АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у 1-й інстанції: Лук'яненко
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі :

Головуючої - Кравець
В.А.,

Суддів - Семенюк
Т.А., Музичко С.Г.

при секретарі - Круглику
В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
Святошинської районної в місті Києві
державної адміністрації на рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 31 липня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Святошинської районної в м.
Києві держадміністрації, Державної
міграційної служби України Головного
управління в місті Києві
Святошинського районного відділу,
третя особа: КП «Дирекція з утримання
та обслуговування житлового фонду» про
визнання права користування жилим
приміщенням та зобов'язання
зареєструвати і за

зустрічним позовом КП «Дирекція з
утримання та обслуговування житлового
фонду Святошинського району м. Києва до
ОСОБА_1 третя особа: Святошинська
районна в м. Києві державна
адміністрація про виселення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2014 рокупозивач звернувся в суд
із зазначеним позовом, в якому просив
визнати його членом сім'ї наймача -
ОСОБА_2, визнати за ним право
користуватися однокімнатною квартирою
АДРЕСА_1, зобов'язати Святошинське РВ ГУ
ДМС України в м. Києві здійснити
реєстрацію по вищевказаній адресі та
вирішити питання судових витрат.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що в 2011
році він переїхав до свого батька -
ОСОБА_2, який був наймачем спірної
квартири і почав проводити ремонтні
роботи та сплачувати за комунальні
послуги. Після смерті наймача він
дізнався, що квартира не приватизована,
а тому звернувся з відповідною заявою
до ДМС Святошинського району м. Києва з
вимогою зареєструвати його у квартирі
АДРЕСА_1. Проте, йому було відмовлено і
він вимушений звернутися до суду із
вказаним позовом.

У березні 2014 року представник КП
«Дирекція з утримання та
обслуговування житлового фонду
Святошинського району м. Києва»
звернувся до суду із позовом, в якому
просив виселити ОСОБА_1 з однокімнатної
ізольованої квартири АДРЕСА_1.

В мотивування вимог посилався на те, що
після смерті наймача житловим органам
стало відомо, що в квартирі АДРЕСА_1
проживає гр. ОСОБА_1 без реєстрації, без
ордеру, як передбачено ст.58 ЖК УРСР,
жодних дозвільних документів на
вселення у житлове приміщення
комунальної власності до житлових
органів не надав. В добровільному
порядку звільнити приміщення
відмовився.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 31 липня 2014 року -
первісний позов задоволено частково.

Визнано ОСОБА_1 членом сім'ї наймача -
ОСОБА_2.

Визнано за ОСОБА_1 право користування
однокімнатною квартирою загальною
площею 22.4 кв.м. за адресою АДРЕСА_1.

В задоволенні іншої частини позову -
відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову -
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
представник Святошинської РДА в місті
Києві подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення та ухвалити
нове про відмову у задоволенні
первісного позову та задовольнити
зустрічний, посилаючись на те, що суд
ухвалив рішення з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
висновки не відповідають обставинам
справи та наявним в матеріалах справи
доказам.

Вказує на те, що за період свого
проживання наймач жилого приміщення -
ОСОБА_2 не звертався із заявами до
житлових органів та до паспортного
столу про реєстрацію будь-кого з членів
сім'ї в кв. АДРЕСА_1.

Крім того, жоден свідок не підтвердив
факт сумісного проживання та ведення
спільного господарства позивача та
померлого ОСОБА_2

В судовому засіданні апелянт скаргу
підтримала.

ОСОБА_1 та його представник проти
апеляційної скарги заперечували,
просили рішення у справі залишити без
зміни.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А.,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав:

Задовольняючи первісний позов
частково, суд виходив з його
доведеності та обґрунтованості.

Висновок суду відповідає
обставинам справи та ґрунтується на
вимогах закону.

У відповідності до ст.65 ЖК України
особи, що вселились в жиле приміщення
як члени наймача, набувають рівного
права з іншими членами сім'ї права
користування жилим приміщенням.

