількома
іпотекодавцями та іпотекодержателем у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню.

За змістом ч.4 ст.369 ЦК України правочин
щодо розпорядження спільним майном,
вчинений одним із співвласників, може
бути визнаний судом недійсним за
позовом іншого співвласника у разі
відсутності у співвласника, який
вчинив правочин, необхідних
повноважень.

Проте, місцевий суд зазначених вимог
закону не врахував та не звернув уваги
на те, що майно, яке перебуває у
спільній власності, може бути передане
у заставу лише за згодою усіх
співвласників, а підставою для
визнання недійсним правочину щодо
розпорядження таким майном, зокрема, є
відсутність у співвласника, який
вчинив цей правочин, належної згоди
інших співвласників на його укладення.

Як вбачається з матеріалів справи, про
належність вказаного майна на правах
спільної сумісної власності ОСОБА_2 та
ОСОБА_6, як подружжя, було відомо і ВАТ
«Державний ощадний банк України», на
вимогу якого при укладенні
оспорюваного Іпотечного договору від
15.08.2008 р., для дотримання положень ст.578
ЦК України та ч. 2 ст. 6 ЗУ «Про
іпотеку», було надано заяву ОСОБА_2 від
15 серпня 2008 року, посвідчену приватним
нотаріусом Городоцького районного
нотаріального округу ОСОБА_7, про
надання згоди ОСОБА_6 на передачу цього
майна в заставу.

Не дивлячись на те, що позивачі
категорично заперечують факт надання
ОСОБА_2 своєї згоди ОСОБА_6 на передачу
цього майна в заставу як і факт
підписання нею такої заяви, суд першої
інстанції належним чином не перевірив
ці їх твердження та не звернув увагу на
висновок почеркознавчого дослідження
№1392 від 11 квітня 2011 року, здійсненого
за заявою ОСОБА_2, з якого вбачається,
що підпис, який послужив оригіналом для
зображення, яке міститься на
електрофотокопії заяви громадянки
ОСОБА_2 від 15 серпня 2008 року ймовірно
виконаний не громадянкою ОСОБА_2, а
іншою особою (а.с.16,18).

За даних обставин, суд безпідставно
відмовив у задоволенні клопотання
позивачів щодо проведення у справі
почеркознавчої експертизи для
перевірки цих доводів позивачів, у
зв'язку з чим необхідність проведення
такої експертизи за клопотанням
апелянтів визнано колегією суддів.

За висновками судової почеркознавчої
експертизи за №2231 від 05.08.2014 року,
проведеної комісійно експертами
Львівського науково-дослідного
інституту судових експертиз на
підставі ухвали судової колегії суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області
від 10 червня 2014 року, підпис від імені
ОСОБА_2, який міститься на заяві ОСОБА_2
від 15 серпня 2008 року про надання згоди
ОСОБА_6 на передачу цього майна в
заставу, виконаний не ОСОБА_2, а іншою
особою (а.с.140).

Вказаний експертний висновок колегія
суддів кладе в основу свого рішення,
оскільки такий зроблено комісією
експертів високого рівня кваліфікації
з правом проведення почеркознавчих
експертиз, на основі дослідження
сукупності всіх матеріалів справи, з
наданням оригіналів досліджуваних
документів та належної кількості
вільних і експериментальних зразків
почерку осіб, підпис яких підлягав
експертному дослідженню. Ці експертні
висновки узгоджуються з висновком
почеркознавчого дослідження №1392 від 11
квітня 2011 року, здійсненого за заявою
ОСОБА_2.

Таким чином, колегією суддів
встановлено, що ОСОБА_2 у встановлений
законом спосіб не надавала згоду
своєму чоловікові ОСОБА_6 на передачу
спірного нерухомого майна в іпотеку
ВАТ «Державний ощадний банк України»
за Іпотечним договором від 15.08.2008 року,
а тому суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку про відсутність
правових підстав для визнання
оспорюваного правочину недійсним.

Окрім того, у відповідності до
вказаного експертного висновку, не
належить ОСОБА_2 і підпис, який вчинено
від її мені іншою особою і в Договорі
поруки № 2203-1802/2 від 15 серпня 2008 року,
який укладено між ПАТ "Державний
ощадний банк України", ОСОБА_5 та ОСОБА_2,
як поручителем, що підтверджує доводи
позивача про те, що такий договір вона
фактично не укладала.

З огляду на викладене, та виходячи з
положень ст.203, 215 ЦК України, судова
колегія приходить до висновку, що як
оспорюваний Іпотечний договір від 15
серпня 2008 року так і Договір поруки №
2203-1802/2 від 15 серпня 2008 року, який було
укладено від імені ОСОБА_2, як
поручителя, слід визнати недійсним.

За даних обставин виконавчий напис
приватного нотаріуса Городоцького
районного нотаріального округу ОСОБА_7
ВММ №637645 від 26.01.2010 року за
реєстраційним №34, зроблений на
Іпотечному договорі від 15 серпня 2008
року, слід визнати таким, що не підлягає
виконанню.

Що стосується оспорюваного Договору
поруки № 2203-1802/1 від 15 серпня 2008 року,
укладеного між ВАТ "Державний ощадний
банк України", ОСОБА_5 та ОСОБА_6, як
поручителем, то беручи до уваги
експертний висновок №2231 від 05.08.2014 року
про те, що підписи від імені ОСОБА_6 у
цьому договорі виконані саме вказаним
поручителем, що фактично останній не
заперечив в ході апеляційного розгляду
справи, колегія суддів вважає
обґрунтованою відмову у задоволенні
позовних вимог в цій частині.

Таким чином, виходячи із встановлених
апеляційним судом обставин справи та
на виконання вимог п.2 ч.1.ст.307 та п.п.1-4
ч.1 ст.309 ЦПК України, колегія суддів
дійшла висновку, що оскаржуване судове
рішення в частині відмови у
задоволенні позову щодо визнання
недійсними іпотечного договору,
договору поруки №2203-1802/2 від 15 серпня 2008
року та таким, що не підлягає виконанню
виконавчого напису, скасувати і
ухвалити в цій частині нове рішення про
задоволення цих вимог. В решті рішення
суду першої інстанції слід залишити
без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.п.1-4
ч.1 ст.309, ч.2 ст.314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_6
задовольнити частково.

Рішення Городоцького районного суду
Львівської області від 10 червня 2013
року в частині відмови у задоволенні
позову щодо визнання недійсними
іпотечного договору, договору поруки
№2203-1802/2 від 15 серпня 2008 року та таким,
що не підлягає виконанню виконавчого
напису, скасувати і ухвалити в цій
частині нове рішення про задоволення
позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_6.

Визнати недійсним Договір поруки №
2203-1802/2 від 15 серпня 2008 року, який
укладено між ПАТ "Державний ощадний
банк України", ОСОБА_5 та ОСОБА_2, як
поручителем.

Визнати недійсним Іпотечний договір
від 15 серпня 2008 року, укладений між ВАТ
"Державний ощадний банк України" та
ОСОБА_6, посвідчений приватним
нотаріусом Городоцького районного
нотаріального округу ОСОБА_7 та
зареєстрованим в реєстрі за №922.

Визнати таким, що не підлягає виконанню
виконавчий напис від 26.01.2010 року №34,
зроблений приватним нотаріусом
Городоцького районного нотаріального
округу ОСОБА_7 на Іпотечному договорі
від 15 серпня 2008 року, укладений між ВАТ
"Державний ощадний банк України" та
ОСОБА_6 посвідченого приватним
нотаріусом Городоцького районного
нотаріального округу ОСОБА_7 та
зареєстрованим в реєстрі за №922.

В решті рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскарженим
у касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання цим
рішенням законної сили.

Головуючий:
Штефаніца Ю.Г.

Судді:
Бойко С.М.

Берези В.І.