АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/5288/14
Головуючий 1 інст.: -
Справа №640/5761/14-ц
Доповідач - Кружиліна
Категорія:спори про право власності
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого судді - Кружиліної О.А.,

суддів колегії - Кіпенка І.С.,
Макарова Г.О.,

при секретарі - Прийміч А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Київського районного суду м.
Харкова від 05 червня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6,
треті особи: Київський відділ
державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції, ОСОБА_4 про визнання права
власності на автомобіль та виключення
з акту опису та арешту майна,-

в с т а н о в и л а:

10 квітня 2014 року позивач ОСОБА_5
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 з
зазначеним позовом, де просив визнати
за ним права власності на автомобіль
марки «Lexus RX300», 2000 року випуску, шасі
(кузов, рама) № НОМЕР_2, державний номер
НОМЕР_1, виключити цей автомобіль з акту
опису і арешту майна та зобов'язання
Київський відділ ДВС Харківського
міського управління юстиції передати
йому спірний автомобіль, ключі від
нього та технічний паспорт.

В обґрунтування своїх позовних
вимог зазначив, що 15 січня 2012 року він
придбав у ОСОБА_6 автомобіль марки «Lexus
RX300», державний номер НОМЕР_1, про що
було укладено договір купівлі-продажу,
сплативши продавцю 80000 гривень. На
підтвердження отримання повної оплати
ОСОБА_6 надав розписку, що отримав кошти
за продаж автомобіля. В кінці 2013 року
він вирішив переоформити документи на
даний транспортний засіб, але на
майданчику технічного огляду
автомобіль у нього було вилучено разом
з технічним паспортом. Як з'ясувалось
пізніше, автомобіль було вилучено на
підставі акту опису й арешту майна від
10 грудня 2013 року в рамках виконавчого
провадження про стягнення з ОСОБА_6
коштів на користь третьої особи -
ОСОБА_4, яке було відкрите 03 грудня 2013
року.

Рішенням Київського районного
суду м. Харкова від 05 червня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено
частково.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на
автомобіль марки «Lexus RX300», 2000 року
випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2,
державний номер НОМЕР_1.

Виключено з акту опису та арешту майна
від 10 грудня 2013 року по виконавчому
провадженню ВП № 41059641, складеного
державним виконавцем Київського
відділу державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції - автомобіль марки «Lexus RX300», 2000
року випуску, шасі (кузов, рама) №
НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_1.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_5
відмовлено.

На зазначене рішення третя особа -
ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій
просить його скасувати та ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_5 відмовити
повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги посилається на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, а також порушення
і неправильне застосування судом норм
матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, відповідно до статті
303 ЦПК України перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає що скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Задовольняючи частково позовні
вимоги ОСОБА_5, суд першої інстанції
виходив з положень статті 41
Конституції України, статей 321, 328, 391, 392,
638, 655, 656, ЦК України, Закону України
«Про виконавче провадження», Порядку
державної реєстрації (перереєстрації),
зняття з обліку автомобілів, автобусів,
а також самохідних машин,
сконструйованих на шасі автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок та
моделей, причепів, напівпричепів,
мотоколясок, інших прирівняних до них
транспортних засобів та мопедів,
затверджених Постановою Кабінету
Міністрів України від 07 вересня 1998 року
№ 1388, Постанови Пленуму Верховного
суду України від 27 серпня 1976 року № 6
«Про судову практику в справах про
виключення майна з опису» та дійшов
висновку про те, що ОСОБА_5 на законних
підставах набув право власності на
спірний автомобіль.

Суд першої інстанції виходив з того, що
договір купівлі-продажу є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.
Договір купівлі-продажу спірного
автомобіля від 15 січня 2012 року
укладений між сторонами у письмовій
формі, містить всі істотні умови
договору, і чинним цивільним
законодавством не передбачено його
обов'язкове нотаріальне посвідчення.

Проте, з такими висновками погодитися
не можна, оскільки вони зроблені при
неповному з'ясуванні судом обставин, що
мають значення для справи та з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

З матеріалів справи вбачається,
що15 січня 2012 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5
було укладено договір купівлі-продажу
автомобіля, відповідно до якого,
автомобіль марки Lexus RX300, 2000 року
випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2,
державний номер НОМЕР_1, було продано за
80000 гривень. Додатково до вказаного
договору ОСОБА_6 того ж дня, написав
розписку, відповідно до якої він
отримав від ОСОБА_5 грошові кошти в
розмірі 80000 гривень за автомобіль марки
«Lexus RX300», 2000 року випуску, шасі (кузов,
рама) № НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_1
(а.с. 6, 7).

26 листопада 2013 року ОСОБА_6 надав ОСОБА_5
довіреність, якою уповноважив подавати
від його імені документи та заяви,
одержувати документи та довідки, бути
його представником в органах ДАІ з
правом проходження технічного огляду
та зняття з реєстраційного обліку,
митницях, підписувати від його імені
договори, всюди замість нього
підписувати та виконувати всі інші дії,
пов'язані з цією довіреністю (а.с. 5).

