АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5165/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Антонюк О. А. Доповідач - Макаров
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2014 року
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Болтунової Л.М.,
Тамакулової В.О.,

при секретарі - Завідоновій К.Д.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районого суду м.
Дніпропетровська від 15 квітня 2014 року
по справі

за позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства «Банк Кредит
Дніпро», третя особа: Національний банк
України, про стягнення грошових коштів
та відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із позовом до ПАТ «Банк Кредит
Дніпро» про стягнення грошових коштів,
посилаючись на те, що 22 листопада 2013
року він уклав з Банком договір
банківського строкового вкладу, строк
вкладу 1 місяць, термін повернення
банком коштів - 22 грудня 2013 року. А 18
грудня 2013 року він звернувся до банку з
вимогою про повернення вкладу з метою
їх отримання 22 грудня 2013 року, але банк
кошти не перерахував, а 24 грудня 2013 року
ухвалою Бабушкінського районного суду
м. Дніпропетровська в межах
кримінальної справи було накладено
арешт на всі його рахунки, в тому числі
і на цей вклад.

Позивач також зазначив, що після його
звернення до суду Банк 13 березня 2014
року повернув йому всі його кошти по
цьому вкладу в сумі 300 000 грн. та
проценти, у зв'язку з порушенням умов
договору банківського вкладу позивач,
з урахуванням уточнень просив стягнути
з Банку на його користь штрафні санкцій
за несвоєчасне повернення вкладу в
вигляді пені в сумі 8813 грн. 85 коп., 3%
річних - 2033 грн. 97 коп. та індексу
інфляції за весь час просрочення - 3938
грн. 95 коп., а всього 14786 грн. 77 коп., а
також просив стягнути 30000 грн. на
відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Жовтневого районного суду
м.Дніпропетровська від 15 квітня 2014 року
в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення його
позову у повному обсязі, посилаючись на
порушення судом норм процесуального
права, неправильне застосування норм
матеріального права та
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3)
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин; 5) чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити; 6)
як розподілити між сторонами судові
витрати.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з
того, що ПАТ «Банк Кредит Дніпро» при
проведенні перевірки та відмови в
обслуговуванні рахунк, діяв виключно в
рамках чинного законодавства України,
тобто ніяким чином не було здійснено
незаконних дії щодо порушення прав
ОСОБА_2, так як ним не було надано
касових документів на переказ готівки
з його підписом, а в подальшому слідчим
було подано клопотання про арешт
рахунків ОСОБА_2, яке судом було
задоволено, а інші вимоги позовної
заяви не доведені.

Проте з такими висновками погодитися
не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 1058 ЦК України за
договором банківського вкладу
(депозиту) одна сторона (банк), що
прийняла від другої сторони (вкладника)
або для неї грошову суму (вклад), що
надійшла, зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу, в якому
вкладником є фізична особа, є публічним
договором (стаття 633 цього Кодексу).

Судом встановлено, що 22 листопада 2013
року між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та
ОСОБА_2 було укладено договір
банківського строкового вкладу НОМЕР_3
на строк 1 місяць, тобто дата поверненя
Вкладу - 22 грудня 2013 року. Сума Вкладу за
цим договором становить 300000 грн., а
процентна ставка-7,50% річних, а згідно п.
5.1 договору він набирає чинності з
моменту підписання його Сторонами,
скріплення печаткою та зарахування
суми вкладу на вкладний рахунок і діє
до дати повного виконання своїх
зобов'язань та відповідно до квитанції
від 22 листопада 2013 року на вкладний
рахунок були внесені позивачем грошові
кошти 300000 грн. (а.с. 8, 9).

Відповідно до п. 1.2 договору Вкладник
перераховує грошові кошти у вказаній
сумі на Вклад, а Банк приймає Вклад і
зобов'зується виплатити Вкладникові
суму вкладу і проценти на умовах та в
порядку, встановлених цим Договором, а
згідно п.1.7 цього Договору поповнення
Вкладу додатковими внесками коштів не
передбачається.

