Провадження №6/761/1751/2014
У Х В А Л А

18 вересня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва в складі:

судді Сіромашенко Н.В.,

при секретарі Нечипорук А.В.,

розглянувши у відкритому засіданні в
залі суду в приміщенні суду в м. Києві
цивільну справу за поданням Головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Рагімова А.Н. про тимчасове обмеження
виїзду за межі України ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИВ:

Головний державний виконавець
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Рагімова А.Н. звернувся до суду з
поданням про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України ОСОБА_2

В обґрунтування вимог посилається на
те, що Відділом примусового виконання
рішень Державної виконавчої служби
України здійснюється примусове
виконання виконавчого листа №2-313/2010,
виданого Рівненським міським судом 1
червня 2011 року про стягнення солідарно
з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 на
користь Публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк»
заборгованість по кредиту згідно
Кредитного договору № від 2
листопада 2006 року та договору поруки
№55956 від 2 листопада 2006 року, №55775 від 2
листопада 2006 року, №55774 від 2 листопада
2006 року у розмірі 14614669,58 грн.; неустойку
за порушення своїх зобов'язань в
розмірі 5000 грн.; пеню за порушення
термінів повернення кредиту у розмірі
74672,99 грн.; всього 14694342,57 грн. солідарно.
Також стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2
та ОСОБА_5 на користь Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
держмито в сумі 1700 грн., витрати на ІТЗ в
сумі 30 грн.

5 серпня 2011 року державним виконавцем
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження. Відповідно до
постанови зобовґязано боржника щодо
добровільного виконання рішення суду.

2 липня 2014 року державним виконавцем
винесено постанову про заміну назви
сторони виконавчого провадження з
Публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк» на Публічне акціонерне
товариство «Дельта Банк» на підставі
ухвали Рівненського міського суду від
10 квітня 2014 року.

Однак, рішення суду виконане не
було. Виконати рішення у примусовому
порядку також не надається можливим.

У відповідності до ч.2 ст. 377-1 ЦПК
України суд розглядає подання без
виклику сторін та інших
заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

Державний виконавець не зґявився,
сповіщений належним чином про місце та
час розгляду справи, про причини неявки
суд не повідомляв.

За таких обставин суд вважає за
можливе розглянути справу за його
відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи,
приходить до наступного.

Судом встановлено, що Відділом
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
здійснюється примусове виконання
виконавчого листа №2-313/2010, виданого
Рівненським міським судом 1 червня 2011
року про стягнення солідарно з ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 на користь
Публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк» заборгованість по
кредиту згідно Кредитного договору
№ від 2 листопада 2006 року та
договору поруки №55956 від 2 листопада 2006
року, №55775 від 2 листопада 2006 року, №55774
від 2 листопада 2006 року у розмірі 14614669,58
грн.; неустойку за порушення своїх
зобов'язань в розмірі 5000 грн.; пеню за
порушення термінів повернення кредиту
у розмірі 74672,99 грн.; всього 14694342,57 грн.
солідарно. Також стягнуто з ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь
Публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк» держмито в сумі 1700 грн.,
витрати на ІТЗ в сумі 30 грн.

У відповідності до ч.1 ст. 19 ЗУ «Про
виконавче провадження» головним
державним виконавцем відділу з
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Рагімовою А.Н. на підставі
вищевказаного виконавчого листа було
відкрито виконавче провадження.

Проте вказане рішення суду боржником
не виконується.

2 липня 2014 року постановою державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України Рагімовою А.Н. було
змінено назву сторони виконавчого
провадження на підставі ухвали
Рівненського міського суду від 10
квітня 2014 року.

Відповідно до ч.1 ст. 377-1 ЦПК України
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

У відповідності до ст.33 Конституції
України кожному, хто на законних
підставах перебуває на території
України, гарантується свобода
пересування, вільний вибір місця
проживання, право вільно залишати
територію України, гарантується
свобода пересування, вільний вибір
місця проживання, право вільно
залишати територію України за винятком
обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» регулює
порядок здійснення права громадян
України на виїзд з України і в'їзд в
Україну, порядок оформлення документів
для зарубіжних поїздок, визначає
випадки тимчасового обмеження права
громадян на виїзд з України і
встановлює порядок розв'язання спорів
у цій сфері.

Згідно з п.2 ч.1 ст.6 вказаного Закону
громадянин України може бути тимчасово
обмежений у праві виїзду за кордон,
якщо відносно нього діють
неврегульовані аліментні, договірні чи
інші невиконанні зобов'язання до
виконання зобов'язань або розв'язання
спору за погодженням сторін у
передбачених законом випадках.

Відповідно до ст.8 даного Закону у разі
відмови громадянину у виїзді за кордон
він може оскаржити цю дію у судовому
порядку.

Проте стаття 19 ЗУ «Про державну
прикордонну службу України» вказує, що
обмеження права громадян на виїзд з
України належить до виключної
компетенції Адміністрації Державної
прикордонної служби України, а пункт 8
зазначеної статті покладає на державну
прикордонну службу України обов'язок
запобігання і недопущення в'їзду в
Україну або виїзду з України осіб, яким
згідно з законодавство не дозволено
в'їзд в Україну або яких тимчасово
обмежено в праві виїзду з України.

За викладених обставин суд не вбачає
правових підстав для задоволення
подання державного виконавця щодо
тимчасового обмеження у праві виїзду
за межі України ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 208, 212, 213, 214, 377-1 ЦПК
України,-

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні подання
Головного державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Рагімова А.Н. про тимчасове обмеження
виїзду за межі України ОСОБА_2.

Ухвала підлягає оскарженню до
апеляційного суду м. Києва протягом
п'яти днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з з дня отримання копії
ухвали.

Суддя: