Справа № 204/3380/14-ц
Провадження № 2/204/1681/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2014 року Красногвардійський
районний суд м.Дніпропетровська в
складі:

головуючої
судді Токар Н.В.,

при секретарі
Шляховій Н.В.,

за участю представника позивача
ОСОБА_1,

за участю представника відповідача
адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у
м.Дніпропетровську цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2014 року позивач звернулась до
суду з позовною заявою, уточнивши
позовні вимоги (а.с.77-78), просила
стягнути з відповідача попередньо
сплачену частку вартості квартири за
попереднім договором в розмірі 65000 грн.
00 коп.; 1500 грн. 00 коп. - суму коштів,
витрачених за посвідчення
попереднього договору; судові витрати
по справі у сумі 665 грн. 00 коп. просила
покласти на відповідача.

В обґрунтування позовної заяви,
позивач вказала на те, що 28 січня 2011
року між нею та ОСОБА_4 було укладено
попередній договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, згідно умов якого
позивач попередньо оплатила частку
вартості квартири у сумі 40000 грн. 00 коп.
Далі, позивач відмовилась від
подальшого виконання умов
попереднього договору через недолік
квартири та запропонувала відповідачу
повернути грошові кошти, на що останній
відмовився, у зв'язку з чим, позивач
вимушена вернутись до суду із
зазначеною позовною заявою.

У судовому засіданні представник
позивача підтримала уточнену позовну
заяву, просила її задовольнити,
посилаючись на підстави, зазначені в
позовній заяві.

В судовому засіданні представник
відповідача позовні вимоги не визнала
повністю, заперечувала проти їх
задоволення, посилаючись на те, що
позивачем було пропущено строк
звернення до суду із зазначеною
позовною заявою, що є підставою для
відмови в задоволенні позовних вимог;
крім того, зазначила, що в пункті 4
попереднього договору від 28 січня 2011
року, передбачено, що в разі
необгрунтованого без поважних причин
ухилення від укладення договору
купівлі-продажу квартири зі сторони
ОСОБА_3, у вигляді відмови від купівлі
квартири, ОСОБА_4 має право на
відшкодування збитків в сумі 40000,00 грн.,
тобто сума залишається у ОСОБА_4 За
таких обставин, відповідач вважає, що
позивач необгрунтовано та без поважних
причин ухилилась від укладення
договору купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_2, при цьому, позивач, особисто,
зазначила та визнала, що вона дійсно
відмовилась від подальшого виконання
умов попереднього договору, у зв'язку з
обманом, на її думку, з боку ОСОБА_4
Вважає, що відмова позивача є
необгрунтованою, з надуманих причин,
оскільки обману з боку ОСОБА_4 не було, у
зв'язку з чим, відсутні підстави для
повернення позивачу суми попередньо
оплаченої частки вартості квартири,
тому, просила відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Вислухавши сторони, вивчивши та
дослідивши письмові матеріали справи у
їх сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги задоволенню не підлягають у
зв'язку з наступним.

Згідно вимог статті 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Частиною 1 статті 635 ЦК України,
попереднім є договір, сторони якого
зобов'язуються протягом певного строку
(у певний термін) укласти договір в
майбутньому (основний договір) на
умовах, встановлених попереднім
договором.

В судовому засіданні встановлено, що 28
січня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було
укладено попередній договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який
був посвідчений приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 (а.с.7).

За умовами попереднього договору,
сторони зобов'язалися терміном до 05
квітня 2011 року укласти договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
власником якої був ОСОБА_4 на підставі
договору купівлі-продажу квартири,
посвідченого нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 23.10.2010 року
за реєстровим №2099 (пункт 1 попереднього
договору).

Згідно умов попереднього договору
купівлі-продажу, ОСОБА_3 попередньо
було оплачено частку вартості квартири
у сумі 40000 грн. 00 коп., що передбачено п.2
попереднього договору (а.с.7).

Необґрунтоване ухилення однієї із
сторін від укладення основного
договору, передбаченого попереднім
договором, може бути підставою для
відшкодування другій стороні збитків,
завданих простроченням, якщо інше не
встановлено попереднім договором або
актами цивільного законодавства
(частина 2 статті 635 ЦК України).

Пунктом 4 попереднього договору від 28
січня 2011 року, передбачено, що в разі
необгрунтованого без поважних причин
ухилення від укладення договору
купівлі-продажу квартири зі сторони
ОСОБА_3, в вигляді відмови від купівлі
квартири, ОСОБА_4 має право на
відшкодування збитків в сумі 40000,00 грн.,
тобто сума залишається у ОСОБА_4 (а.с.7).

Встановлені судом обставини справи та
аналіз наведених норм матеріального
права дає підстави для висновку про те,
що, вирішуючи спір про повернення
авансу та відшкодування збитків,
завданих одній із сторін попереднього
договору, судом встановлена причина не
укладення основного договору - недолік
квартири АДРЕСА_1, а саме користування
квартирою через прохід, який пролягав
через комунальну квартиру.

Отже судом встановлено, що ОСОБА_4 не
відмовлявся і не ухилявся від
укладення основного договору, а
позивач, навпаки, необґрунтовано
ухилилась від укладення договору.

Зазначені обставини встановлені у
зв'язку з наступним.

