Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.10.2014 Справа №607/11865/14-ц
Тернопільський міськрайонний суд
Тернопільської області в складі:

головуючої
Герчаківської О.Я.,

з участю секретаря
Мандзія В.П.,

представника позивача
ОСОБА_1,

відповідача
ОСОБА_2,

представника
відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Тернополі
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди, -

в с т а
н о в и в:

ОСОБА_4 звернулася в суд із позовом до
відповідача ОСОБА_2 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди. В
обґрунтування позовних вимог позивач
зазначила, що вона разом із рідною
сестрою ОСОБА_5, з однієї сторони, та
ОСОБА_6, з другої сторони, є
співвласниками будинку за адресою:
АДРЕСА_1 25 жовтня 2013 року позивач та
ОСОБА_5 розпочали ремонт у двох
кімнатах вищевказаного будинку.
Відповідач, який є тестем ОСОБА_6,
дізнавшись про це, прийшов до будинку
для того, щоб з'ясувати обставини
початку ремонту, та спричинив конфлікт,
який супроводжувався особливою
зухвалістю та цинізмом, і був
спрямований особисто проти позивача
шляхом фізичного та морального тиску.
Під час конфлікту позивач зазнала
серцевого нападу і через декілька днів
її було госпіталізовано на стаціонарне
лікування, що послужило написанням
позивачем заяви в прокуратуру
м.Тернополя про притягнення до
кримінальної відповідальності
відповідача. Через деякий час ОСОБА_4
отримала повідомлення від
Тернопільського МВ УМВС України в
Тернопільській області про прийняте
рішення щодо неможливості внесення
відомостей про кримінальне
правопорушення до Єдиного реєстру
досудових розслідувань відносно
ОСОБА_2 Під час перебування на
стаціонарному лікуванні у
Тернопільській міській комунальній
лікарні з 27 листопада 2013 року по 02
грудня 2014 року з діагнозом
гіпертонічна хвороба ІІ ступеня,
гірептонічне серце, кардіосклероз з
метаболічною кардіоміопатією, на
придбання лікарських засобів та
засобів особистої гігієни позивач
витратила кошти на загальну суму 1198,19
грн. Окрім матеріальної шкоди їй було
завдано і моральну шкоду, оскільки
після спричиненого відповідачем
конфлікту ОСОБА_4 була змушена довго
лікуватись, що спричинило порушення
нормального ритму життя, було втрачено
час на проведення ремонту її власності.
Через спричинене хвилювання позивач не
може нормально спілкуватися з рідними
та близькими, нею втрачені зв'язки з
оточуючим світом, а тому нанесену їй
моральну шкоду оцінює у 20000 грн. На
підставі викладеного ОСОБА_4 просить
суд стягнути з відповідача в її користь
матеріальну шкоду у розмірі 1198,19 грн. та
моральну шкоду, яку оцінює у 20000 грн.

Позивач та її представник у судовому
засіданні позовні вимоги підтримали з
підстав, викладених у позовній заяві,
просили задовольнити в повному обсязі.

Відповідач та його представник в
судовому засіданні проти позову
заперечили та просили суд відмовити у
його задоволенні.

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_7 суду пояснила, що є дочкою
відповідача ОСОБА_2 В будинку по
АДРЕСА_1 вона проживає разом із
чоловіком та двома дітьми.
Повернувшись додому 25 жовтня 2013 року,
вони побачили, що позивач розпочала
ремонтні роботи, не попередивши їх. В
будинку було брудно, на підлозі лежали
затоптані коврики. Відповідач по
справі - батько свідка їхав додому і
вирішив зайти до них в гості. Побачивши
ремонті роботи, він запитав позивача
про документи, які дають їй право
здійснювати ремонт в кімнатах, так як
реального поділу будинку ще не було,
однак існувала домовленість про те, в
яких кімнатах буде проживати позивач
разом із своєю сестрою. Коли прийшов
ОСОБА_2, у будинку уже знаходились
ОСОБА_4, її сестра ОСОБА_5 та їхній зять.

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_6 суду пояснив, що 25 жовтня 2013
року, коли він повернувся додому на
АДРЕСА_1 побачив там ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
сина позивача ОСОБА_8, які проводили
ремонт у другій половині будинку. Всі
матеріали переносилися по ковриках, а
тому в будинку було брудно. Після чого
приїхав його тесть ОСОБА_2, який стояв і
спостерігав за усім, що відбувається.
Він не застосовував до позивача
фізичну силу, не шарпав її і не обзивав.
Навпаки ОСОБА_4 разом із ОСОБА_5
висловлювались нецензурними словами.
ОСОБА_2 подивився на все, що
відбувалося, послухав сварку позивача
і її сестри та пішов додому.