Відповідно до статті 203 ЦК
України, зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Згідно частини 2 статті 328 ЦК
України, право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону, а у відповідності
до частини 5 статті 656 ЦК України,
особливості договору купівлі-продажу
окремих видів майна можуть
встановлюватися законом.

Відповідно до статті 655 ЦК
України, за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні покупцеві, а
покупець приймає або зобов'язується
передати майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

На підставі статті 34 Закону
України «Про дорожній рух» № 3353-XII від
30.06.1993 року з відповідними змінами та
доповненнями, перереєстрація, зняття з
обліку транспортних засобів
здійснюється згідно з Постановою
Кабінету Міністрів України № 1388 від 07
вересня 1998 року «Про затвердження
Правил дорожньої реєстрації та обліку
автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, реконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів та мотоколясок».

Відповідно до пункту 1
вищевказаних Правил встановлюється
єдиний на території України порядок
державної реєстрації та обліку
автомобілів; розділом «Державна
реєстрація транспортних засобів»,
визначено документи, що підтверджують
правомірність придбання транспортних
засобів. При цьому, відповідно до
частини 2 пункту 8 Порядку державної
реєстрації (перереєстрації), зняття з
обліку автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, документами, що
підтверджують правомірність придбання
транспортних засобів, є зокрема, -
договори та угоди,укладені на товарних
біржах на зареєстрованих у
Департаменті Державтоінспекції
бланках, договори купівлі-продажу
транспортних засобів, оформлені в
Державтоінспекції, інші засвідчені в
установленому порядку документи, що
встановлюють право власності на
транспортні засоби;

У пункті 2 Правил вказано, що вони
є обов'язковими для всіх юридичних та
фізичних осіб, які є власниками
транспортних засобів.

Такі вимоги є суттєвими умовами
при укладені договору купівля-продажу
автомобіля і їх недотримання не дає
підстав вважати, що такий правочин
відбувся.

Таким чином, законодавством
визначено виключний перелік
документів, які підтверджують
правомірність придбання транспортних
засобів, а тому договір купівлі
продажу від 15 січня 2012 року, укладений
між сторонами у простій письмовій
формі, без дотримання обов'язкового
порядку, щодо відчуження транспортного
засобу, відповідно до статті 58 ЦПК
України, не може вважатись належним
доказом, так як суперечить вимогам
чинного законодавства, яке встановлює
особливий порядок укладання договорів
щодо транспортних засобів.

Наявність довіреності та розписки, не
підтверджує перехід права власності на
автомобіль від ОСОБА_6 до ОСОБА_5

До суду першої інстанції та до суду
апеляційної інстанції не надано
доказів, що при передачі автомобіля він
був знятий з реєстраційного обліку і
його ідентифікаційні номери були
перевірені експертом.

Посилаючись на зазначені документи, як
на докази укладання оплатної угоди по
відчуженню спірного майна, суд першої
інстанції, не встановив факт їх
відповідності вимогам діючого
законодавства, враховуючи, що
правовідносини представництва є
самостійним видом зобов'язань, а
довіреність не містить в собі жодної з
істотних умов договору
купівлі-продажу. Державна реєстрація
автомобіля змінена не була і власником
є ОСОБА_6

Згідно з пунктами 1 та 4 частини 1
статті 309 ЦПК України, підставами для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
або зміни рішення є неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи та порушення або неправильне
застосування судом норм матеріального
або процесуального права .

З огляду на зазначене, за наслідками
розгляду апеляційної скарги ОСОБА_4 на
рішення суду першої інстанції,
апеляційний суд, відповідно до пункту 2
частини 1 статті 307 ЦПК України,
скасовує рішення суду першої інстанції
і ухвалює нове рішення по суті позовних
вимог про відмову ОСОБА_5 у задоволені
позову повністю.

Відповідно до статті 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені витрати.

З урахуванням зазначеного з ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_4 підлягає стягненню
судовий збір сплачений за подання
апеляційної скарги 400 грн. 00 коп.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317,
319 ЦПК України, ст.ст. 203, 328, 655, 656 ЦК
України, ст. 34 Закону України «Про
дорожній рух» № 3353-XII від 30.06.1993 року,
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 1388 від 07 вересня 1998 року, Постановою
Кабінету Міністрів України від 23
грудня 2009 року № 1371, ст. 88 ЦПК України,
судова колегія судової палати ,-

в и р і ш и л
а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 -
задовольнити.

Рішення Київського районного суду м.
Харкова від 05 червня 2014 року-скасувати
і ухвалити нове рішення по суті
позовних вимог.

У задоволені позовних вимог ОСОБА_5 до
ОСОБА_6 відмовити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4
судовий збір у розмірі 400 (чотириста)
гривень 00 копійок.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення.

Касаційна скарга на рішення
апеляційного суду може бути подана
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий-суддя-

Судді колегії-