Повернення суми вкладу Вкладнику в
будь-якому випадку та сплата
нарахованих на Вклад процентів
здійснюється Банком в безготівковій
формі шляхом перерахування суми Вкладу
та нарахованих процентів, на відкритий
в Банку поточний рахунок Вкладника
НОМЕР_2. Якщо дата виплати Вкладу або
нарахованих процентів припадає на
неробочий або святковий день, то їх
виплата здійснюється Банком у перший
робочий день після неробочого або
святкового дня. (п.2.8 Договору).

Крім того, 30 жовтня 2012 року між
сторонами було укладено договір
НОМЕР_2-ПК про відкриття поточного
рахунку фізичній особі, операції за
якими можуть бути здійснюватися з
використанням спеціального платіжного
засобу-платіжної картки та надання
овердрафту за цим рахунком, згідно
якого позивачу було видано платіжну
картку та відкрито поточний рахунок
НОМЕР_2 (а.с. 10)

Також, відповідно до розпорядження
відповідального працівника Банку за
проведення фінансового моніторингу
від 06 грудня 2013 року №22-р/фм, винесено
за результатами службового
розслідування, було відмовлено ОСОБА_2
в обслуговуванні рахунків, шляхом
відмови йому в проведенні подальших
фінансових операцій, оскільки останній
протягом певного часу (15.10.2013 року,
15.11.2013 року, 18.11.2013 року, 19.11.2013 року)
залишок коштів на поточних та
депозитних рахунках Клієнта Банку
ОСОБА_2 збільшувався, однак Клієнт в дні
збільшення залишку коштів на Рахунках
Банк не відвідував, поповнення своїх
рахунків системами дистанційного
обслуговування не здійснював, касових
документів на поповнення рахунків
та/або дистанційних розпоряджень до
Банку не подавав. А також в п.3 цього
розпорядження зазначено, що відновити
проведення фінансових операцій ОСОБА_2
виключно у разі надання останнім до
Банку доказів та інформації: які
конкретно дні Клієнт відвідував Банк в
жовтні-листопаді 2013 року, та які саме
відділення Банку; яким саме чином 15.10.2013
року, 15.11.2013 року, 18.11.2013 року та 19.11.2013
року Клієнт здійснював поповнення
своїх Рахунків та надати документальне
підтвердження; хто саме здійснював
таке поповнення; якщо таке поповнення
здійснювалося довіреною особою,
повідомити ПІБ та ідентифікаційні дані
цієї особи та надати довіреність, а
також повідомити джерела поповнення
Рахунків, з наданням відповідних
доказів (а.с. 132).

Відповідно до п. 6.12 постанови правління
Національного Банку України від 30
квітня 2010 року №223 із наступними
змінами «Про здійснення операцій з
використанням спеціальних платіжних
засобів» емітент має право прийняти
рішення про призупинення здійснення
операцій з використанням певного
спеціального платіжного засобу, а
також про вилучення спеціального
платіжного засобу за наявності
обставин, що можуть свідчити про
незаконне використання спеціального
платіжного засобу або його реквізитів,
значно збільшеного ризику
неспроможності платника виконати своє
зобов'язання щодо сплати кредиту та
процентів за ним, в інших випадках,
установлених договором.

Емітент зобов'язаний інформувати
користувача про блокування
спеціального платіжного засобу та
причини такого блокування в спосіб,
установлений договором, у разі
можливості, перед тим, як спеціальний
платіжний засіб буде заблокований, і
негайно після цього, якщо надання такої
інформації не скомпрометує об'єктивно
виправданих заходів з безпеки або якщо
це не заборонено законодавством
України. Емітент має право
розблокувати спеціальний платіжний
засіб або надати новий після усунення
причини блокування спеціального
платіжного засобу.

Відповідно до п. 3.3.1 договору
строкового вкладу, Банк має право
відмовити вкладнику в обслуговуванні
за наявності фактів, що свідчать про
порушення вимог чинного законодавства
України, а згідно ст. 64 Закону України
«Про банки і банківську діяльність» у
разі ненадання клієнтом необхідних
документів чи відомостей або умисного
подання неправдивих відомостей про
себе банк відмовляє клієнту у його
обслуговуванні.

