АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22ц/796/7695/14
Головуючий у 1 інстанції - Соколов О.М.
Доповідач - Панченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2014 року
м.Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
м.Києва у складі:

Головуючого -
Панченка М.М.

Суддів -
Вербової І.М., Кирилюк Г.М.

При секретарі -
Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1, яка діє
за дорученням ОСОБА_2, на рішення
Печерського районного суду м.Києва від
28 квітня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Публічного акціонерного
товариства «Дельта-Банк», Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»,
треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
правочину недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року позивач ОСОБА_2
звернувся з позовом до Публічного
акціонерного товариства «Дельта-Банк»,
Публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк», треті особи ОСОБА_3,
ОСОБА_4 і просив винести рішення, яким
визнати недійсним договір
купівлі-продажу прав вимоги за
кредитами від 8.12.2011 року, укладеним між
ПАТ«Дельта-Банк та ПАТ«УкрСиббанк».

Послався на те, що він, позивач, є
поручителем перед «УкрСиббанк» за
виконання кредитних зобов»язань
третьою осбою ОСОБА_3.

8.12.2011 року між відповідачами
укладена угода купівлі-продажу прав
вимоги за указаним кредитом, про що
позивач, як поручитель, не був належним
чином повідомлений, що на думку
позивача є порушенням вимог ст.516 ЦК
України.

Рішенням Печерського районного
суду м.Києва від 28 квітня 2014 року в
позові відмовлено/а.с.144-145/.

В поданій апеляційній скарзі
ОСОБА_1, яка діє за дорученням ОСОБА_2,
просить скасувати рішення Печерського
районного суду м.Києва від 28 квітня 2014
року, пославшись на те, що суд не
врахував доводи викладені в позовній
заяві, та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позов/а.с.1438-151/.

Заслухавши доповідь по справі,
пояснення учасників процесу, вивчивши
матеріали справи та обговоривши
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
належить відхилити, а рішення залишити
без змін з таких підстав.

Встановлено, що відповідно до
договору поруки №45294 від 27.09.2006 року між
позивачем та ПАТ «УкрСиббанк» позивач
ОСОБА_2 поручився за виконання
кредитних зобов»язань ОСОБА_3 перед
ПАТ«УкрСиббанк» у розмірі 150.000 дол.США,
згідно кредитного договору від 27.09.2006
року /а.с.45-53, 60-62/.

Таким чином, між позивачем
ОСОБА_2 та ПАТ«УкрСиббанк» виникли
договірні відносини поруки, в силу
яких, відповідно до ст.553 ЦК України
поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов"язку.

Встановлено, що 8.12.2011 року
кредитор ПАТ «УкрСиббанк» продав на
користь ПАТ»АльфаБанк» право вимоги за
кредитними договорами, в тому числі і
за кредитним договором від 27.09.2006 року,
укладеного між ПАТ»УкрСиббанк» та
ОСОБА_3 /а.с.7-44/.

Відповідно до п.9.12. кредитного договору
позичальник надає банку згоду:
передавати права і обов»язки Банку за
даним Договором третій особі, без
отримання на це додаткової згоди
позичальника.

Згідно до ст.627 ЦК України сторони
є вільними в укладенні договору,
виборі контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв, ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Позивач ОСОБА_2 вважаючи, що він,
як поручитель, повинен бути
повідомленим про переуступку прав
вимоги за кредитним договором,
звернувся з даним позовом до суду.

Положенням ст.516 ЦК України, на
яку посилається позивач, встановлений
лише ризик настання несприятливих для
нового кредитора наслідків у разі, якщо
боржник не був письмово повідомлений
про заміну кредитора у зобов»язанні. У
цьому разі виконання боржником свого
обов»язку первісному кредиторові є
належним виконанням.

Відмовляючи у позові, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
правомірно зазначив, що правочин може
бути визнаний недійсним лише з підстав
і за наслідками передбаченими законом.

Відповідно до ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п»ятою та шостою ст.203
цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що,
відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції обгрунтовано виходив
з того, що відповідачами при укладанні
спірної угоди дотримані вимоги,
встановлені частинами першою-третьою,
п»ятою та шостою ст.203 ЦК України, які є
необхідними для чинності правочину.

Позивач не навів суду доказів,
які б могли свідчити про недійсність
укладеного відповідачами правочину чи
окремих його частин.

На підставі викладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що рішення
судом першої інстанції ухвалене на
повно з»ясованих обставинах з
дотриманням вимог матеріального та
процесуального права, а доводи,
викладені в апеляційній скарзі не
спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст.307,308 ЦПК України,
колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє за
дорученням ОСОБА_2, відхилити, а
рішення Печерського районного суду
м.Києва від 28 квітня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала може бути оскаржена протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили шляхом подачі касаційної скарги
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ.

Головуючий

Судді