01.08.2014 року Московський районний суд
м. Харкова у складі судді Крівцова Д.А.,
за участю секретаря Мещерякової О.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Харкові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, які дії в своїх інтересах та
інтересах малолітнього сина ОСОБА_3,
про захист права користування та
зняття з реєстраційного обліку, -
Позивач звернувся до суду з
позовом, в якому просить захистити його
право користування належною йому
квартирою АДРЕСА_1 (далі - Квартира), та
зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_2
та ОСОБА_3, 21.08.2008 року, з належної йому
В обґрунтування позову зазначив,
що є власником вказаної вище Квартири.
В 2010 році внаслідок обману з боку
ОСОБА_2 ним з останньою було укладено
договір дарування належної йому
Квартири. На підставі вказаного
договору ОСОБА_2 була зареєстрована в
Квартирі разом з малолітнім сином
ОСОБА_3 Згідно рішення апеляційного
суду Харківської області від 29.07.2012
року вказаний договір дарування
Квартири був визнаний недійсним,
Квартира повернута у його власність.
Після вказаного судового рішення
відповідач звільнила Квартиру та
переїхала разом з сином у будинок
матері, проте з реєстраційного обліку
за адресою Квартири не знялась, в
зв'язку з чим він звернуся до суду з
В судовому засіданні позивач
позовні вимоги та доводи, викладені в
позові, підтримав в повному обсязі.
Уточнив, що відповідачами за позовом є
ОСОБА_2 та її малолітній син ОСОБА_3
Відповідач в судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином,
про причини неявки суд не повідомив,
заперечень проти позову, заяви про
розгляд справи у його відсутність суду
Оскільки позивач не заперечував
проти такого вирішення справи, суд
проводить заочний розгляд справи та
вирішує її на підставі наявних у ній
Судом встановлені наступні факти
та відповідні ним правовідносини.
Позивач є власником Квартири на
підставі Свідоцтва про право власності
на нерухоме майно від 05.02.2007 року та
рішення апеляційного суду Харківської
області від 29.07.2013 року.

Як вбачається з рішення
апеляційного суду Харківської області
від 29.07.2013 року, вказаним рішенням
визнано недійсним договір дарування
Квартири, укладений між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 В цьому ж рішенні зазначено, що
раніше ухвалене рішення апеляційного
суду Харківської області від 21.03.2012
року у вказаній справі було скасовано
ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ, справу передано на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Згідно довідок № 2/7 від 05.02.2014 року
та № 6/7 від 25.06.2014 року, виданих ЖК
"Радіст", у Квартирі зареєстровані
відповідачі ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ст. 7 Закону України
" Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні",
зняття з реєстрації місця проживання
особи здійснюється на підставі в тому
числі судового рішення, яке набрало
законної сили, про позбавлення права
власності на житлове приміщення або
права користування житловим
приміщенням, про виселення, про
визнання особи безвісно відсутньою або
оголошення її померлою.

Як вбачається з правових позицій,
викладених в узагальненні судової
практики розгляду цивільних справ про
захист права власності та інших
речових прав, що було обговорено та
взято до відома 21 грудня 2012 року на
засіданні пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, при розгляді справ про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням,
судам необхідно розрізняти
правовідносини, які виникають між
власником та колишнім власником житла,
і правовідносини, які виникають між
власником житла та членами його сім'ї,
колишніми членами його сім'ї, а також
членами сім'ї колишнього власника
житла. У першому випадку власник житла
має право вимагати визнання колишнього
власника таким, що втратив право
користування, та зняття його з
реєстрації.

Між тим позивачем не заявлялась
вимога щодо визнання ОСОБА_2 такою, що
втратила право користування Квартирою.

Крім того, як вбачається з довідки
№ 2/7 від 05.02.2014 року, виданої ЖК "Радіст",
у Квартирі зареєстрований також
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є членом сім'ї
(сином) ОСОБА_2

Вимога щодо визнання ОСОБА_3
таким, що втратив право користування
Квартирою, позивачем також не
заявлялась.

Як вбачається з роз'яснень,
викладених в п. 34 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 07.02.2014 року "Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав",
усунення перешкод у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном, зокрема жилим приміщенням,
шляхом зняття особи з реєстраційного
обліку, залежить від вирішення питання
про право користування такої особи
жилим приміщенням відповідно до норм
житлового та цивільного законодавства
(наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР;
стаття 405 ЦК).

В правових позиціях, викладених у
вказаному вище узагальненні судової
практики, також зазначено, що
розглядаючи позовні вимоги про
усунення перешкод у користуванні
власністю, а саме житловим приміщенням,
шляхом зняття з реєстрації та
покладення зобов'язання на Відділ
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб (далі ? ВГІРФО) ДМУ УМВС
провести зняття реєстрації особи із
зазначеної адреси, суди часто
задовольняють позов у повному обсязі,
не звертаючи уваги на те, що вимоги про
покладення зобов'язання провести
зняття з реєстрації є передчасними,
оскільки відповідно до вимог статті 7
Закону України від 11 грудня 2003 року №
1382-IV «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» зняття з реєстрації місця
проживання здійснюється протягом семи
днів на підставі заяви особи, запиту
органу реєстрації за новим місцем
проживання особи, остаточного рішення
суду.

Закон № 1382-IV є спеціальним
нормативно-правовим актом, який
регулює правовідносини, пов'язані зі
зняттям з реєстрації місця проживання,
положення статті 7 цього Закону
підлягають застосуванню до всіх
правовідносин, виникнення, зміна чи
припинення яких пов'язані з юридичним
фактом зняття з реєстрації місця
проживання.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Оскільки позивачем не заявлялись
вимоги щодо вирішення питання про
право користування відповідачів
спірною Квартирою відповідно до норм
житлового та цивільного законодавства,
суд приходить до висновку щодо
передчасності вимог позивача про
зняття відповідачів з реєстраційного
обліку за місцем проживання в Квартирі,
в зв'язку з чим відмовляє в задоволенні
позову.

Керуючись ст. 10, 11, 60, 208-209, 212-215, 224-226 ЦПК
України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 -
відмовити.

Заочне рішення може бути
переглянуто судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача. Заяву
про перегляд заочного рішення може
бути подано відповідачем протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне
рішення в апеляційному порядку до
апеляційного суду Харківської області
через Московський районний суд м.
Харкова протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
розгляді справи, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на подачу
апеляційної скарги позивачем та
письмової заяви про перегляд заочного
рішення відповідачем.

Суддя
Крівцов Д.А.