АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/2974/2014
Головуючий в 1-й інстанції - Маліновська
Доповідач-Чобіток А.О.
Ухвала

Іменем
України

02 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В.,Ящук Т.І.

при секретарі - Мороз Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_2,подану в інтересах ОСОБА_3 на
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 04 листопада 2013 року в
справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 ,
третя особа: приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5,про визнання права
власності в порядку спадкування за
заповітом,-

в с т
а н о в и л а:

Рішенням Шевченківського
районного суду м. Києва від 04 листопада
2013 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про
визнання права власності в порядку
спадкування за заповітом задоволено.

Вирішено визнати за ОСОБА_4 право
власності в порядку спадкування за
заповітом після померлої ОСОБА_7 на 37/100
частки будинку АДРЕСА_1, що складається
з наступних приміщень: житлової
кімнати № 1-2 площею 16,5 кв. м, житлової
кімнати № 1-4 площею 13,5 кв. м , житлової
кімнати № 1-2 площею 6,2 кв. м , підсобного
приміщення №1-1 площею 3 кв. м , житлової
кімнати №1-5 площею 8 кв. м , кухні №1-6
площею 4,2 кв. м , Ѕ частки земельної
ділянки кадастровий номер
91078064,розташованої за адресою: АДРЕСА_1
(загальна площа земельної ділянки 0,1000
га) , визнано за ОСОБА_4 право
постійного користування в порядку
спадкування за заповітом після
померлої ОСОБА_7 на Ѕ частки земельної
ділянки кадастровий номер 91078077
розташованої за адресою: АДРЕСА_1
(загальна площа земельної ділянки 0,0900
га).

Не погодившись з таким рішенням
суду першої інстанції ОСОБА_8 через
свого представника подала апеляційну
скаргу, в якій просила суд рішення
скасувати в частині та ухвалити нове,
яким визнати право власності за ОСОБА_4
на 0,0370 га, за ОСОБА_6 - 0,0630 га земельної
ділянки площею 0,1000 га, яка розташована
за адресою : АДРЕСА_1 і є спільною
сумісною власністю ОСОБА_6 та ОСОБА_7,
кадастровий № 91078064; визнати право
постійного користування за ОСОБА_4 на
0,0370 га, за ОСОБА_6 - 0,0630 га земельної
ділянки площею 0,0900 га, яка розташована
за адресою : АДРЕСА_1 і перебуває у
спільному користуванні ОСОБА_6 та
ОСОБА_7, кадастровий № 91078077. Зазначає,
що фактично ОСОБА_7 та ОСОБА_6 за їх
домовленістю відкрито володіли
частками земельних ділянок, що
перебували у їх спільній сумісній
власності та користуванні, у
пропорційному відношенні : ОСОБА_7 - 0,0370
га, а ОСОБА_6 - 0,0630 га, в зв»язку з чим
відповідач відкрито володіла більшою
часткою земельної ділянки понад 15
років, що влаштовувало ОСОБА_7.

Вислухавши доповідь
судді,пояснення осіб, що з»явилися в
судове засідання, обговоривши доводи
апеляційної скарги, обставини справи,
колегія суддів приходить до
наступного.

Встановлено, що рішенням
Шевченківського районного народного
суду м. Києва від 15.05.1992 року за ОСОБА_7
визнано право власності на 37/100
будинковолодіння АДРЕСА_1 та в її
користування виділено наступні
приміщення : житлову кімнату № 1-2
площею 16,5 кв. м, житлову кімнату № 1-4
площею 13,5 кв. м , житлову кімнату № 1-2
площею 6,2 кв. м , підсобне приміщення №
1-1 площею 3 кв. м , житлову кімнату № 1-5
площею 8 кв. м , кухні № 1-6 площею 4,2 кв. м.
Вказане право належним чином
зареєстроване у Реєстрі прав власності
на нерухоме майно ( а.с.13-14,15).

Відповідно до Державного акту на право
приватної власності на землю № 91-2-02822,
ОСОБА_7 на підставі розпорядження
Київської міської державної
адміністрації від 06.02.1998 року за № 221
передано у приватну власність земельна
ділянка площею 0,1000 га, яка розташована
на території АДРЕСА_1 для
обслуговування жилого будинку і
господарських будівель у спільну
приватну власність з ОСОБА_6 ( а.с. 16).

Згідно з Державним актом на право
постійного користування землею №
91-3-00027, ОСОБА_7 на підставі
розпорядження Київської міської
державної адміністрації від 06.02.1998 року
за № 221 надано у постійне користування
земельна ділянка площею 0,0900 га, яка
розташована на території АДРЕСА_1 для
обслуговування жилого будинку і
господарських будівель у спільне
постійне користування з ОСОБА_6 ( а.с. 19 ).

