Справа № 161/5796/14-ц
Провадження № 2/161/2178/14
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А
Ї Н И

23 вересня 2014 року Луцький
міськрайонний суд Волинскьої області

в складі: головуючої - судді Пушкарчук
В.П.

при секретарі Акайомовій Т.В.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача
Грушовінчук Л.А.,

розглянувши у судовому засіданні в
залі суду позовну заяву ОСОБА_3 до
Волинської філії Державного
підприєммства Міністерства внутрішніх
справ України «Інформ-Ресурси» про
зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся до Луцькогго
міськрайонного суду Волинської
області з позовною заявою до
Волинської філії Державного
підприєммства Міністерства внутрішніх
справ України «Інформ-Ресурси» про
зобов'язання вчинити дії.

Свій позов мотивує тим, що 15.05.2013 року
рухався на автомобілі Мерседес р.н.
НОМЕР_1 по м. Луцьку, де був зупинений
працівником ВДАІ Луцького МВ
інспектором ОСОБА_4. В зв'язку з тим, що
у нього були відсутні реєстраційні
документи на даний транспортний засіб,
останнього було притягнуто до
адміністративної відповідальності за
ст. 126 ч. 1, ст. 121 ч. 6 КУпАП. Після цього
вказаний автомобіль був тимчасово
вилучений та поміщений на майданчик
тимчасового тримання транспортних
засобів, а матеріали по факту
затримання автомобіля були надіслані в
Ягодиську митницю Міндоходів.
Відовідно до листа № 3/4026 від 16.05.2013 року
Луцького МВ УМВС України у Волинській
області, по факту затримання
автомобіля Мерседес р.н. НОМЕР_1, що не
зареєстрований у встановленому
порядку на території України, розгляд
матеріалів припинено.

Відповідно до постанови Ягодинської
митниці Міндоходів № 1287/20500/2013 від
24.07.2013 року ОСОБА_3 визнано винним у
вчиненні порушення митних правил, за
ознаками ч. 2 ст. 469 Митного кодексу
України та накладено адміністративне
стягнення у вигляді штрафу в розмір 500
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян. Постановою Любомльського
районного суду від 17.09.2013 року
вищевказана постанова була скасована в
зв'язку відсутностю в діях позивача
складу вини.

Оскільки ст. 469 Митного кодексу України
не передбачає конфіскації
транспортного засобу, ОСОБА_3 05.08.2013
року звернувся до ВДАІ Луцького МВ УМВС
України у Волинській області про
надання дозволу про повернення
автомобіля. Листом від 05.09.2013 року
позивача повідомлено, що відділ
Державтоінспекції не заперечує щодо
повернення автомобіля, але для його
отримання потрібно звернутися до
Волинської філії Державного
підприємства МВС України
«Інформ-Ресурси».

Листом № вих.133 від 14.10.2013 року
зазначено, що дане підприємство не несе
відповідальності за правомірність
затримання транспортних засобів, а
надає послуги виключно по забезпеченню
організації зберігання транспортних
засобів, а також повідомлено, що
повернення транспортного засобу
здійснюється за умови оплати витрат,
пов'язаних з транспортуванням та
зберіганням вищевказаним
підприємством.

На прохання позивача повідомити на які
рахунки та яку суму слід сплатити за
користування майданчиком тимчасового
тримання автомобіля для його
повернення, відповіді від відповідача
не поступило. Вважає таку
бездіяльність відповідача незаконною
та такою, що порушує його права як
власника даного автомобіля.

Просить суд зобов'язати Волинську
філію ДП МВС України «Інформ-Ресурси»
надати рахунок для сплати вартості
утримання на штрафному майданчику
автомобіля, зобов'язавши відповідача
повернути авто лише після сплати
вартості за його утримання.

Під час судового розгляду позивач
подав заяву про збільшення позовних
вимог, просив залучити до участі у
справі в якості співвідповідача ВДАІ
Луцького МВ УМВС Уекраїни у Волинській
області та зобов'язати його вчинити дії
щодо надання позивачу належно
оформленого дозволу на повернення
автомобіля з майданчика тимчасового
тримання ВФ ДП МВС України
«Інформ-Ресурси».

Ухвалою суду від 23.07.2014 року до участі у
справі залучено в якості
співвідповідача ВДАІ Луцького МВ УМВС
Уекраїни у Волинській області.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 заявлені позовні та
збільшені вимоги підтримала в повному
обсязі, просила їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнала, просила
відмовити в його задоволенні.

