Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/3214/14
Головуючий у 1 інстанції Кофанов А.В.
Суддя-доповідач Ломейко В.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Онищенка Е.А.,

Суддів: Ломейка В.О.,

Кухаря С.В.,

При секретарі Камінській О.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі
представника ОСОБА_4 на рішення
Вільнянського районного суду
Запорізької області від 21 січня 2014 року
за позовом ОСОБА_5 до реєстраційної
служби Вільнянського районного
управління юстиції Запорізької
області, ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_6 про
визнання договору оренди недійсним та
скасування державної реєстрації права
оренди земельної ділянки , -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року ОСОБА_5 звернулася до
суду з позовом до реєстраційної служби
Вільнянського районного управління
юстиції Запорізької області , ОСОБА_3
про визнання договору оренди недійсним
та скасування державної реєстрації
права оренди земельної ділянки.

В обґрунтування позову позивач
зазначала, що 25.11.2010 року вона уклала з
відповідачем ОСОБА_3 договір оренди
земельної ділянки, з умовами набрання
ним чинності після підписання
сторонами та реєстрації права оренди.
Станом на початок 2013 року цей договір
не пройшов державної реєстрації й у
подальшому вона повідомила
відповідача, що договір укладатися не
буде, також не буде надаватися дозвіл
на державну реєстрацію права оренди.
Незважаючи на це, 06.09.2013 року відповідач
ОСОБА_3 зареєстрував право оренди.
Вважає, що відповідач це зробив
незаконно, з цих підстав просила
визнати недійсним договір оренди та
скасувати державну реєстрацію права
оренди земельної ділянки.

Рішенням Вільнянського районного суду
Запорізької області від 21 січня 2014 року
позов задоволено частково.

Скасовано державну реєстрацію права
ОСОБА_3 на оренду належної ОСОБА_5
земельної ділянки площею 4,05 га,
кадастровий номер :02:001:0105,
призначеної для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
що була проведена на підставі договору
оренди землі від 25.11.2010 року згідно
рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень, індексний номер: 5837365
від 13.09.2013 08:58:22.

В задоволенні іншої частини позову
відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_3 в особі представника
ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального і
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального права.

Частково задовольняючи позов суд
першої інстанції виходив з того, що
спірний договір оренди земельної
ділянки не набрав чинності тому його
державна реєстрація не відповідає
вимогам закону.

Однак з таким висновком не можна
погодитися, оскільки такий висновок не
відповідає встановленим обставинам
справи та положенням матеріального
права.

Як вбачається з матеріалів справи, що
25.11.2010 року ОСОБА_5, уклала з
відповідачем ОСОБА_3, договір оренди
земельної ділянки
сільськогосподарського призначення
площею 4,05 га, яка розташована на
території Привільненської сільської
ради Вільнянського району Запорізької
області, з умовами набрання ним
чинності після підписання сторонами та
реєстрації права оренди(а/с 5-8).

Державну реєстрацію цього договору
оренди земельної ділянки було
здійснено 25 вересня 2013року(а/с 26).

Позивач вважає, що договір оренди
земельної ділянки є недійсним,
оскільки вона не надавала згоди на його
реєстрацію.

Згідно із частиною першою статті 202
ЦК України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до частини третьої статті 203
ЦК України волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Як вольова дія, правочин являє собою
поєднання волі та волевиявлення. Воля
сторін полягає в їхній згоді взяти на
себе певні обов'язки, вона повинна бути
взаємною, двосторонньою і спрямованою
на досягнення певної мети.

Відповідно до частини першої статті 215
ЦК України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 638 ЦК
України договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору.

На підставі статті 20 Закону України
"Про оренду землі" (у редакції, яка була
чинною на момент виникнення
правовідносин) укладений договір
оренди землі підлягає державній
реєстрації. Право оренди земельної
ділянки виникає з дня державної
реєстрації цього права відповідно до
закону, що регулює державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень.

Згідно зі статтею 2 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень"
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно, це офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру, тобто
реєстрацією є запис, фіксація фактів
або явищ з метою обліку та надання їм
статусу офіційно визнаних актів,
внесення до списку або книги обліку.

Аналіз наведених норм дає підстави
для висновку про те, що моментом
вчинення правочину слід вважати
момент, коли сторони свого часу досягли
згоди з усіх істотних умов.

Одностороння незгода сторони з
реєстрацією раніше підписаного нею
договору не може визнаватися
обставиною для визнання його недійсним
із підстав, передбачених частиною
третьою статті 203 та частиною першою
статті 215 ЦК України.

Відповідно до вимог статті 214 ЦК
України відмова від двостороннього
правочину може відбуватися лише за
взаємною згодою сторін.

Така правова позиція викладена в
Постанові Верховного суду України
25.12.2013року, у справі №6-118 цс 13.

Отже, з огляду на наведене колегія
суддів вважає, що при вирішенні судом
спору про визнання договору недійсним
з підстав відсутності у сторони волі на
його укладення правове значення має
наявність такої волі на момент
досягнення сторонами договору згоди в
належній формі з усіх істотних умов
договору, а не на момент його державної
реєстрації. Вчинення правочину слід
вважати момент, коли сторони свого часу
досягли згоди з усіх істотних умов.

Враховуючи, що сторони досягли
всіх істотних умов договору саме в
момент підписання договору, а саме
25.11.2010 року, саме з цього моменту
правочин є вчиненим і дійсним, а тому
вимоги позивача щодо недійсності
договору оренди земельної ділянки не є
обґрунтованими і такими що підлягають
задоволенню, а відтак не підлягає
задоволенню, як наслідок недійсності і
вимога про скасування реєстрації цього
договору, оскільки як зазначено вище
статтею 2 Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень", що державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно це лише офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що доводи апеляційної скарги
дають підстави для визнання рішення
суду першої інстанції таким, що не
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, тому це рішення
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 307, 313-314, 316-317 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі
представника ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Вільнянського районного суду
Запорізької області від 21 січня 2014
року у цій справі скасувати та ухвалити
нове рішення наступного змісту: «В
задоволенні позову ОСОБА_5 до
реєстраційної служби Вільнянського
районного управління юстиції
Запорізької області, ОСОБА_3, третя
особа ОСОБА_6 про визнання договору
оренди недійсним та скасування
державної реєстрації права оренди
земельної ділянки відмовити
повністю.»

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді:

Апеляційний суд Запорізької області

№22-ц/778/3214/14
Головуючий у 1 інстанції Кофанов А.В.

Суддя-доповідач Ломейко В.О.

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Онищенка Е.А.,

Суддів: Ломейка В.О.,

Кухаря С.В.,

При секретарі Камінській О.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі
представника ОСОБА_4 на рішення
Вільнянського районного суду
Запорізької області від 21 січня 2014 року
за позовом ОСОБА_5 до реєстраційної
служби Вільнянського районного
управління юстиції Запорізької
області, ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_6 про
визнання договору оренди недійсним та
скасування державної реєстрації права
оренди земельної ділянки , -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року ОСОБА_5 звернулася до
суду з позовом до реєстраційної служби
Вільнянського районного управління
юстиції Запорізької області , ОСОБА_3
про визнання договору оренди недійсним
та скасування державної реєстрації
права оренди земельної ділянки.

В обґрунтування позову позивач
зазначала, що 25.11.2010 року вона уклала з
відповідачем ОСОБА_3 договір оренди
земельної ділянки, з умовами набрання
ним чинності після підписання
сторонами та реєстрації права оренди.
Станом на початок 2013 року цей договір
не пройшов державної реєстрації й у
подальшому вона повідомила
відповідача, що договір укладатися не
буде, також не буде надаватися дозвіл
на державну реєстрацію права оренди.
Незважаючи на це, 06.09.2013 року відповідач
ОСОБА_3 зареєстрував право оренди.
Вважає, що відповідач це зробив
незаконно, з цих підстав просила
визнати недійсним договір оренди та
скасувати державну реєстрацію права
оренди земельної ділянки.

Рішенням Вільнянського районного суду
Запорізької області від 21 січня 2014 року
позов задоволено частково.

Скасовано державну реєстрацію права
ОСОБА_3 на оренду належної ОСОБА_5
земельної ділянки площею 4,05 га,
кадастровий номер :02:001:0105,
призначеної для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
що була проведена на підставі договору
оренди землі від 25.11.2010 року згідно
рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень, індексний номер: 5837365
від 13.09.2013 08:58:22.

В задоволенні іншої частини позову
відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_3 в особі представника
ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального і
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального права.

Частково задовольняючи позов суд
першої інстанції виходив з того, що
спірний договір оренди земельної
ділянки не набрав чинності тому його
державна реєстрація не відповідає
вимогам закону.

Однак з таким висновком не можна
погодитися, оскільки такий висновок не
відповідає встановленим обставинам
справи та положенням матеріального
права.

Як вбачається з матеріалів справи, що
25.11.2010 року ОСОБА_5, уклала з
відповідачем ОСОБА_3, договір оренди
земельної ділянки
сільськогосподарського призначення
площею 4,05 га, яка розташована на
території Привільненської сільської
ради Вільнянського району Запорізької
області, з умовами набрання ним
чинності після підписання сторонами та
реєстрації права оренди(а/с 5-8).

Державну реєстрацію цього договору
оренди земельної ділянки було
здійснено 25 вересня 2013року(а/с 26).

Позивач вважає, що договір оренди
земельної ділянки є недійсним,
оскільки вона не надавала згоди на його
реєстрацію.

Згідно із частиною першою статті 202
ЦК України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до частини третьої статті 203
ЦК України волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Як вольова дія, правочин являє собою
поєднання волі та волевиявлення. Воля
сторін полягає в їхній згоді взяти на
себе певні обов'язки, вона повинна бути
взаємною, двосторонньою і спрямованою
на досягнення певної мети.

Відповідно до частини першої статті 215
ЦК України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 638 ЦК
України договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору.

На підставі статті 20 Закону України
"Про оренду землі" (у редакції, яка була
чинною на момент виникнення
правовідносин) укладений договір
оренди землі підлягає державній
реєстрації. Право оренди земельної
ділянки виникає з дня державної
реєстрації цього права відповідно до
закону, що регулює державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень.

Згідно зі статтею 2 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень"
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно, це офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру, тобто
реєстрацією є запис, фіксація фактів
або явищ з метою обліку та надання їм
статусу офіційно визнаних актів,
внесення до списку або книги обліку.

Аналіз наведених норм дає підстави
для висновку про те, що моментом
вчинення правочину слід вважати
момент, коли сторони свого часу досягли
згоди з усіх істотних умов.

Одностороння незгода сторони з
реєстрацією раніше підписаного нею
договору не може визнаватися
обставиною для визнання його недійсним
із підстав, передбачених частиною
третьою статті 203 та частиною першою
статті 215 ЦК України.

Відповідно до вимог статті 214 ЦК
України відмова від двостороннього
правочину може відбуватися лише за
взаємною згодою сторін.

Така правова позиція викладена в
Постанові Верховного суду України
25.12.2013року, у справі №6-118 цс 13.

Отже, з огляду на наведене колегія
суддів вважає, що при вирішенні судом
спору про визнання договору недійсним
з підстав відсутності у сторони волі на
його укладення правове значення має
наявність такої волі на момент
досягнення сторонами договору згоди в
належній формі з усіх істотних умов
договору, а не на момент його державної
реєстрації. Вчинення правочину слід
вважати момент, коли сторони свого часу
досягли згоди з усіх істотних умов.

Враховуючи, що сторони досягли
всіх істотних умов договору саме в
момент підписання договору, а саме
25.11.2010 року, саме з цього моменту
правочин є вчиненим і дійсним, а тому
вимоги позивача щодо недійсності
договору оренди земельної ділянки не є
обґрунтованими і такими що підлягають
задоволенню, а відтак не підлягає
задоволенню, як наслідок недійсності і
вимога про скасування реєстрації цього
договору, оскільки як зазначено вище
статтею 2 Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень", що державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно це лише офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що доводи апеляційної скарги
дають підстави для визнання рішення
суду першої інстанції таким, що не
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, тому це рішення
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 307, 313-314, 316-317 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі
представника ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Вільнянського районного суду
Запорізької області від 21 січня 2014
року у цій справі скасувати та ухвалити
нове рішення наступного змісту: «В
задоволенні позову ОСОБА_5 до
реєстраційної служби Вільнянського
районного управління юстиції
Запорізької області, ОСОБА_3, третя
особа ОСОБА_6 про визнання договору
оренди недійсним та скасування
державної реєстрації права оренди
земельної ділянки відмовити
повністю.»

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: