АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

18 червня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді
Росік Т.В.

суддів:
Прокопчук Н.О., Мазурик О.Ф.

при секретарі
Обухівському О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1, подану представником на
підставі довіреності ОСОБА_2 на ухвалу
Дніпровського районного суду м. Києва
від 27 лютого 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення збитків,

В С Т
А Н О В И Л А :

Ухвалою Дніпровського районного суду
м. Києва від 27.02.2014 року позовну заяву
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення збитків
повернуто позивачу для подання до
належного суду.

ОСОБА_1 вважаючи, що ухвала
постановлена з порушенням норм
процесуального права, через свого
представника подав на неї апеляційну
скаргу, в якій просив ухвалу скасувати,
справу направити для вирішення питання
по суті до суду першої інстанції,
посилаючись на те, що позивач звернувся
до належного суду з позовом про
стягнення збитків, завданих внаслідок
неправомірних дій відповідача.

Сторони в судове засідання суду
апеляційної інстанції не з'явилися,
належним чином повідомлені про час та
місце розгляду справи. ОСОБА_1 своїм
листом просив провести розгляд справи
за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді,
перевіривши матеріали справи,
розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач звернувся до Дніпровського
районного суду м. Києва з позовом до
відповідача про стягнення збитків у
вигляді упущеної вигоди за невиконання
умов попереднього договору від 28.01.2011
року з додатковою угодою до нього від
25.02.2011 року за місцезнаходженням
відповідача ( АДРЕСА_1, АДРЕСА_2).

Повертаючи позовну заяву для
подачі до належного суду, суддя
районного суду виходив з того, що
справа Дніпровському районному суду м.
Києва не підсудна, оскільки спір виник
з-приводу нерухомого майна, яке
територіально не знаходиться в
Дніпровському районі м. Києва, оскільки
позивачем заявлено вимоги про право,
яке виникло із договору оренди
нерухомого майна..

Колегія суддів не погоджується з
такими висновками судді суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.114 ЦПК України позови,
що виникають з приводу нерухомого
майна, пред'являються за
місцезнаходженням майна або основної
його частини.

Відповідно до ч.1 ст. 109 ЦПК України
позови до фізичної особи
пред'являються в суд за зареєстрованим
у встановленому законом порядку місцем
її проживання або за зареєстрованим у
встановленому законом порядку місцем
її перебування.

Як вбачається з копії попереднього
договору від 28.01.2011 року з додатком до
нього від 25.02.2011 року укладеного між
ОСОБА_2, яка на підставі довіреності від
19.07.2007 року діє від імені ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 сторони зобов'язались до 04.03.2011
року включно підписати та нотаріально
посвідчити договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_3. Продавець
(представник по довіреності) передав
покупцю ключі та тим самим гарантував
відсутність в квартирі матеріальних
цінностей (а.с.20-22).

В поданій позовній заяві ОСОБА_1 просив
стягнути з ОСОБА_3 збитки у вигляді
упущеної вигоди на загальну суму 38 500
грн. у зв'язку з порушенням
відповідачем взятих на себе
зобов'язань, які виникли з укладеного
між сторонами попереднього договору
від 28.01.2011 року та додаткової угоди до
нього від 25.02.2011 року. На підставі ж
договору оренди з попередніми
орендарями від 28.11.2010 року ОСОБА_1
розраховано суму упущеної вигоди.

Враховуючи, що предметом спору між
сторонами є збитки, спричинені
внаслідок невиконання відповідачем
зобов′?язань за договором, а позивач
звернувся до Дніпровського районного
суду м. Києва з позовом до відповідача
за його місцезнаходженням, колегія
суддів апеляційного суду приходить до
висновку, що суддя суду першої
інстанції в порушення вимог
процесуального закону повернув позов
позивачу.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 312 ЦПК України
апеляційний суд скасовує ухвалу і
передає питання на новий розгляд до
суду першої інстанції, якщо останній
порушив порядок, встановлений для його
вирішення.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку, що ухвала суду першої
інстанції постановлена з порушенням
норм процесуального права, а тому
підлягає скасуванню, а апеляційна
скарга - частковому задоволенню з
передачею питання на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л
И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м.
Києва від 27 лютого 2014 року скасувати з
передачею питання на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і оскарженню не
підлягає.

Головуючий:

Судді:

Справа № 755/5868/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7732/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Винниченко Л.М.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Росік Т.В.