Заслухавши пояснення представника
позивача, представника відповідача,
свідка ОСОБА_4 та дослідивши наявні в
матеріалах справи письмові докази, суд
прийшов до висновку, що позов не
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

В силу вимог ст. 41 Конституції
України кожен має право володіти,
користуватись і розпоряджатись своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України
власникові належить право володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України ніхто не
може бути протиправно позбавлений
права власності або обмежений у його
здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Судом встановлено, що 15.05.2013 року
рухався на автомобілі Мерседес р.н.
НОМЕР_1 по м. Луцьку, де був зупинений
працівником ВДАІ Луцького МВ
інспектором ОСОБА_4. В зв'язку з тим, що
у нього були відсутні реєстраційні
документи на даний транспортний засіб,
останнього було притягнуто до
адміністративної відповідальності за
ст. 126 ч. 1, ст. 121 ч. 6 КУпАП. Після цього
вказаний автомобіль був тимчасово
вилучений та поміщений на майданчик
тимчасового тримання транспортних
засобів, а матеріали по факту
затримання автомобіля були надіслані в
Ягодиську митницю Міндоходів.

Відовідно до листа № 3/4026 від 16.05.2013 року
Луцького МВ УМВС України у Волинській
області (а.с. 9), по факту затримання
автомобіля Мерседес р.н. НОМЕР_1, що не
зареєстрований у встановленому
порядку на території України, розгляд
матеріалів припинено.

Згідно постанови Ягодинської митниці
Міндоходів № 1287/20500/2013 від 24.07.2013 року
ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні
порушення митних правил, за ознаками ч.
2 ст. 469 Митного кодексу України та
накладено адміністративне стягнення у
вигляді штрафу в розмір 500
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян. Постановою Любомльського
районного суду від 17.09.2013 року
вищевказана постанова була скасована в
зв'язку відсутностю в діях позивача
складу вини (а.с. 11-13).

Оскільки ст. 469 Митного кодексу України
не передбачає конфіскації
транспортного засобу, ОСОБА_3 05.08.2013
року звернувся до ВДАІ Луцького МВ УМВС
України у Волинській області про
надання дозволу про повернення
автомобіля. Листом від 05.09.2013 року (а.с.
10, 44) позивача повідомлено, що відділ
Державтоінспекції не заперечує щодо
повернення автомобіля, але для його
отримання потрібно звернутися до
Волинської філії Державного
підприємства МВС України
«Інформ-Ресурси».

Листом № вих.133 від 14.10.2013 року (а.с. 14, 45)
зазначено, що ВФ ДП МВС України
«Інформ-Ресурси» не несе
відповідальності за правомірність
затримання транспортних засобів, а
надає послуги виключно по забезпеченню
організації зберігання транспортних
засобів, а також повідомлено, що
повернення тимчасово затриманого
транспортного засобу, який
зберігається на спеціальному
майданчику чи стоянці, здійснюється за
письмовим зверненням його водія,
власника за умови оплати ним витрат,
пов'язаних з транспортуванням та
зберіганням такого транспортного
засобу та пред'явлення відповідного
протоколу про адміністративне
правопорушення.

Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава
забезпечує рівний захист прав усіх
суб'єктів права власності. Власник,
який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Допитаний в судовому засіданні в
якості свідка ОСОБА_4 суду показав, що
підстав для утримання вказаного
автомобіля на майданчику тимчасового
утримання транспортних засобів не має
та відділ ДАІ м. Луцька не заперечує
щодо отримання позивачем свого
автомобіля при пред'явленні документів
на право власності.

Листом № вих. 133 від 14.10.2013 року
(а.с. 45) Волинської філії Державного
підприємства МВС України
«Інформ-Ресурси» також повідомлено
позивача, що він може забрати
автомобіль після оплати витрат,
пов'язаних із зберіганням
транспортного засобу та при
пред'явленні реєстраційних документів.

Оскільки відповідачі не заперечують
проти отримання позивачем свого
автомобіля при пред'явленні
реєстраційних документів на нього та
судом не здобуто будь-яких доказів, що
позивач саме з вини відповідачів не
може забрати свій автомобіль з
майданчика тимчасового тримання, то
суд приходить до висновку, що
відповідачами не порушені будь-які
права як власника даного автомобіля, а
тому в задоволенні даного позову слід
відмовити.

Керуючись ст.ст. 1, 3, 10, 11, 88, 213-215 ЦПК
України, ст.ст. 317, 321, 386, 391 ЦК України,
суд ,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до
Волинської філії Державного
підприєммства Міністерства внутрішніх
справ України «Інформ-Ресурси», ВДАІ
Луцького МВ УМВС України у Волинській
області про зобов'язання вчинити дії -
відмовити за безпідставності.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Волинської області
через Луцький міськрайонний суд шляхом
подання скарги про апеляційне
оскарження рішення суду протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання скарги
про апеляційне оскарження, якщо скаргу
про апеляційне оскарження не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду
В.П.
Пушкарчук