АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/1950/14
інстанції Соловйов В.В.
Доповідач: Прокопчук Л.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року серпня місяця 20 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого:Прокопчук
Л.П.Суддів:Полікарпової О.М., Базіль
Л.В.при секретарі:Мироненко І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» на
рішення Великолепетиського районного
суду Херсонської області від « 16» липня
2013р. у справі за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_5 про
звернення стягнення,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«Приватбанк» звернулося до суду з
позовом про звернення стягнення на
іпотечне майно та виселення
відповідачки ОСОБА_5

В обґрунтування позивач зазначав, що
21.07.2008 року ОСОБА_5 отримала кредит у
розмірі 11158,23 доларів США зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 15% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення 21.07.2023 року.

В забезпечення виконання умов
кредитного договору між сторонами
22.07.2008 року укладено договір іпотеки,
згідно з яким відповідачка передала в
іпотеку належний їй житловий будинок
АДРЕСА_1

Відповідачка належним чином не
виконувала взятих на себе за кредитним
договором зобов'язань і тому станом на
22.02.2013 року утворилася заборгованість у
розмірі 29794,32 доларів США.

Позивач просив звернути стягнення на
будинок шляхом продажу вказаного
предмета іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» з
укладенням від імені відповідача
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою - покупцем та
виселити відповідачку та інших осіб,
які зареєстровані та/або проживають у
житловому будинку зі зняттям з
реєстраційного обліку.

Рішенням Великолепетиського районного
суду від 16 липня 2013 року у задоволенні
позову публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» відмовлено.

У поданій публічним акціонерним
товариством комерційний банк
«Приватбанк» апеляційній скарзі
поставлено питання про скасування
судового рішення та ухвалення нового
про задоволення позову банку з
посиланням на порушення судом норм
матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції представник банку
апеляційну скаргу підтримала з
підстав, викладених у ній.

Вважаючи рішення суду законним і
обґрунтованим, ОСОБА_5 та її
представник просили апеляційну скаргу
відхилити, а рішення суду залишити без
змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що
21.07.2008 року між публічним акціонерним
товариством комерційний банк
«Приватбанк» і ОСОБА_5 був укладений
кредитний договір, за умовами якого
банк надав відповідачці кредитні кошти
на строк з 21.07.2008 року по 21.07.2023 року у
вигляді непоновлювальної кредитної
лінії у розмірі 13216,84 доларів США на
споживчі цілі, зі сплатою за
користування кредитом відсотків у
розмірі 1,25% на місяць на суму залишку
заборгованості за кредитом.

ОСОБА_5 зобов'язувалася здійснювати
погашення заборгованості щомісячно у
період з « 12» по « 18» число у сумі 190,59
доларів США.

В забезпечення виконання умов
кредитного договору відповідачка
згідно з договором іпотеки від 22.07.2008
року передала в іпотеку належний їй
житловий будинок АДРЕСА_1

Належним чином позичальник не
виконувала взятих на себе за кредитним
договором зобов'язань і тому станом на
22.02.2013 року утворилася заборгованість у
сумі 29794,32 доларів США, яка складається
з: заборгованості за кредитом у сумі
11314,23 доларів США; заборгованості по
процентам за користування кредитом у
сумі 6235,05 доларів США; заборгованості
по комісії за користування кредитом у
сумі 1615,06 доларів США; пені за
несвоєчасність виконання зобов'язань у
сумі 9181,40 доларів США; штрафу -
фіксована частина - 31,29 доларів США;
штрафу - процентна складова - 1417,29
доларів США.

Відповідачка та її представник
погодилися з розміром заборгованості,
визначеного банком згідно з наданим
розрахунком.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У січні 2013 року банк направив
позичальнику вимогу про дострокове
повернення кредиту та попередив, що у
разі невиконання цих вимог буде
звертати стягнення на предмет іпотеки
з виселенням її з будинку /а.с. 21-22/.
Вимога банку відповідачкою не
виконана.

Пунктом 24 договору іпотеки
передбачено, що звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється у
випадках, передбачених п.п. 18.8.1, 18.8.2, 18.9
цього договору відповідно до розділу V
Закону України «Про іпотеку» на
підставі рішення суду, або на підставі
виконавчого напису нотаріуса або
згідно із застереженням про
задоволення вимог іпотекодержателя, що
міститься в цьому договорі.

Статтею 38 розділу V Закону України «Про
іпотеку» передбачено такий спосіб
реалізації предмета іпотеки як продаж
шляхом надання права іпотекодержателю
на продаж предмета іпотеки.

За домовленістю сторін згідно з
пунктом 35.4 договору іпотеки вартість
предмета іпотеки складає 75020 грн., ця
вартість є співмірною із сумою
заборгованості за кредитом, яка станом
на 22.02.2013 року становить 29794,32 доларів
США.

ОСОБА_5 підтвердила, що після
постановлення рішення судом
заборгованість нею не погашалась.

У пункті 43 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року №5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
роз'яснено, що при розгляді позову
іпотекодержателя про виселення
мешканців із житлового будинку чи
житлового приміщення в разі
задоволення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки, суд має
враховувати таке.

Згідно з частиною 4 статті 9, статті 109
Житлового кодексу України, статей 39-40
Закону України «Про іпотеку» виселення
мешканців із житлового будинку чи
житлового приміщення, яке є предметом
іпотеки, проводиться в порядку,
встановленому законом. При цьому суд за
заявою іпотекодержателя одночасно з
рішенням про звернення стягнення на
предмет іпотеки за наявності підстав,
передбачених законом, ухвалює рішення
про виселення мешканців цього
житлового будинку чи житлового
приміщення.

З урахуванням зазначеного колегія
суддів вважає, що у суду першої
інстанції не було законних підстав для
відмови у задоволенні позову банку про
звернення стягнення на іпотечний
будинок шляхом надання права ПАТ КБ
«Приватбанк» від свого імені, а не від
імені відповідачки, як то заявлено в
позові, на продаж предмета іпотеки та
виселення з будинку відповідачки.

Проживання в будинку на даний час
неповнолітньої дитини, стосовно якої
фактично не поставлено питання про
виселення, не є підставою для відмови у
задоволенні вимог, заявлених банком до
ОСОБА_5

Крім того, матеріали справи не містять
доказів того, що на час укладення
договору іпотеки неповнолітня онука
відповідачки була прописана і
проживала в житловому будинку АДРЕСА_1

В судовому засіданні апеляційної
інстанції ОСОБА_5 також підтвердила
відсутність реєстрації неповнолітньої
в її будинку станом на 22.07.2008 року і
пояснила, що її онука разом з матір'ю
проживали в квартирі АДРЕСА_2, т.я. на
той час з її сином вони не проживали
однією сім'єю.

З урахуванням чинності договору
іпотеки, наявності непогашеної
кредитної заборгованості,
співмірності вартості предмета
іпотеки з сумою заборгованості по
кредиту, позов банку є обґрунтованим.

Однак відповідно до п.1 пп.1 Закону
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» не може бути примусово
стягнуте (відчужене без згоди власника)
нерухоме житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно із статтею 4
Закону України «Про заставу» та/або
предметом іпотеки згідно із статтею 5
Закону України «Про іпотеку», якщо таке
майно виступає як забезпечення
зобов'язань громадянина України
(позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті.

Встановлено, що ОСОБА_5 є пенсіонеркою,
іншого житла, крім того, що передане в
іпотеку, вона не має.

Отже будь-яких застережень, що
передбачені п.1.6 Закону України, щодо
незастосування його до ОСОБА_5
матеріали справи не містять.

Представнику банку роз'яснено
положення ст. 10 ЦПК України, проте він
відмовився надавати докази на
спростування встановленого.

З урахуванням вищезазначеного колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового про відмову у
задоволенні позову банку на підставі
прийнятого Закону про мораторій.

Керуючись ст.ст. 303,307,309 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Приватбанк» задовольнити
частково.

Рішення Великолепетиського районного
суду Херсонської області від 16 липня 2013
року скасувати і ухвалити нове.

Відмовити публічному акціонерному
товариству комерційний банк
«Приватбанк» у задоволенні позову на
підставі Закону України «Про мораторій
на стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті».

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і з цього ж часу може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий: (підпис)

Судді: (два підписи)

З оригіналом згідно:

Суддя:
Л.П.Прокопчук