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_5 суду пояснила, що вона є рідною
сестрою позивача по справі ОСОБА_4
Приблизно в жовтні 2013 року ОСОБА_8
прийшов до будинку по АДРЕСА_1 та
розпочав там ремонті роботи. Вони з
сестрою приготували обід і разом з
Пироговичем на автомобілі приїхали до
ОСОБА_8 В той час до будинку увірвався
ОСОБА_2 і почав «теліпати» ОСОБА_4,
питати: «Що ти тут за одна?»,
нецензурними словами не називав. Тоді
з'явився ОСОБА_6 Після даного випадку
позивач лежала в лікарні.

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_8 суду пояснив, що є сином
позивача ОСОБА_4 25 жовтня 2013 року він
приїхав із сином ОСОБА_9 в будинок за
адресою: АДРЕСА_1, де вони разом
здійснювали ремонт. В будинку були
діти. Близько обіду прийшли ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, які принесли їм попоїсти.
Пізніше приїхав відповідач ОСОБА_10,
який побачивши ремонт, почав кричати до
його матері та розмахував перед нею
руками. Свідок бачив, як відповідач
забирав свої руки з ділянки шиї ОСОБА_4,
остання повідомила йому, що ОСОБА_2 її
шарпав. При даному конфлікті були
присутні також дочка відповідача
ОСОБА_7, її чоловік ОСОБА_6 та ОСОБА_5 Про
конфлікт було повідомлено працівників
міліції, хто їх викликав не пригадує,
але вони не приїхали.

Допитаний в судовому засіданні в
якості свідка відповідач ОСОБА_2 суду
пояснив, що 25 жовтня 2013 року він їхав
додому з ринку м.Тернополя. Оскільки
проживає неподалік дочки ОСОБА_7, то
постійно проходить повз її будинок.
Побачивши, що двері в будинку відкриті,
він зрозумів, що вдома хтось є та
вирішив зайти. Зайшовши всередину,
почув суперечку, сперечалися ОСОБА_7 і
ОСОБА_4 з приводу ремонтних робіт, які
там проводилися без попередження.
Свідок сказав дочці викликати
працівників міліції, однак до їх
приїзду всі порозходилися, а тому
виклик скасували. Протягом свого
перебування в будинку він не шарпав і
будь-яким іншим чином не зачіпав
позивача, не говорив в її сторону
будь-яких образливих слів, не спричиняв
тілесних ушкоджень, і ніхто з присутніх
таких дій стосовно ОСОБА_4 не вчиняв.
Позивач і її сестра покинули будинок
самостійно, він побув ще півгодини і
пішов додому. Коли прийшов в будинок
дочки, зять ОСОБА_6 знаходився на кухні,
дочка в коридорі, а діти були в залі.

Заслухавши пояснення позивача, її
представника, відповідача та його
представника, покази свідків,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що заявлений позов не підлягає
до задоволення, виходячи з наступного.

Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень; докази
надаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі; доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є
співвласниками будинку за адресою:
АДРЕСА_1

В силу ч.1 ст.317 ЦК України власникові
належать права володіння, користування
та розпорядження своїм майном. Право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні
(ч.1 ст.321 ЦК України).

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 11 червня 2012 року усунуто
ОСОБА_4, ОСОБА_5 перешкоди у
користуванні будинковлодінням АДРЕСА_1
вселено ОСОБА_4, ОСОБА_5 в дане
будинковолодіння; зобов'язано ОСОБА_6
надати ОСОБА_4, ОСОБА_5 ключі від вхідних
дверей будинку АДРЕСА_1

05 листопада 2013 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4
звернулись до прокуратури м.Тернополя
із скаргою, в якій вказують, що 25 жовтня
2013 року ОСОБА_2 увірвався до їх кімнати
по АДРЕСА_1 і почав скандалити,
погрожувати викинути їх з хати. Вони
просять розглянути дану скаргу, на якій
підставі ОСОБА_2 перешкоджає робити
ремонт, погрожує, скандалить, викликає
міліцію.

Згідно висновку про результати
розгляду скарги ОСОБА_4, складеного 13
листопада 2013 року дільничним
інспектором міліції начальником ВДІМ
Тернопільського МВ УМВС України в
Тернопільській області ОСОБА_11,
підстав для внесення відомостей до
Єдиного реєстру досудових
розслідувань та початку розслідування
по факту скарги ОСОБА_4 не має, оскільки
під час даного конфлікту не було
грубого порушення громадського
порядку з мотивів явної неповаги до
суспільства, що супроводжувалось
особливою зухвалістю та винятковим
цинізмом, тому ознаки злочину в діях
ОСОБА_2, передбачені ст.296 КК України
(хуліганство) відсутні.

В силу ч.1 ст.1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Аналіз положень 1166 ЦК України дозволяє
дійти висновку про те, що загальною
підставою деліктної відповідальності
є протиправне, винне діяння
заподіювача шкоди (цивільне
правопорушення), яке містить такі
складові: протиправна поведінка особи,
настання шкоди, причинний зв'язок між
ними та вина заподіювача шкоди.

Протиправною у цивільному праві
вважається поведінка, яка порушує
імперативні норми права або
санкціоновані законом умови договору,
внаслідок чого порушуються права іншої
особи.

Під шкодою розуміється майнова шкода,
що виражається у зменшенні майна
потерпілого в результаті порушення
належного йому майнового права.

Причинний зв'язок між протиправною
поведінкою особи та завданою шкодою є
обов'язковою умовою відповідальності,
яка передбачає, що шкода стає
об'єктивним наслідком поведінки
заподіювача шкоди.

Деліктна відповідальність за
загальним правилом настає лише за вини
заподіювача шкоди (умислу або
необережності).

Відсутність будь-якої з цих умов є
підставою для звільнення особи від
відповідальності, якщо інше не
встановлено законом.

Суд вважає, що у виниклому між
сторонами спорі преюдиційну силу може
мати тільки вирок суду у кримінальній
справі, що набрав законної сили, або
постанова суду у справі про
адміністративне правопорушення, якими
встановлено протиправність дій особи,
що призвели до спричинення шкоди,
причинний зв'язок між протиправною
поведінкою особи та завданою шкодою, та
вину особи (умисел чи необережність).

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
розглядами судами цивільних справ про
відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня
1997 року, розглядаючи позови про
відшкодування шкоди, суди повинні мати
на увазі, що шкода, заподіяна особі і
майну громадянина або заподіяна майну
юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її заподіяла, за умови, що дії
останньої були неправомірними, між
ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина зазначеної
особи.

Як вбачається із виписки з медичної
карти стаціонарного хворого №7511,
виданої Тернопільською міською
комунальною лікарнею швидкої допомоги,
ОСОБА_4 з 27 листопада 2013 року по 02 грудня
2013 року перебувала на стаціонарному
лікуванні з діагнозом: гіпертонічна
хвороба ІІ ступеня, гірептонічне серце,
неускладнений церебральний криз,
кардіосклероз з метаболічною
кардіоміопатією, де їй 28 листопада 2013
року було проведено ультразвукове
обстеження серця.

Під час перебування на стаціонарному
лікуванні у вищевказаному
лікувальному закладі на придбання
лікарських засобів та засобів
особистої гігієни позивач витратила
кошти на загальну суму 1198,19 грн., що
обґрунтовує фіскальними чеками на
вказану суму в кількості п'ять штук
(№107121 від 13 жовтня 2013 року на суму 219,71
грн., №6293 від 27 листопада 2013 року на
суму 340,63 грн. (недійсний чек), без номера
і дати на суму 196,50 грн., без номера і
дати на суму 189,09 грн., без номера і дати
на суму 252,26 грн.).

Суд не ставить під сумнів те, що позивач
ОСОБА_4 перебувала на лікуванні у
вищевказаному лікувальному закладі в
період з 27 листопада по 02 грудня 2013
року, однак стороною позивача не надано
та в судовому засіданні не здобуто
доказів на підтвердження того, що
ОСОБА_2 вчиняв стосовно позивача
неправомірні дії, між ними і шкодою,
спричиненою здоров'ю позивача є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина відповідача.

