АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22 -ц/796/8241/2014 року
Головуючий у 1-й інстанції: Яровенко Н.О.
Доповідач: Чобіток А.О.
Ухвала

Іменем України

12 червня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого - судді Чобіток А.О..

суддів - Немировської О.В.,Ящук Т.І.

при секретарі - Лужецькій І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1 подану в інтересах ОСОБА_2 на
ухвалу Дніпровського районного суду
м. Києва від 21 травня 2014 року в справі
за позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства
«Укргазпромбанк», 3-я особа: ПрАТ
«Олеський Завод мінеральних вод» про
визнання договору поруки припиненим,-

в с т
а н о в и л а:

В квітні 2014 року позивач
пред»явив вказаний позову до
відповідача, посилаючись на те, що
укладений між ним та банком договір
поруки від 09.04.2010 року, яким було
забезпечено договір банківського
кредиту від 09.04.2010 року між ПАТ
«Укргазпромбанк» та ПрАТ «Олеський
Завод мінеральних вод» є припиненим з
10.09.2012 року,оскільки додатковою угодою
№13 від 10.09.2012 року без його
повідомлення та згоди відбулася зміна
зобов»язань, забезпеченого порукою,
внаслідок чого збільшився обсяг
відповідальності його як поручителя.

Ухвалою Дніпровського районного
суду м. Києва від 21 травня 2014 року за
клопотанням відповідача позовну заяву
залишено без розгляду на підставі п.6 ч.1
ст.207 ЦПК України з посиланням на п.12
договору поруки,яким передбачено, що
всі спори, які випливають з договору,
підлягають вирішенню у Третейському
суді при Асоціації українських банків.

В апеляційній скарзі представник
позивача просить скасувати ухвалу суду
першої інстанції та направити справу
до того ж суду для продовження
розгляду. Зазначає,що судом
неправильно застосовано норми
матеріального та процесуального права.
Вважає, що оскільки порука припинилася
03 вересня 2011 року автоматично , у силу
закону , то і третейське застереження
втратило свою силу.

Вислухавши доповідь судді ,
пояснення представників сторін,
обговоривши доводи апеляційної скарги
, обставини справи , колегія суддів
приходить до наступного.

Встановлено, що 09.04.2010 року між
ПАТ Укргазпромбанк» та ОСОБА_2 був
укладений договір поруки № 10-П/10-Л про
забезпечення виконання зобов»язань за
договором банківського кредиту №
2-КЛ/10-Л між ПАТ Укргазпромбанк» та ПАТ
«Олеський завод мінеральних вод» ,
відповідно до умов якого ОСОБА_2 взяв на
себе зобов»язання відповідати перед
банком в тому ж обсязі, що і
позичальник ( ПАТ «Олеський завод
мінеральних вод»), включаючи сплату
кредиту, процентів за користування
кредитом , комісій, пені, штрафних
санкцій, інших платежів, передбачених
кредитним договором, відшкодування
збитків .

Пунктом 12 вказаного договору поруки №
10-П/10-Л визначено, що всі спори, які
випливають з договору, підлягають
вирішенню у Третейському суді при
Асоціації українських банків, що є
третейським застереженням.

11.04.2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду
першої інстанції з позовною заявою про
визнання вищезазначеного договору
поруки припиненим на підставі ст. 559 ЦК
України .

Відповідно до п. 6 ст. 207 ЦПК
України, суд постановляє ухвалу про
залишення заяви без розгляду, якщо між
сторонами укладено договір про
передачу спору на вирішення до
третейського суду і від відповідача
надійшло до початку з»ясування
обставин у справі та перевірки їх
доказами заперечення проти вирішення
спору у суді.

Залишаючи позов ОСОБА_2 без
розгляду, суд виходив з того, що між
сторонами укладено договір про
передачу спору на вирішення до
третейського суду, про що заявлено
відповідачем у справі .

Проте з таким висновком суду
колегія суддів погодитися не може,
виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК
України одним зі способів захисту
цивільних прав та інтересів є визнання
права, що в рівній мірі означає як
наявність права, так і його відсутність
або й відсутність обов»язків.

Частиною 1 статті 559 ЦК України
визначено, що припинення поруки у разі
зміни основного зобов»язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності, презюмується.

Таким чином, звернення особи до
суду з позовом про визнання поруки
такою, що припинена, на підставі ч. 1 ст.
559 ЦК України не є необхідним, проте
такі вимоги можуть розглядатись судом
у разі наявності відповідного спору.

Тобто, у разі невизнання
кредитором права поручителя,
передбаченого ч. 1 ст. 559 ЦК України , на
припинення зобов»язання за договором
поруки таке право підлягає захисту
судом за позовом поручителя шляхом
визнання його права на підставі п. 1 ч. 2
ст. 16 ЦК України.

При цьому з дати припинення
поруки, автоматично, у силу закону,
втрачає свою силу і третейське
застереження.

На підставі викладеного, у разі
задоволення вимоги ОСОБА_2 про
припинення договору поруки, остання
буде вважатись припиненою з 10.09.2012
року, в зв»язку з чим з вказаної дати
буде вважатись припиненим і
третейське застереження , що
автоматично виключає розгляд даної
справи третейським судом.

За таких обставин, колегія
суддів вважає, що ухвалу суду неможна
визнати законною та обґрунтованою, а
тому вона підлягає скасуванню з
направленням справи до суду першої
інстанції для розгляду по суті .

Керуючись ст.ст. 303,304,307,312-315,319, 383,387
ЦПК України,колегія суддів,-

у х в
а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подану в
інтересах ОСОБА_2 задовольнити .

Ухвалу Дніпровського районного
суду м. Києва від 21 травня 2014 року
скасувати, справу передати на розгляд
по суті до суду першої інстанції .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий :
Судді: