Справа № 442/2618/14
Головуючий у 1 інстанції: Гарасимків
Провадження № 22-ц/783/4975/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук
Категорія справи: 48
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого - судді Мельничук О.Я.,

суддів Курій Н.М. і Крайник Н.П.

при секретарі Данилик І.І.,

з участю позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Дрогобицького міськрайонного суду
Львівської області від 27 травня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про стягнення неустойки за
прострочення сплати аліментів, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 27 травня 2014 року позов
ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 неустойку за прострочення
сплати аліментів в розмірі 5 872 грн. 66
коп. Також стягнуто з ОСОБА_4 в користь
ОСОБА_3 витрати за надання юридичної
допомоги в розмірі 200 грн. та судові
витрати в розмірі 243 грн. 60 коп.

Вищезгадане рішення в
апеляційному порядку оскаржив
відповідач - ОСОБА_4. Апелянт просить
оскаржуване рішення скасувати та
ухвалити нове рішення, яким відмовити
ОСОБА_3 у позовних вимогах до ОСОБА_4 про
стягнення неустойки за прострочення
сплати аліментів за недоведеністю
обставин, з підстав незаконності
рішення, оскільки висновки суду є
надуманими та не відповідають дійсним
обставинам справи. Вважає, що суд
безпідставно стягнув судовий збір,
оскільки позивач при поданні позовної
заяви такого не сплачувала. Також
вважає, що за сплаченими чеками і
розрахунком є суттєві розбіжності в
частині зарахування виконавцем оплати
аліментів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача, перевіривши матеріали
справи, законність та обґрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах
доводів апеляційної скарги та вимог
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга до задоволення не
підлягає, виходячи з таких мотивів.

У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК
України, кожна сторона зобов»язна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, крім випадків,
встановлених ст.61 ЦПК України. За
змістом ст.57 ЦПК України, доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, що обрунтовують вимоги і
заперечення сторін та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК
України, рішення суду повинно бути
законним і обгрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обгрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з»ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку,
що рішення суду першої інстанції таким
вимогам відповідає.

Матеріалами справи встановлено,
що згідно свідоцтва про розірвання
шлюбу серії НОМЕР_1 від 03.04.2007 року,
виданого Відділом реєстрації актів
цивільного стану міста Дрогобича,
Дрогобицького міськрайонного
управління юстиції Львівської області,
шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірвано,
про що в Книзі реєстрації шлюбів
зроблено запис за №52.

З довідки за №37 від 07.05.2014 року,
виданої МКП "Транс-Екіпаж" вбачається,
що нова дружина ОСОБА_4 - ОСОБА_6 дійсно
працює в малому колективному
підприємстві "Транс-Екіпаж" на посаді
бухгалтера з 02.02.2011 року (наказ №22-к від
02.02.2011 року) по даний час і знаходиться у
відпустці по догляду за дитиною до
досягнення нею 3-х річного віку з 07.11.2011
року по 15.09.2014 року (наказ №43 від 04.11.2011
року), матеріальних допомог в даний
період не одержувала.

З довідки Дрогобицького
міськрайонного центру зайнятості від
12.05.2014 року №3801 вбачається, що ОСОБА_4
станом на 12.05.2014 року не зареєстрований
в центрі зайнятості і з 01.112013 року по
даний час (12.05.2014 року) в ЦЗ не звертався.

Згідно розшифровки
заборгованості по аліментах в період з
01.11.2012 року по 16.04.2014 року боржником
сплачено аліменти в сумі 5 840 грн.,
загальна сума заборгованості по
аліментах становить 19 740 грн., з 01.08.2009
року по 31.10.2012 року, загальна сума
заборгованості становить 15 646 грн. 50
коп., з 06.11.2006 року по 01.08.2009 року така
заборгованість становила 90 грн. 70 коп.

Ціна позову в 5 872 грн. 66 коп., про
стягнення неустойки за прострочення
аліментів заявлена в межах основної
суми заборгованості по аліментах
згідно ст. 196 СК України.

Задовольняючи позов та стягуючи
неустойку за прострочення сплати
аліментів суд першої інстанції суд
вірно застосував норми ст. 196 СК
України, врахував Постанову Пленуму
Верховного Суду України від 15 травня 2006
року №3 "Про застосування судом окремих
норм Сімейного кодексу України при
розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів", а
також п.7.5.2 Інструкції про проведення
виконавчих дій, затвердженої Наказом
Міністерства юстиції України від 15.11.1999
року за №74/5.

Відповідач не представив ні в
суді першої інстанції, ні в суді
апеляційної інстанції жодного
належного доказу на підставі яких суд
би міг прийти до висновку про відмову в
позову, зменшенні або звільненні
відповідача від сплати неустойки, не
представив доказів про скрутне
матеріальне становище.

Покликання апелянта на той факт,
що у нього є нова сім"я, дитина, батько
інвалід 3-ї групи, не є підставою для
невиконання рішення суду про стягнення
аліментів, а також підставою для
звільнення чи зменшення сплати пені у
зв"язку несплаченими аліментами.

Статтею 215 ЦПК України
передбачено зміст рішення суду.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване
рішення суду відповідає ст. 215 ЦПК
України., оскільки в рішенні міститься
узагальнений виклад позиції
відповідача.

Частиною 1 ст. 88 ЦПК України
передбачено, що стороні, на користь
якої ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати, а отже, покликання
відповідача, що з нього безпідставно
стягнуто судовий збір, оскільки такі
позивачем не сплачувалися, не
заслуговують на увагу, так як при
подачі позовної заяви ОСОБА_3 долучено
да матеріалів справи квитанцію про
сплату судового збору на суму 243 грн. 60
коп. та квитанцію Львівської обласної
колегії адвокатів №8097 від 25 квітня 2014
року на суму 200 грн. за написання
позовної заяви.

З урахуванням вищенаведеного, жодний з
доводів апеляційної скарги не
спростовує висновки оскаржуваного
рішення, а відтак підстав для
задоволення апеляційної скарги та
скасування рішення немає, а тому
апеляційну скаргу ОСОБА_4 слід
відхилити, а рішення Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 27 травня 2014 року слід
залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1
ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст. ст.315, 317, 319, 325
ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 27 травня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набранням ухвалою законної сили.

Головуючий:
О.Я.Мельничук

Судді:
Н.М. Курій

Н.П. Крайник