Суд не може вважати належними та
допустимими доказами покази свідків
ОСОБА_7, ОСОБА_6, та відповідача ОСОБА_2,
який судом допитувався в якості свідка,
оскільки вказані особи перебувають між
собою у родинних відносинах, та
зважаючи на те, що між ОСОБА_6, ОСОБА_5 та
ОСОБА_4 має місце спір щодо
користування будинковлодінням АДРЕСА_1
куди останні вселені на підставі
рішення суду, надані ними пояснення не
спростовують обставин, викладених у
висновку про результати розгляду
скарги ОСОБА_4, складеного 13 листопада
2013 року дільничним інспектором міліції
начальником ВДІМ Тернопільського МВ
УМВС України в Тернопільській області
Облудником А.Б

Покази свідків ОСОБА_5, ОСОБА_8 судом
також до уваги не беруться, оскільки їх
пояснення містять розбіжності щодо дій
ОСОБА_2, вчинених стосовно ОСОБА_4, в
частині їх послідовності, характеру
спричинюваних ушкоджень, та з приводу
висловлювань відповідача в адресу
позивача, що ставить під сумнів
протиправну поведінку ОСОБА_2

Надані в обґрунтування вимоги позивача
про відшкодування матеріальної шкоди
чеки в кількості п'ять штук (№107121 від 13
жовтня 2013 року на суму 219,71 грн., №6293 від
27 листопада 2013 року на суму 340,63 грн.
(недійсний чек), без номера і дати на
суму 196,50 грн., без номера і дати на суму
189,09 грн., без номера і дати на суму 252,26
грн.) не є доказом спричиненої
матеріальної шкоди, оскільки дані про
призначення лікарем вказаних в них
медикаментів позивачу відсутні, один з
чеків є недійсним, а в інших відсутні
дата і номер, що ставить під сумнів їх
достовірність. Чек №107121 не може
доводити факт завдання матеріальної
шкоди, оскільки виданий 13 жовтня 2013
року, тобто датою, що передувала
конфлікту, який мав місце 25 жовтня 2013
року.

За вказаних обставин, враховуючи
те, що стороною позивача не надано та в
судовому засіданні не здобуто доказів
на підтвердження винних дій
відповідача ОСОБА_2 стосовно позивача
ОСОБА_4, суд відмовляє в задоволенні
позовних вимог останньої про стягнення
з відповідача матеріальної шкоду у
розмірі 1198,19 грн.

Також, не підлягають до задоволення
позовні вимоги ОСОБА_4 про стягнення
грошового відшкодування моральної
шкоди в розмірі 20000 грн., оскільки судом
не встановлено в чому саме полягає
моральна шкода, завдана позивачу, в
розумінні ст.23 ЦК України.

У відповідності до положень ст.ст.16, 23
ЦК України способом захисту цивільних
прав та інтересів може бути, зокрема,
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди.

Моральна шкода полягає: 1) у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів; 3) у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у
приниженні честі та гідності фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної або юридичної особи.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного
Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» дано визначення моральної
шкоди, під якою розуміються втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

При вирішення спору про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
повинен з'ясувати, чим підтверджується
факт заподіяння позивачеві моральних
чи фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору (абзац пункту 5 в
редакції Постанови Пленуму Верховного
Суду України №5 від 25.05.2001 року).

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31
березня 1995 року, розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.
Зокрема, враховується стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою чи
за зверненням потерпілого -
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Положеннями ст.10 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу свої вимог
чи заперечень.

Суд вважає, що позивачем не подано
доказів того, що події, які мали місце 25
жовтня 2013 року в будинковолодінні по
АДРЕСА_1 за участю сторін по справі,
спровокували погіршення стану здоров'я
ОСОБА_4, в якої через тривале лікування
порушився нормальний ритм життя, що
унеможливлює її нормальне спілкування
з рідними і близькими. Розмір завданої
моральної шкоди, яку позивач оцінює в
20000 грн., суд до уваги не бере, так як він
жодним чином не підтверджений, не
відповідає фактичним обставинам
справи та доводам, викладеним у
позовній заяві.

Таким чином, проаналізувавши зібрані у
справі докази в їх повній сукупності,
суд приходить до переконання, що
позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди є недоведеними, а тому
у їх задоволенні слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.16, 23, 317, 321, 1166 ЦК України,
Постановою Пленуму Верховного Суду
України «Про практику розглядами
судами цивільних справ про
відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня
1997 року, Постановою Пленуму Верховного
Суду України «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995
року, ст.ст.10, 11, 60, 88, 160, 213-215, 217, 218 ЦПК
України, суд, -

в и
р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2
про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Тернопільської області через
Тернопільський міськрайонний суд.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Головуюча
Герчаківська О.Я.