Справа № 369/9849/14-ц
Провадження № 6/369/202/14
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2014 року Києво-Святошинський
районний суд Київської області у
складі:

головуючого судді Усатова Д.Д.,

при секретарі Котляр А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Києві заяву ОСОБА_1
про визнання виконавчого листа таким,
що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернувся з
заявою до Києво-Святошинського
районного суду Київської області про
визнання виконавчого листа таким, що не
підлягає виконанню. Зазначив, що 25
травня 2007 року між ним та стягувачем
ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» було
укладено кредитний договір №02-117/07-А
про надання ОСОБА_1 кредиту, у сумі, 32
994,00 доларів США.

У 2011 році, рішенням
Києво-Святошинського районного суду
Київської області позов Публічного
акціонерного товариства «Банк фінанси
та кредит» до ОСОБА_1 було задоволено та
стягнуто з нього на користь позивача 318
582,95 гривень 95 копійок суми боргу за
кредитним договором від 25 травня 2007
року №02-117/07-А та судові витрати, які
складаються з держмита, у сумі 1700
гривень та витрат на ІТЗ, у сумі 120
гривень. Разом 320 402,95 гривень.

У подальшому, на підставі цього
рішення, Києво-Святошинським районним
судом Київської області було видано
виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1
на користь стягувача 320 402,95 гривень.

Постановою державного виконавця
відділу Державної виконавчої служби
Києво-Святошинського районного
управління юстиції ОСОБА_2 від 25.03.2011
року було відкрито виконавче
провадження з примусового виконання
вищевказаного виконавчого листа (ВП
№26951963).

02 грудня 2013 року між боржником та
стягувачем було укладено додаткову
угоду №1 до кредитного договору
№02-117/07-А від 25.05.2007 року.

П 2.2 даної додаткової угоди
передбачено, що за умови своєчасного та
у повному обсязі виконання своїх
зобов’язань, визначених п.2.1
(повернення банку кредиту у сумі 21 000
доларів США) цієї додаткової угоди,
Банком здійснюється прощення боргу, а
саме, прощення заборгованості за
залишком кредитних коштів, що
залишилися у фактичному користуванні
позичальника, в сумі 6 099,86 доларів США;
заборгованості за несплаченими
процентами на дату укладання цієї
додаткової угоди, у сумі 6 099,86 доларів
США.

П.2.3 додаткової угоди чітко
передбачено, що сторони дійшли згоди та
визначили, що за умови своєчасного та у
повному обсязі виконання ОСОБА_1 своїх
зобов’язань, визначених п. 2.1 цієї
додаткової угоди, останній
звільняється від сплати пені та
штрафних санкцій за кредитним
договором у повному обсязі.

Станом на 02.12.2013 року ОСОБА_1 було
здійснено своєчасне та у повному
обсязі виконання зобов’язань,
визначених п. 2.1 цієї додаткової угоди,
а отже станом на 02.12.2013 року всі
зобов’язання ОСОБА_1 за вищевказаним
кредитним договором, у тому числі і по
заборгованості, примусове стягнення з
нього якої здійснюється на підставі
вищевказаного виконавчого листа, було
припинено у добровільному порядку поза
виконавчим провадженням на підставі
взаємної згоди між боржником та
стягувачем шляхом погашення боржником
частини боргу та прощення йому
стягувачем частини боргу, яка
залишилась непогашеною.

Незважаючи на це, статтею 49 Закону
України «Про виконавче провадження»,
яка дає вичерпний перелік підстав для
закінчення виконавчого провадження, не
передбачено, що припинення
зобов’язання за домовленістю сторін
чи прощення боргу є підставою для
закінчення виконавчого провадження.

На заяву ОСОБА_1, в якій він просив
стягувача відмовитися від примусового
виконання органами Державної
виконавчої служби вищевказаного
рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області
стягувач надав письмову відповідь, у
якій дав чітко зрозуміти, що не буде
вчиняти ніяких дій для закінчення
виконавчого провадження, посилаючись
на відсутність такого обов’язку. У
даній відповіді стягувач визнав, що з 02
грудня 2013 року борг ОСОБА_1 по
вищевказаному виконавчому листу є
припиненим, проте для вирішення
питання закінчення виконавчого
провадження порекомендував йому
звернутися до суду з заявою про
визнання вищевказаного виконавчого
листа таким, що не підлягає виконанню.

Оскільки чинне законодавство не
передбачає жодного механізму змусити
стягувача відмовитися від примусового
виконання виконавчого листа, для
уникнення необґрунтованого стягнення
з боржника вже неіснуючого боргу,
останній звернувся з вищевказаною
заявою до суду.

В судове засідання заявник не
з’явився. Про причини неявки не
повідомив. Про дату, час та місце
розгляду справи належним чином
повідомлявся.

Стягувач в судове засідання не
з’явився. Про причини неявки не
повідомив. Про дату, час та місце
розгляду справи належним чином
повідомлявся.

Відповідно до ч.3 ст. 369 ЦПК України,
неявка стягувача і боржника не є
перешкодою для розгляду заяви.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що заява ОСОБА_1 про визнання
виконавчого листа таким, що не підлягає
виконанню, підлягає задоволенню, з
огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 25
травня 2007 року між ОСОБА_1 та стягувачем
ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» було
укладено кредитний договір №02-117/07-А
про надання ОСОБА_1 кредиту, у сумі, 32
994,00 доларів США.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 25
січня 2011 року (справа №2-322/2011р.), позов
Публічного акціонерного товариства
«Банк фінанси та кредит» до ОСОБА_1 було
задоволено та стягнуто з нього на
користь позивача 318 582,95 гривень 95
копійок суми боргу за кредитним
договором від 25 травня 2007 року №02-117/07-А
та судові витрати, які складаються з
держмита, у сумі 1700 гривень та витрат на
ІТЗ, у сумі 120 гривень. Разом 320 402,95
гривень.

