Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 грудня 2014 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі :

головуючого - Власова С.О.,

суддів - Дроботі В.В., Бисаги Т.Ю.,

при секретарі - Чучка Н.В.,

з участю: перекладача ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2, її представників-ОСОБА_12., ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представника відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6-ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 та апеляційною скаргою ОСОБА_6, від імені якого діє представник ОСОБА_8, на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 27 травня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2011 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому зазначала, що у серпні-жовтні 2009 року вона вирішила придбати будівлю майстерні, загальною площею 359,00 м2, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_5 Посередником-ініціатором у веденні переговорів виступив ОСОБА_4 01.10.2009 року ОСОБА_2 передала ОСОБА_4 230500,00 грн. як частину коштів за вказану будівлю, які останній зобов»язувався передати власниці будівлі. Після чого ОСОБА_5 всіляко ухиляється від належного укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна.

Станом на 2011 рік позивачем у вказаній майстерні викуплено обладнання, яке є невід»ємною складовою майстерні та вмонтовано в стіни, а саме: кран-балка, електрощитові та інше. Це обладнання знаходилося на балансі радгосп-заводу «Великолазівський», який зініціював продаж цього майна.

Посилаючись на зазначені обставини, враховуючи, що відповідачі безпідставно користуються її грошовими коштами, позивачка просила суд стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 борг в розмірі 230500,00 грн., інфляційні втрати в розмірі 44 263, 68 грн.; відсотки за користування чужими грошовими коштами в розмірі 14417,30 грн. та пеню в розмірі 83358,90 грн., а також 130000,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 27.05.2013 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 безпідставно отримані 230500,00 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 суму індексу інфляції, відсотки за користування чужими грошовими коштами, пеню в розмірі 142039,88 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 суму 10000,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду, відповідач ОСОБА_6 в інтересах якого діє ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на його незаконність, необґрунтованість в частині стягнення з нього боргу як солідарного боржника, оскільки не зрозуміло на підставі яких документів чи доказів апелянт безпідставно набув грошові кошти, які належать позивачу. Жодних грошових коштів ОСОБА_6 від позивача не отримував, а тому просить рішення суду в частині стягнення з нього як солідарного боржника безпідставно отриманих коштів, моральної шкоди та судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, про відмову у задоволенні цих вимог.

Відповідачка ОСОБА_5 також подала апеляційну скаргу, згідно якої вважає рішення незаконним та необґрунтованим в частині стягнення з неї заборгованості. При цьому вказує, що судом першої інстанції не було вказано жодних доказів, які б підтверджували наявність обставин, якими обґрунтовувалися вимоги позивача, зокрема: за яких обставин нею було набуто майно ОСОБА_9 без достатньої правової підстави. Просить рішення суду від 27.05.2013 року в частині стягнення з ОСОБА_5 як солідарного боржника безпідставно отриманих 230050,00 грн., суму індексу інфляції, відсотки за користування чужими коштами, пеню в розмірі 142039,88 грн., моральної шкоди в розмірі 10 000 грн., а також судових витрат, скасувати та відмовити позивачу у задоволенні позову в цій частині.

Відповідач ОСОБА_4 рішення суду не оскаржив, тому таке щодо нього набуло законної сили.

У судовому засіданні представник ОСОБА_6 та ОСОБА_5 апеляційні скарги підтримав, просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в скаргах.

11.11.2014 р. учасники судового процесу дали пояснення по суті позову, задавали один одному питання, після чого представник позивача ОСОБА_10 та відповідач ОСОБА_4 заявили клопотання про надання їм строку для можливого укладення мирової угоди (а.с.145,147). Заявлене клопотання колегія задовольнила та оголосила по справі перерву з призначенням наступного судового засідання о 9-30 год. 4.12.2014 р. (а.с.148). Позивачка та її представники у судове засідання на зазначену дату не з»явилася, мирову угоду суду не надали. Тому колегія продовжила перерву до 9-30 год. 18.12.2014 р.(а.с. 150-151). На вказану повторну дату судового засідання позивачка та її представники не з»явилися. ОСОБА_2 через канцелярію суду подала письмове клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки їй стало відомо про перебування перекладача у відрядженні, а обоє її представників хворіють.

Колегія зважаючи не те, що сторони по справі вже дали свої пояснення по суті спору, мирової угоди не уклали, а передбачені ст.303-1 ЦПК України строки розгляду апеляційної скарги сплили, тому вважає за можливе завершити розгляд справи та ухвалити судове рішення на підставі доказів, які містяться у матеріалах справи.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційних скарг відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_11 вважає, що їх апеляційні скарги підлягають задоволенню, а рішення суду зміні з наступних підстав.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу №39 від 24.12.2007 року придбала у власність нерухоме майно: будівлі майстерні загальною площею 359,90 м.3, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10-11).

Встановлено, що позивач ОСОБА_2 мала намір придбати вказану вище будівлю-майстерні, і згідно розписки від 01.10.2009 року, складеної відповідачем ОСОБА_4, останній, являючись директором радгосп-заводу «Великолазівський», у вересні 2009 року отримав 230500,00 грн. як частину коштів за продаж майстерні в АДРЕСА_1 фізичній особі ОСОБА_2. При цьому в розписці вказано, що розписка втрачає силу при повному розрахунку за продаж майстерні ОСОБА_2- тобто, при посвідченні угоди між ОСОБА_6 і ОСОБА_2 нотаріально (а.с.9).

Договір купівлі-продажу нерухомого майна між ОСОБА_5 і ОСОБА_2 укладено не було.

Задовольняючи позов частково і стягуючи солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 безпідставно набутих коштів, суму індексу інфляції, відсотків, пені, а також моральної шкоди, суд першої інстанції прийшов до висновку про його обгрунтованість, а також знайшов встановленими належним чином всі обставини, на які посилалася позивач як на підставу своїх вимог.

Але з таким висновком суду не погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень.

Частиною 4 цієї ж статті встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В обґрунтування своїх позовних вимог стороною позивача було надано розписку від 01.10.2009 року, однак така підтверджує факт отримання грошових коштів від позивача - відповідачем ОСОБА_4

Щодо відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 позивачем не було надано жодних доказів, які б вказували на передачу їм грошей від ОСОБА_2, не здобуто таких і під час розгляду справи. Той факт, що ОСОБА_5 являється власником майстерні, яку мала намір придбати позивач, жодним чином не доводить факту набуття нею грошових коштів.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення грошових коштів, суми індексу інфляції, відсотків, пені, а також моральної шкоди з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до задоволення не підлягає, з підстав його недоведеності в цій частині.

Згідно п.п.2 і 4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав доведеними, а також порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.3, 309 ч.1 пп. 2 і 4, 316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 та апеляційну скаргу ОСОБА_6, від імені якого діє представник ОСОБА_8 - задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 27 травня 2013 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 безпідставно отриманих коштів в розмірі 230500,00 грн.; суми індексу інфляції, відсотків за користування чужими коштами та пені у розмірі 142039,88 грн.; 10000,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, а також судових витрат у справі: 120,00 грн. витрат на ІТЗ та 1700,00 грн. сплаченого держмита - скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення, яким позивачу в задоволенні цих вимог відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді :