АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження : 22ц/790/3050/14 Головуючий 1-ї інстанції Усенко С.І.
Справа № 2- 610/551/14 Доповідач - Шевченко Н.Ф.
Категорія : договірне.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Шевченко Н.Ф.

суддів - Черкасова В.В., Кокоші В.В.

при секретарі - Ткаченко Г.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 11 березня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства ДельтаБанк до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2014 року Публічне акціонерне товариство ДельтаБанк звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості, посилаючись на те, що у червні 2006 року між ТОВ Український промисловий банк та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір та додатковий Договір, згідно умов якого позивач надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 6531,04 євро з розрахунку 8,5% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк по 18 червня 2012 року.

На виконання умов кредитного договору між ТОВ Український промисловий банк та ОСОБА_2 (поручитель) і ОСОБА_1 (боржник) у червні 2006 року було укладено договір поруки, згідно з яким Поручитель поручається перед Кредитором за виконання Боржником зобов'язань за кредитним договором, при цьому Поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що і Боржник.

У червні 2010 році було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ Укрпромбанк на користь АТ ДельтаБанку , відповідно до п.4.1 якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, ТОВ Укропромбанк передає (відступає) ПАТ Дельтабанку права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань перед Національним Банком.

Таким чином ПАТ ДельтаБанк набуло право вимоги за даним кредитним договором.

В результаті неналежного виконання відповідачем умов Кредитного договору, станом на 20 листопада 2013 року утворилась заборгованість в сумі 45 640,08 грн., з яких - тіло кредиту 29 833,28 грн., заборгованість за відсотками 12 215,31 грн., комісія 3 591, 49 грн.

Також позивач просив стягнути з відповідачів судовий збір в сумі 456,40 грн.

Відповідачі позов не визнали, заперечували проти його задоволення.

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 11 березня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ ДельтаБанк заборгованість за кредитним договором в розмірі 45 640,08 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 456,40 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом норм процесуального і матеріального права

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1, представника банку, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що сторонами були заявлені у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного.

Згідно зі ст.ст. 1, 4 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів.

Відповідно до ст. 202 ЦКЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Презумція правомірності правочину визначена законодавцем у ст. 204 ЦК України.

Згідно цієї правової норми правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Сторони мають право укласти договір, який не передбачено актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Правовідносини з надання кредиту регулюються параграфом 2 главою 71 Цивільного кодексу України.

Правовідносини, що стосуються поруки, регулюються параграфом 3 глави 49 ЦК України.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Зі змісту наведеної правової норми випливає, що порука є угодою щодо прийняття третьою особою на себе обов'язку поручитися перед кредитором за виконання боржником свого зобов'язання та нести відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов'язання боржником шляхом відшкодування у грошовій формі того, що не було виконане боржником.

Таким чином, порука є способом забезпечення виконання зобов'язання (як правило, грошового).

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного забов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного забов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

При вирішенні даного питання слід виходити із норми ст. 526 ЦК, про те, що забов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. І якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного забов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх забов'язань за договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення забов'язання . Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. Пред'явленням вимоги до поручителя може бути як вручення йому вимоги так і пред'явлення до нього позову.

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України та роз'яснень, що містяться у п.22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами цивільної справи, 19 червня 2006 року між ТОВ Український промисловий банк та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 392/06-КВ згідно якого позичальнику на умовах строковості, платності та забезпеченості було надано кредит у сумі 6 531,04 Євро з кінцевим строком його погашення 18 червня 2012 року та сплатою щомісячних процентів за користування кредитними коштами в розмірі 8,5% річних (а.с.6-10).

За умовами зазначеного Договору позичальник ОСОБА_1 зобов'язувалася погашати заборгованість за кредитом згідно з обумовленим сторонами графіком погашення кредитної заборгованості та сплачувати щомісячні проценти за користування кредитними коштами.

Однак відповідач ОСОБА_1 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує і станом на 20.11.2013 року має загальну заборгованість за кредитами у сумі 45 640,08 грн.

Доказів того, що загальні сума заборгованості по вказаним кредитним договором має бути іншою, ОСОБА_1 не надано.

В забезпечення виконання позичальником - ОСОБА_1 своїх договірних зобов'язань за вказаним Договором, того ж дня, тобто 19 червня 2006 року між ТОВ Український промисловий банк та ОСОБА_2 бу укладений договір поруки № 392/06-КВ-П згідно якого останній поручився перед кредитором за виконання позичальником у повному обсязі узятих на себе кредитних зобов'язань та взяв на себе солідарну з боржником відповідальність за їх невиконання, в тому числі, й що стосується відсотків, штрафних санкцій (а.с.21).

З матеріалів справи вбачається, що договором поруки п.10 зазначено, що цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до повного виконання боргових забов'язань.

Отже, вказаним договором поруки встановлено строк її припинення.

27 листопада 2009 року між ТОВ Український промисловий банк та ОСОБА_1 був укладений додатковий договір № 1 до кредитного договору № 392/06-КВ відповідно якого був змінений графік погашення кредиту, змінена процентна ставка в результаті чого відбулось подорожчання кредиту на 3 829,74 грн. у звязку з чим збільшився обсяг відповідальності поручителя без його згоди (а.с.11-12).

Отже, з моменту підвищення процентної ставки за кредитними договорами без згоди поручителя порука припинена, а подальші дії не мають правового значення і не відновлюють дію поруки.

Крім того, вимоги щодо солідарного стягнення за кредитом з ОСОБА_2 (поручитель) і ОСОБА_1 (боржник) задоволенню не підлягають також і тому, що відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимог до поручителя. Пред`явлення вимоги до поручителя є як направлення йому вимоги про погашення боргу, так і пред`явлення до нього позову, однак протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання червня 2012 року Публічне акціонерне товариство ДельтаБанк не пред`явив вимоги до поручителя про сплату заборгованості за кредитним договором, а тому порука вважається припиненою.

В судовому засіданні представник Банку підтвердив, що доказів належного повідомлення поручителя про наявний борг немає.

З огляду на наведене, на підставі п.п.1 ч.1 ст.309 ЦПК України судова колегія змінює рішення в зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Керуючись ст.ст. 209, 218, п.1 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 11 березня 2014 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_3 скасувати, та ухвалити нове рішення.

Відмовити Публічному акціонерному товариству ДельтаБанк у задоволенні позову до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 392/06-КВ від 19 червня 2006 року та на підставі договору поруки № 392/06-КВ-П від 19 червня 2006 року про стягнення суми заборгованості за кредитним договором у сумі 45 640,08 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 456,40 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня його проголошення.

Головуючий

Судді