Аналогічні державні акти за №№ 91-3-00028,
91-2-02878 видано і на ім«я ОСОБА_6 ( а.с. 46,47).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла, про що в
Книзі реєстрації смертей зроблено
відповідний запис за № 6270.

Згідно з заповітом від 11.10.2001 року ,
ОСОБА_7 все майно де б воно не було і з
чого б воно не складалось, і взагалі все
те, що буде їй належати і на що за
законом вона матиме право, заповіла
ОСОБА_4, за заявою якого у передбачені
законом строки було заведено спадкову
справу № 5/2012 щодо майна померлої
ОСОБА_7 ( а.с. 7, 58 - 87 ).

Приватним нотаріусом ОСОБА_5 у видачі
свідоцтва про право на спадщину на
частку будинку АДРЕСА_1 та частки
земельних ділянок, було відмовлено з
тих підстав, що на земельні ділянки, які
належали спадкодавцеві на праві
спільної сумісної власності у разі
смерті одного з його учасників, видача
свідоцтва можлива лише після виділення
( визначення ) частки спадкодавця у
спільному майні, що вирішується
спадкоємцями в судовому порядку, а
правовстановлюючий документ на частку
будинку не оформлений належним чином (
а.с. 8 ).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла, що
підтверджується свідоцтвом про
смерть, яке зареєстроване за № 443 ( а.с.
202).

Відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за законом від 10.07.2014 року,
спадкоємцем майна ОСОБА_6 є ОСОБА_3 ,
яка відповідно до ст. 37 ЦПК України була
залучена судом апеляційної інстанції
до участі у справі як правонаступник
відповідача.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК
України, законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_4 , суд першої інстанції встановив
та виходив з того, що останній у
встановлений законом строк звернувся
до нотаріуса з заявою про прийняття
спадщини, після померлої ОСОБА_7, яка
складається з 37/100 частки будинку
АДРЕСА_1 та земельних ділянок площею
0,1000 га та 0,0900, на яких він розташований ,
і які перебувають у спільній сумісній
власності та користуванні , що
підтверджується правовстановлюючими
документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України,
спільна власність двох або більше осіб
без визначення часток кожного з них у
праві власності є спільною сумісною
власністю.

Частинами 1, 2 ст. 370 ЦК України
визначено, що співвласники мають право
на виділ у натурі частки із майна, що є у
спільній сумісній власності. У разі
виділу частки із майна, що є спільній
сумісній власності, вважається, що
частки кожного із співвласників у
праві спільної сумісної власності є
рівними, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними, законом або
рішенням суду.

Виділивши ОСОБА_4 у натурі частки
із майна, що перебувало у спільній
сумісній власності та користуванні
ОСОБА_7 та ОСОБА_6, суд виходив із засад
рівності часток співвласників.

Таке рішення суду є законним та
обґрунтованим, відповідним обставинам
справи та правовідносинам, що виникли
між сторонами, висновків якого доводи
апеляційної скарги не спростовують.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, надавши докази відповідно
до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Частина 1 ст. 58 ЦПК України
визначає, що належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування.

Відповідач зазначає , що виділ
часток із спільної сумісної власності
ОСОБА_7 та ОСОБА_6 повинен відбутись у
пропорційному відношенні : ОСОБА_4 - 0,0370
га, а відповідачу - 0,0630 га земельних
ділянок , оскільки за час життя ОСОБА_7
дозволяла користуватись ОСОБА_6 обома
земельними ділянками у розмірі по 0,0630
га , що підтверджується оплатою
останньою податку на землю, виходячи з
вказаного нею розміру. Тобто між
співвласниками існувала домовленість
щодо користування земельними
ділянками у вказаному розмірі, що
повинен врахувати суд.

Проте з такими доводами колегія
суддів погодитись не може, оскільки
будь-яких належних та допустимих
доказів того, що у разі виділу частки із
майна у спільній сумісній власності за
час життя ОСОБА_7 та ОСОБА_6, які були
рідними сестрами, ОСОБА_7 погодилась би
на відступлення від принципу рівності
часток, не надала та на наявність їх не
вказала .

Відповідно до ст. 212 ЦПК України,
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об»єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Беручи до уваги всі встановлені
судом факти і відповідні їм
правовідносини, належність,
допустимість і достовірність кожного
доказу окремо,а також достатність і
взаємний зв"язок доказів у їх
сукупності, колегія суддів приходить
до висновку про законність заявлених
позовних вимог ОСОБА_4 .

На підставі викладеного доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують, а рішення суду є законним
та обґрунтованим, підстави до
скасування якого відсутні.

Керуючись ст.ст.304,307,308,313-315,319 ЦПК
України,колегія суддів,-

у х в а
л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2,
подану в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 04 листопада
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -
Судді -