У х в а л а

іменем україни

6 серпня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Амеліна В.І.,
Карпенко С.О., Парінової
І.К.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про поділ майна подружжя; за
зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4
про поділ майна подружжя, за позовом
ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про стягнення
боргу за рахунок спільного майна
подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 на рішення Заводського
районного суду м. Миколаєва від
3 грудня 2013 року та рішення
апеляційного суду Миколаївської
області від 29 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з указаним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що з 14 січня 2000 року по 17
жовтня 2013 року перебувала у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, за час
якого придбано квартиру АДРЕСА_1 та
квартиру АДРЕСА_2. Посилаючись на
наявність спору між сторонами, просила,
уточнивши позовні вимоги, поділити між
ними зазначені квартири.

ОСОБА_5 пред'явив зустрічний позов,
обґрунтовуючи його тим, що набуте за
час шлюбу нерухоме майно було придбано
за кошти, отримані у борг у його
батьків, що підтверджується рішеннями
судів про стягнення з нього боргу.
ОСОБА_4 має перед заборгованість перед
ним по сплаті аліментів на утримання
дочки станом на 18 вересня 2013 року у сумі
71 533 грн 99 коп. Посилаючись на зазначені
обставини, просив поділити спільне
майно подружжя, виділивши у власність
ОСОБА_4 майно з вирахуванням з його
вартості борг у сумі 235 856 грн 86 коп. та
борг зі сплати аліментів у сумі 71 533 грн
99 коп.

ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулися до суду з
позовом до ОСОБА_4, посилаючись на
те, що рішенням судів з ОСОБА_5 на їх
користь стягнуто борг за договором
позики: на користь ОСОБА_6 у сумі 103 180
грн 82 коп., на користь ОСОБА_7 - 321 440 грн.
Посилаючись на те, що зазначені кошти
були витрачені ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на
придбання квартир, просили суд
стягнути з ОСОБА_4 Ѕ частку суми боргу.

Рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва від 3 грудня 2013 року
позов ОСОБА_4 задоволено, позов ОСОБА_5
задоволено частково.

Поділено майно набуте під час шлюбу
наступним чином: визнано за ОСОБА_4
право власності на квартиру АДРЕСА_1;
залишено у власності ОСОБА_5 квартиру
АДРЕСА_3.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4
грошову компенсацію частки у майні у
розмірі 11 565 грн 50 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5
частку у борговому зобов'язанні у
розмірі 17 089 грн.

Проведено взаєморозрахунок різниці
вартості спільного майна та боргових
зобов'язань та остаточно стягнуто з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 5 523 грн 50 коп.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

В іншій частині позову ОСОБА_5
відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_7, ОСОБА_6
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 29 січня
2014 року апеляційні скарги ОСОБА_5,
ОСОБА_7, ОСОБА_6 задоволено частково,
рішення районного суду змінено в
частині адреси квартири, виділеної у
власність ОСОБА_5 та зазначено в такій
редакції: «АДРЕСА_4».

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 просять скасувати зазначені
судові рішення та направити справу на
новий розгляд до суду першої інстанції,
мотивуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК
України під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4,
суд першої інстанції, з висновками
якого погодився й апеляційний суд,
встановивши фактичні обставини справи
та давши належну оцінку наявним у
справі доказам, дійшов обґрунтованого
висновку про те, що за час шлюбу сторони
придбали дві квартири, які суд поділив
в натурі, виділивши у власність ОСОБА_5
двокімнатну квартиру та у власність
ОСОБА_4 однокімнатну квартиру,
стягнувши з ОСОБА_5 компенсацію частки
в майні. Зазначений варіант поділу
спільного майна подружжя є найбільш
оптимальним, оскільки в рівній мірі
враховує права та інтереси обох сторін
у справі.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_5,
суд першої інстанції, з яким погодився
й апеляційний суд, дійшов правильного
висновку, що на покупку зазначених
квартир позивач позичив грошові кошти
у батьків, що встановлено судовими
рішеннями, які вступили в законну силу,
а тому стягнув з відповідачки половину
вартості квартир, враховуючи ціну
цього нерухомого майна, зазначену в
договорах купівлі-продажу. Посилання
ОСОБА_5 на те, що квартири були придбані
за більші суми, ніж зазначені в
договорах купівлі-продажу є
необґрунтованими, оскільки не
підтверджуються належними та
допустимими доказами. Крім того, суд
правильно зазначив, що заборгованість
по сплаті аліментів не може бути
врахована при поділі майна подружжя,
оскільки вимоги в цій частині не
ґрунтуються на вимогах чинного
законодавства.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_6 та ОСОБА_7, суди обґрунтовано
виходили з того, що останні не надали
належних та допустимих доказів на
підтвердження своїх вимог.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

Докази та обставини, на які посилається
заявник в касаційній скарзі, були
предметом дослідження судів та
додаткового правового аналізу не
потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судами
були дотримані норми матеріального і
процесуального права.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків суду,
обґрунтовано викладених в
мотивувальній частині оскаржуваних
судових рішень.

Керуючись ст. 336, 337 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
відхилити.

Рішення Заводського районного суду м.
Миколаєва від 3 грудня 2013 року в
незмінній при апеляційному перегляді
частині та рішення апеляційного суду
Миколаївської області від 29 січня 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
В.І.
Амелін

С.О. Карпенко

І.К. Парінова