У подальшому, на підставі цього
рішення, Києво-Святошинським районним
судом Київської області було видано
виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1
на користь стягувача 320 402,95 гривень.

Постановою державного виконавця
відділу Державної виконавчої служби
Києво-Святошинського районного
управління юстиції ОСОБА_2 від 25.03.2011
року було відкрито виконавче
провадження з примусового виконання
вищевказаного виконавчого листа (ВП
№26951963).

02 грудня 2013 року між заявником та
стягувачем було укладено додаткову
угоду №1 до кредитного договору
№02-117/07-А від 25.05.2007 року, що вбачається з
даної угоди.

П 2.2 даної додаткової угоди
передбачено, що за умови своєчасного та
у повному обсязі виконання своїх
зобов’язань, визначених п.2.1
(повернення банку кредиту у сумі 21 000
доларів США) цієї додаткової угоди,
Банком здійснюється прощення боргу, а
саме, прощення заборгованості за
залишком кредитних коштів, що
залишилися у фактичному користуванні
позичальника, в сумі 6 099,86 доларів США;
заборгованості за несплаченими
процентами на дату укладання цієї
додаткової угоди, у сумі 6 099,86 доларів
США.

П.2.3 додаткової угоди чітко
передбачено, що сторони дійшли згоди та
визначили, що за умови своєчасного та у
повному обсязі виконання боржником
своїх зобов’язань, визначених п. 2.1
цієї додаткової угоди, останній
звільняється від сплати пені та
штрафних санкцій за кредитним
договором у повному обсязі.

Станом на 02.12.2013 року ОСОБА_1 було
здійснено своєчасне та у повному
обсязі виконання зобов’язань,
визначених п. 2.1 цієї додаткової угоди,
що вбачається з повідомленням АТ
«БАНК» Фінанси та кредит» №9-244200/_12582
від 02.12.2013 року, у якому чітко зазначено,
що позичальник станом на 02 грудня 2013
року своєчасно та у повному обсязі
виконав свої зобов’язання згідно
додаткової угоди до Кредитного
договору №02-117/07-А від 25 травня 2007 року,
а також з листа №9-244200/_12643 від 03.12.2013
року, у якому вказано, що
заборгованість по вищевказаному
кредитному договору – відсутня,
зобов’язання перед стягувачем
припинені, а Банк не має до ОСОБА_1
жодних претензій по вищевказаному
кредитному договору.

Таким чином станом на 02.12.2013 року всі
зобов’язання ОСОБА_1 за вищевказаним
кредитним договором, у тому числі і по
заборгованості, примусове стягнення з
нього якої здійснюється на підставі
вищевказаного виконавчого листа, було
припинено у добровільному порядку поза
виконавчим провадженням на підставі
взаємної згоди між боржником та
стягувачем шляхом погашення ОСОБА_1
частини боргу та прощення йому
стягувачем частини боргу, яка
залишилась непогашеною.

Відповідно до ч.1 ст.604 ЦК України,
зобов’язання припиняється за
домовленістю сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 605 ЦК України,
зобов'язання припиняється внаслідок
звільнення (прощення боргу) кредитором
боржника від його обов'язків, якщо це не
порушує прав третіх осіб щодо майна
кредитора.

Незважаючи на це, статтею 49 Закону
України «Про виконавче провадження»,
яка дає вичерпний перелік підстав для
закінчення виконавчого провадження, не
передбачено, що припинення
зобов’язання за домовленістю сторін
чи прощення боргу є підставою для
закінчення виконавчого провадження.

На заяву боржника, в якій він просив
стягувача відмовитися від примусового
виконання органами Державної
виконавчої служби вищевказаного
рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області
стягувач надав письмову відповідь, з
якої вбачається, що він не буде вчиняти
ніяких дій для закінчення виконавчого
провадження, посилаючись на
відсутність такого обов’язку. У даній
відповіді стягувач визнав, що з 02
грудня 2013 року борг ОСОБА_1 по
вищевказаному виконавчому листу є
припиненим, проте для вирішення
питання закінчення виконавчого
провадження порекомендував йому
звернутися до суду з заявою про
визнання вищевказаного виконавчого
листа таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України,
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України, суд,
який видав виконавчий лист, може за
заявою стягувача або боржника визнати
виконавчий лист таким, що не
підлягає виконанню, та стягнути на
користь боржника безпідставно
одержане стягувачем за виконавчим
листом.

Відповідно до ч.4 ст.369 ЦПК України, суд
ухвалою вносить виправлення до
виконавчого листа, а у разі якщо його
було видано помилково або якщо
обов'язок боржника відсутній повністю
чи частково у зв'язку з його
припиненням добровільним виконанням
боржником чи іншою особою або з інших
причин, суд визнає виконавчий лист
таким, що не підлягає виконанню

повністю або частково. Якщо стягнення
за таким виконавчим листом

уже відбулося повністю або частково,
суд одночасно на вимогу боржника
стягує на його користь безпідставно
одержане стягувачем за виконавчим
листом.

На підставі наведеного, а також ст.16, ч.1
ст.604, ч.1 ст.605 ЦК України, ст.ст.1,3,4, 369 ЦПК
України,суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого
листа таким, що не підлягає виконанню –
задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню
виконавчий лист, що виданий
Києво-Святошинським районним судом
Київської області 02.03.2011 року (справа
№2-322/2011р.) про стягнення боргу з ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» 320 402,95 грн..

Ухвала може бути оскаржена через суд
першої інстанції до апеляційного суду
Київської області шляхом подання
апеляційної скарги протягом п’яти
днів з дня проголошення ухвали суду.

Суддя:

Усатов Д.Д.