Разом з цим в порушення вказаних вимог
закону про зазначене вище
розпорядження ОСОБА_2 взагалі не
повідомлявся, його було лише
повідомлено про відмову в проведенні
фінансових операції, яке йому надійшло
06 грудня 2013 року шляхом
СМС-повідомлення, а також відповідач на
письмові звернення позивача про
причини відмови в проведенні операцій
з його рахунками взагалі не
відреагував та відповіді не надав (а.с.
13-17, 21-26.

Крім цього, позивач 18 грудня 2013 року
звернувся до Банку із заявою щодо
повернення його грошових коштів за
його Вкладом 23 грудня 2013 року, оскільки
день закінчення договору- 22 грудня 2013
року припадає на вихідний день (а.с. 12).
Проте відповідач після закінчення
цього Договору грошові кошти позивачу
не повернув, чим порушив свої
зобов'зання.

Також судом встановлено, що
розпорядженням від 06 грудня 2013 року
№22-р/фм було відмовлено клієнту ОСОБА_2
в обслуговуванні, шляхом відмови йому в
проведенні подальших фінансових
операцій, на підставі ст. 64 Закону
України «Про банки і банківську
діяльність» та п.п. 8, 9, ст. 9 Закону
України «Про запобігання та протидію
легалізації (відмиванню) доходів,
одержаних злочинним шляхом, або
фінансування тероризму» (а.с. 60).

Крім того, 24 грудня 2013 року ухвалою
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська було накладено арешт
на грошові кошти ОСОБА_2, які
знаходяться на його банківських
рахунках у ПАТ «Банк Кредит Дніпро» за
клопотанням слідчого СУ ГУМВС України
в Дніпропетровській області, що
підтверджується копією ухвали
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська (а.с. 49,50). А 06 березня
2014 року судом скасовано арешт який
був накладений на грошові кошти ОСОБА_2
Дана ухвала набрала законної сили 13
березня 2014 року, у зв'язку з чим лише 13
березня 2014 року Банком було
перераховано грошові кошти разом з
відсотками на поточний рахунок
позивача (а.с.124).

Разом, з цим як вбачається матеріалів
справи та акту службового
розслідування за фактом нестачі
грошових коштів в сумі 354000 доларів США
в касі «Гагаринського відділення» ПАТ
«Банк Кредит Дніпро» від 06 грудня 2013
року було встановлено що ОСОБА_2 в
певний період часу, а саме 15 жовтня 2013
року, 15 листопада 2013 року, 18 листопада
2013 року та 19 листопада 2013 року залишок
коштів на поточних та депозитних
рахунках збільшував, проте ці операції
по рахункам позивача були здійснені до
укладення договору банківського
строкового вкладу НОМЕР_3 від 22
листопада 2013 року, а також вклад по
вказаному договору позивачем не
збільшувався та інших грошових коштів
на рахунок НОМЕР_3 він не вносив.

Крім того з ухвали Бабушкінського
районного суду м. Дніпропетровська від
06 березня 2014 року, якою скасовано арешт
на рахунки позивача, вбачається, що
позивач до скоєння кримінального
прапорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191
КК України, не причетний, в
кримінальній справі він виступає лише
свідком, а тому арешт на його рахунки,
який було накладено судом 24 грудня 2013
року є передчасним, а також позивач не
має статусу підозрюваного і не буде
нести за законом матеріальну
відповідальність за злочинні дії
ОСОБА_2 (а.с. 124).

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться, а згідно ч. 1 ст. 530 ЦК
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно ст. 1073 ЦК України у разі
несвоєчасного зарахування на рахунок
грошових коштів, що надійшли клієнтові,
їх безпідставного списання банком з
рахунка клієнта або порушення банком
розпорядження клієнта про
перерахування грошових коштів з його
рахунка банк повинен негайно після
виявлення порушення зарахувати
відповідну суму на рахунок клієнта або
належного отримувача, сплатити
проценти та відшкодувати завдані
збитки, якщо інше не встановлено
законом.