Як вбачається з позовної заяви,
підписаної особисто позивачем ОСОБА_3,
а також, вислухавши заперечення
представника позивача, дані останньою
в судовому засіданні, як позивач, так і
її представник, визнали, що ОСОБА_3
дійсно відмовилась від подальшого
виконання умов попереднього договору,
що відповідно до вимог ч.1 ст.61 ЦПК
України є обставинами, які визнані
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, і такими, що не
підлягають доказуванню.

Крім того, рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 13.08.2013
року (а.с.38-43) по справі за апеляційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення Кіровського
районного суду м.Дніпропетровська від
12.04.2013 року по справі за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_4 про визнання попереднього
договору недійсним, стягнення грошової
суми, ОСОБА_3 відмовлено в повному
обсязі в задоволенні позовних вимог, що
в силу ч.3 ст.61 ЦПК України, є
обставинами, які не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Зазначеним рішенням апеляційного суду
встановлено, що договір
купівлі-продажу квартири не був
укладений з вини самої позивачки, яка
не з'явилась в нотаріальну контору для
його укладення; також встановлено, що
надаючи згоду на укладення
попереднього договору ОСОБА_3 була
згодна здійснювати користування своєю
квартирою через прохід, який пролягав
через комунальну квартиру і обману з
боку відповідача ОСОБА_4 за цих
обставин не вбачається, як і не
вбачається умислу на введення ОСОБА_3 в
оману; встановлено, що ОСОБА_3 не надано
доказів того, що ОСОБА_4 є стороною
судового спору про усунення перешкод у
користуванні сходовою площадкою; не
надає таких доказів ОСОБА_3 і по даній
справі, а замість цього посилається на
судові повістки адресовані ОСОБА_7 по
справі 2-2121/10; встановлена відсутність
порушення з боку ОСОБА_4 пункту 5
попереднього договору від 28.01.2011 р.;
також встановлена необґрунтованість
посилання ОСОБА_3 на наявність проходу
до кв.5-а через комунальну квартиру як
на обставину, що має істотне значення;
встановлено, що ОСОБА_4 мав намір
продати ОСОБА_3 свою квартиру саме з
наявністю такого проходу, про що не
замовчував, а навпаки здійснив показ
квартири, який проводився саме через
прохід комунальної квартири, після
якого, позивачка погодилась на
укладення попереднього договору
(а.с.38-43).

За таких обставин, суд дійшов висновку,
що основний договір не був укладений в
строк до 05 квітня 2011 року саме з вини
позивача, яка навмисно ухилилась від
укладання цього договору з
необґрунтованих, надуманих причин.

Отже, позивач, відповідно до вимог ст.10
ЦПК України, повинна була довести за
допомогою належних та допустимих
доказів, з урахуванням положень
ст.ст.57-59 ЦПК України, зазначені нею
обставини того, що відповідач ввів її в
оману, таких доказів вона не надала
суду.

Згідно ст.58 ЦПК України, належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Сторони мають
право обґрунтовувати належність
конкретного доказу для підтвердження
їхніх вимог або заперечень. Суд не бере
до розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, які
одержані з порушенням порядку,
встановленого законом. Обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування, що передбачено ст.59 ЦПК
України.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Отже, аналіз наявних та досліджених
письмових доказів підтверджує, що
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1 не був укладений саме з вини
позивача ОСОБА_3

Інші посилання представника позивача є
безпідставними, спростовуються
наведеними обставинами, а докази, на
які посилається остання, не
ґрунтуються на законі.

Відповідно до статті 256 ЦК України,
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

За змістом частини 2 статті 267 ЦК
України, заява про захист цивільного
права або інтересу має бути прийнята
судом до розгляду незалежно від спливу
позовної давності.

Відповідно до статті 257 ЦК України,
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно частини 2 статті 261 ЦК України,
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Як було з'ясовано в судовому засіданні,
позивач, знаючи про існування
попереднього договору від 28.01.2011 р. і
можливість його скасування, мала право
на звернення до суду з позовною заявою.
З цього дня - 28.01.2011 року, відповідно до
частини 2 статті 261 ЦК України, і
починається перебіг строку позовної
давності, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права. Отже, строк позовної давності,
сплинув 29 січня 2014 року. З огляду на це,
позивач звернулась до суду з позовною
заявою про стягнення грошових коштів
тільки 15 травня 2014 року, згідно
вхідного штампу канцелярії суду (а.с.3).
Таким чином, позивачем був пропущений
строк звернення до суду за захистом
порушених прав.

Посилання представника позивача на те,
що вона зверталась до інших судів та
поверненням їй позовних заяв у зв'язку
з непідсудністю, не ґрунтуються на
законі.

Згідно частини 4 статті 267 ЦК України,
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.
Така заява була зроблена представником
відповідача.

Таким чином, зібрані у справі докази та
їх наявна оцінка вказують на наявність
підстав для відмови у задоволенні
позовних вимог.

Відповідно до ст.ст.84,88 ЦПК України,
вимоги позивача щодо відшкодування
коштів, витрачених за посвідчення
попереднього договору, судових витрат,
задоволенню не підлягають, оскільки
останній в позові відмовлено.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 10, 11, 57-61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ч.2
ст.635 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Красногвардійський районний суд
м.Дніпропетровська шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Суддя
Н.В.
Токар