Згідно ст. 61 ЖК України користування
жилим приміщенням у будинках
державного і громадського житлового
фонду здійснюється відповідно до
договору найму жилого приміщення.

Умовами ст. 64 ЖК України визначено, що
члени сім'ї наймача, які проживають
разом з ним користуються нарівні з
наймачем усіма правами і несуть усі
обов'язки, що випливають з договору
найму жилого приміщення. До членів
сім'ї наймача належить дружина наймача,
їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача
може бути визнано й інших осіб, якщо
вони постійно проживають з наймачем і
ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного Суду УРСР № 2 від 12.04.1985 року
із змінами та доповненнями «Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування ЖК України», в п.9
зазначається, що суди повинні кожний
раз перевіряти чи дотриманий порядок
вселення в квартиру, зокрема: чи була
письмова згода на це всіх членів сім'ї
наймача, чи прописані вони в даному
житловому приміщенні, чи було це
постійним місцем проживання, чи вів
піднаймач з наймачем спільне
господарство, тривалість часу їх
проживання, чи обумовлено угодою між
цими особами певний порядок
користування житловим приміщенням.

Згідно постанови Пленуму Верховного
суду України від 01.11.1996 року № 9 «Про
застосування Конституції України при
здійсненні правосуддя» при розгляді
спорів про право користування жилим
приміщенням необхідно брати до уваги,
що ст.33 Конституції гарантує кожному,
хто на законних підставах перебуває на
території України, свободу пересування
та вільний вибір місця проживання. Це
означає, що наявність чи відсутність
прописки самі по собі не можуть бути
підставою для визнання права
користування жилим приміщенням за
особою, яка там проживала чи вселилась
туди як член сім'ї наймача (власника)
приміщення, або ж для відмови їй у
цьому.

Судом встановлено, що 30.11.1981 року ОСОБА_2
було видано ордер на двокімнатну
квартиру за адресою АДРЕСА_3 на сім'ю з
трьох осіб - ОСОБА_3 - дружину та сина
дружини від першого шлюбу - ОСОБА_4

26.09.1985 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3
розлучились та отримали обмінний
ордер, згідно якого ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
позивач ОСОБА_1 стали проживати в
квартирі за адресою: АДРЕСА_2, а ОСОБА_2 у
кв.АДРЕСА_1.

Квартира за адресою АДРЕСА_2 була
продана і 18.07.2008 року придбана квартира
за адресою: АДРЕСА_4, власниками якої, є
мати позивача і старший брат, а ОСОБА_1
лише був зареєстрований та проживав на
праві члена сім'ї.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача
ОСОБА_2

Визнаючи за ОСОБА_1 право користування
квартирою, суд першої інстанції вірно
виходив з того, що позивач вселився в
спірну квартиру за згодою наймача,
постійно там проживав, а тому набув
права користування жилим приміщенням.

Крім того, дані обставини
підтверджуються договорами підряду на
виконання підрядно - ремонтних робіт
від 01.06.2012 року, актом про виконані
роботи та кошторисом, квитанціями про
сплату ОСОБА_2 вартість комунальних
послуг.

Посилання апелянта на те, що покази
свідків ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 не можуть бути прийняті до уваги
є безпідставними, такими, що не
узгоджуються з матеріалами справи.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи,
які б давали підстави до скасування
рішення суду, оскільки при розгляді
справи у апеляційному суді скаржник не
надав будь - яких переконливих доказів
на спростування висновків суду першої
інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і
об'єктивно дослідив всі обставини
справи, зібраним доказам дав вірну
правову оцінку й постановив рішення, що
відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, тому підстав для
його скасування колегія суддів не
вбачає.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника
Святошинської районної в місті Києві
державної адміністрації - відхилити.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 31 липня 2014 року в справі
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
до цього суду.

Головуючий
Судді