Як зазначалося вище між сторонами
виникли договірні відносини, та згідно
до вищевказаного договору Банк
зобов'язаний був на вимогу Вкладника
перерахувати його грошові кошти 22
грудня 2013 року, або на наступний
робочий день, якщо день виконання
зобов'зань є вихідним, неробочим, або
святковим, проте Банк виконав свої
обов'язки за вказаним вище договором
лише 13 березня 2014 року перерахуваши
Вклад позивача та проценти на його
рахунок, тобто з порушенням термінів,
передбачених цим договором, а суд
першої інстанції на вказні вимоги
увагу не звернув.

Крім того, відповідно ч.2 ст. 625 ЦК
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлено
договором або законом.

Пунктом 4.1 договору банківського
строкового вкладу передбачено, що за
невиконання або неналежне виконання
зобов'язань за цим договором Сторони
несуть відповідальність згідно
чинного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи
розмір інфляційних витрат, пов'язаних з
простроченням грошового зобов'язання,
починаючи з встановленої в договорі
дати виконання зобов'язань до дати
остаточного розрахунку, тобто із 22
грудня 2013 року по 13 березня 2014 року,
виходячи з розрахунку 301787 грн. 67 коп. х
100,5% (за грудень 2013 року) х 100,2% (за січень
2014 року) х 100,6% (за лютий 2014 року - 301787 грн.
67 коп., та складає 3923 грн. 22 коп.

Також, відповідно три відсотки річних
від простроченої суми становить 2033 грн.
96 коп., виходячи з наступного
розрахунку : 301787 грн. 67 коп. (сума
основного боргу) х 3% : 365 х 82 (кількість
днів прострочення з 22 грудня 2013 року по
13 березня 2014 року).

У зв'язку з чим загальна сума, що
підлягає стягненю з відповідача на
користь позивача складає 5597 грн. 18 коп.

Крім того, колегія суддів вважає за
необхідне стягнути з відповідача
судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.,
відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Що стосується позовних вимог про
відшкодування моральної шкоди, колегія
суддів вважає їх необгрунтованими,
оскільки між сторонами виникли
договірні відносини, а відповідно до
вимог ст.ст. 23, 1167 ЦК України,
відшкодування моральної шкоди при
договірних відносинах не передбачено.

Також позовні вимоги про стягнення з
відповідача пені відповідно до Закону
України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань», колегія суддів також
вважає безпідставиним, оскільки
сторонами за вказаним Договором є
фізична особа та Банк, як юридична
особа, а цей Закон регулює договірні
правовідносини між платниками та
одержувачами грошових коштів щодо
відповідальності за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань.
Суб'єктами зазначених правовідносин є
підприємства, установи та організації
незалежно від форм власності та
господарювання, а також фізичні особи -
суб'єкти підприємницької діяльності.

На підставі викладеного колегія суддів
вважає, що Банком були порушені свої
зобов'язання за договором банківського
строкового вкладу, а висновки суду
першої інстанції про правомірність дій
Банку при відмові в проведенні
фінансових операції з рахунками
позивача, відповідно до ст. 1074 ЦК
України, є безпідставними, та такими, що
спростовуються наведеними вище
обставинами та доказами, у зв'язку з чим
рішення суду першої інстанції ухвалене
з порушенням норм процесуального права
та неправильним застосуванням норм
матеріального права, а тому підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про часткове задоволення позовних
вимог.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 307, 309, 313, 314,
316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
-задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетрвоська від 15 квітня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства «Банк Кредит
Дніпро», третя особа: Національний банк
України, про стягнення грошових коштів
та відшкодування моральної шкоди
задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Банк Кредит Дніпро» (Код
) на користь ОСОБА_2 (іпн.
НОМЕР_1) 5597 грн. 18 коп. за порушення
грошового зобов'язання та судовий збір
в сумі 243 грн. 60 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту оголошення і протягом двадцяти
днів може бути оскаржено шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді М.О.
Макаров

Л.М. Болтунова

В.О. Тамакулова