Провадження № 2/521/231/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

01 жовтня 2014 року

Малиновський районний суд міста Одеси
в складі:

головуючого - судді Гуревського В.К.

за секретаря - Гресько О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ВАТ «Холдингової компанії «Краян» за
участі прокуратури Малиновського
району м. Одеси в інтересах ВАТ
«Холдингової компанії «Краян», про
поновлення строку, визнання наказу про
звільнення незаконним, поновлення на
роботі, стягнення середньомісячного
заробітку за час вимушеного прогулу,
стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ВАТ «Холдингової компанії
«Краян» із вимогою про поновлення
строку звернення до суду з позовом про
поновлення позивача на роботі;
визнання незаконним наказу № 20/06-02/13
від 20 червня 2013 року керуючого санацією
ВАТ «ХК «Краян» Фоменко М.С., яким його
було звільнено з роботи з 25.06.2013 року на
підставі ст. 147 КЗпП України; поновлення
ОСОБА_1 на роботі на посаді заступника
голови правління з питань фінансів,
економіки та управління ВАТ «ХК
«Краян»; стягнення з відповідача на
користь позивача середньомісячного
заробітку за час вимушеного прогулу з
25.06.2013 року по час поновлення на роботі,
стягнення моральної шкоди в сумі 1000,0
грн., а також просив допустити до
негайного виконання рішення суду про
поновлення його на роботі.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилався на такі обставини. 06.04.2004 року
позивач був призначений на посаду
заступника голови правління з питань
фінансів, економіки та управління ВАТ
«ХК «Краян». При виконанні службових
обов'язків жодних зауважень до нього не
було. На вказаній посаді він
відпрацював 9 років. Ухвалою
Господарського суду Одеської області
від 08 квітня 2013 року було призначено
керуючого санацією ВАТ «ХК «Краян»
Фоменко М.С. 20 червня 2013 року керуючий
санацією ВАТ «ХК «Краян» Фоменко М.С.
звільнив позивача з роботи з 25.06.2013 року
на підставі ст. 147 КЗпП України. З
наказом ОСОБА_1 ознайомлений не був.
Трудова книжка йому до цього часу не
видана та не проведений розрахунок при
звільненні. Відповідно до описової
частини наказу позивача було звільнено
у зв'язку з систематичним порушенням
трудової дисципліни у вигляді
систематичного невиконання та
ігнорування розпоряджень, вказівок,
наказів керівника підприємства,
систематичного вчинення дій, що
перешкоджають здійсненню
фінансово-господарської діяльності
підприємства. Позивачу стало відомо
про наявність наказу про його
звільнення, 26.07.2013 року, коли відповідно
до режиму роботи підприємства він
прибув на робоче місце, та не був
допущений до виконання своїх
обов'язків.

ОСОБА_1 вважає, що звільнення було
вчинено незаконно оскільки згідно
приписів наказу № 20/06-02/13 позивача
звільнено за ігнорування розпоряджень
керівника підприємства та вчинення
дій, що перешкоджають здійсненню
фінансово-господарської діяльності
підприємства. Як вбачається зі ст. 40
КЗпП України, то вона не містить
подібних випадків порушення трудової
дисципліни, слідством якої може бути
звільнення працівника. Окрім того, якщо
малося на увазі саме пункт 3 ст. 40 КЗпП
України, то вона застосовується лише
тоді, якщо до працівника раніше
застосовувалися заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення. Відповідно до статті 147 КЗпП
України, на підставі якої ОСОБА_1 було
звільнено, за порушення трудової
дисципліни до працівника може бути
застосовано тільки один з таких
заходів стягнення: - догана; -
звільнення. Законодавством, статутами
і положеннями про дисципліну можуть
бути передбачені для окремих категорій
працівників й інші дисциплінарні
стягнення.

При виконанні службових обов'язків
жодних зауважень та заходів стягнення,
передбачених ст. ст. 147, 149 КЗпП України
до позивача не застосовувалося. В
порушення чинних норм законодавства,
ОСОБА_1 не було ознайомлено з актами,
складеними стосовно порушення ним
трудової дисципліни та жодних
пояснень, стосовно викладених фактів у
зазначених актах, також від нього не
витребувалося. Позивача звільнено було
незаконно, оскільки звільнення
працівника за ігнорування
розпоряджень керівника підприємства
та вчинення дій, що перешкоджають
здійсненню фінансово-господарської
діяльності підприємства, по-перше, не
доведено, по-друге, не передбачено КЗпП
України, окрім цього не було отримано
попередню згоду виборчого органу
профспілкової організації.

У зв'язку з незаконними діями керуючої
санацією позивачу була спричинена
моральна шкода, яка полягає в тому, що
було заплямовано його репутацію, були
втрачені нормальні життєві зв'язки, що
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Тому, з
урахуванням вимог розумності та
справедливості, враховуючи характер
порушення його прав та глибину
душевних страждань, позивач вважає за
необхідне стягнути з відповідача
моральну шкоду в розмірі 1000,0 грн.

Представник ВАТ «Холдингової компанії
«Краян» позов ОСОБА_1 не визнав, надав
до суду заперечення, в яких просив у
задоволенні позову позивача відмовити,
посилаючись на те, що 20 червня 2013 року
ОСОБА_1 було ознайомлено з наказом №
20/06-02/13 про що свідчить підпис
громадянина ОСОБА_1 на копії наказу
20/06-02/13 від 20 червня 2013 року, при чому
ознайомлення з наказом здійснювалося в
присутності головного бухгалтера ВАТ
«ХК «Краян» Малініної Л.І.,
представника ВАТ «ХК «Краян»
Недашківського А.В. та заступника
голови правління ВАТ «ХК «Краян»
Брауде С.С. Тому посилання позивача на
те, що про наказ йому стало відомо 26.07.2013
року є безпідставними. Позивача було
ознайомлено з оспорюваним наказом
20.06.2013 року. Строк звернення до суду в
силу ст. 233 КЗпП України сплинув 20.07.2013
року. На підставі статей 72 ЦПК України,
267 ЦК України позовні вимоги позивача
задоволенню не підлягають.

Позивач вважає, що його було звільнено
на підставі статті 40 КЗпП України, що не
відповідає дійсності. Дійсно, в наказі
зазначено, що позивача звільнено у
зв'язку з систематичним порушенням
трудової дисципліни у вигляді
систематичного невиконання та
ігнорування розпоряджень, вказівок,
наказів керівника підприємства,
систематичного вчинення дій, що
перешкоджають здійсненню
фінансово-господарської діяльності
підприємства. Державною фінансовою
інспекцією в Одеській області було
проведено ревізію
фінансово-господарської діяльності
ВАТ «ХК «Краян» за період з 01.01.2010 року
по 21.12.2012 року, якою встановлено ряд
порушень та недоліків, що відображені в
акті ревізії від 05.03.2013 року № 05-11/223,
який підписано без заперечень, у тому
числі і позивачем. 19.04.2013 року до ВАТ «ХК
«Краян» було надіслано вимогу щодо
усунення виявлених ревізією порушень,
яку 19.04.2013 року, як вбачається з надпису
на останній сторінці вимоги, отримав
позивач.

Пунктом 5 вимоги зазначено, що
внаслідок не нарахування орендної
плати ПП «Бовір» встановлено
недоотримання грошових коштів за
оренду майна в загальній сумі 49000,00 грн.
та вимагається провести роботу щодо
стягнення з ПП «Бовір» грошових коштів
в загальній сумі 49000,00 грн. в іншому
випадку відшкодувати збитки за рахунок
позивача.

Пунктом 6 вимоги, зазначено, що
внаслідок використання майна ВАТ «ХК
«Краян» без нарахування орендної
плати, ВАТ «ХК «Краян» протягом 2010-2012
років недоотримало грошових коштів за
оренду в загальній сумі 41990,40 грн. чим
завдано матеріальної шкоди (збитків) на
зазначену суму та вимагається провести
роботу щодо стягнення з ПП «Бовір»
грошових коштів за оренду майна в
загальній сумі 41990,40 грн. В іншому
випадку відшкодувати збитки за рахунок
позивача.

Пунктом 7 вимоги зазначено, що
внаслідок використання орендарями (ТОВ
«МП «Краян ліфт» та ТОВ «Стройінвест
2007») площ більших ніж зазначено в
договорах оренди та при відсутності
нарахування орендної плати ВАТ «ХК
«Краян» недоотримало грошових коштів
за оренду майна в загальній сумі 21016,80
грн., чим завдано збитків на зазначену
суму та вимагається стягнути вказану
суму з орендарів. В іншому випадку
стягнути суму збитку з позивача.

Пунктом 9 вимоги зазначено, що
внаслідок не нарахування орендної
плати СПД - ФО ОСОБА_6, встановлено
недоотримання грошових коштів за
оренду майна в загальній сумі 2820,00 грн.
та вимагається провести роботу щодо
стягнення з СПД - ФО ОСОБА_6 грошових
коштів в загальній сумі 2820,00 грн. в
іншому випадку відшкодувати збитки за
рахунок позивача.

Таким чином, Державною фінансовою
інспекцією в Одеській області були
встановлені грубі порушення позивачем
своїх трудових обов'язків. Своїми діями
позивачем, відповідно до вимоги та акту
Державної фінансової інспекції в
Одеській області, спричинено збитків
на загальну суму 114827,72 коп., що є грубим
порушенням позивачем трудових
обов'язків, що виявилося у вчиненні дій,
що перешкоджають здійсненню
фінансово-господарської діяльності
ВАТ «ХК «Краян». Враховуючи наведене,
основою підставою для звільнення
позивача слід вважати пункт 1 статті 41
КЗпП України. Ст. 43 КЗпП України не має
вимоги в одержанні працедавцем згоди
профспілкової організації на
звільнення працівника на підставі
пункту 1 статті 41 КЗпП України. Тому
послання позивача на обов'язковість
отримання такої згоди є
необгрунтованим, безпідставним та
таким, що не ґрунтується на вимогах
законодавства.

Прокуратура Малиновського району м.
Одеси надала до суду заяву про вступ
прокурора до розгляду справи,
посилаючись на те, що відповідачем є
ВАТ «ХК Краян», статутна частка якого
належить державі Україна, а позивачем
заявлені вимоги, які на думку прокурора
не відповідають інтересам держави,
керуючись ст. 121 Конституції України,
ст. 45 ЦПК України, ст. 36-1 Закону України
«Про прокуратуру», прокуратура
Малиновського району м. Одеси
представляє інтереси держави в особі
ВАТ «ХК Краян».

Представник прокуратури Малиновського
району м. Одеси просив відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає позов таким, що підлягає
частковому задоволенню з наступних
причин. Судом установлені такі
фактичні обставини.

Відповідно до виписки із приказу №34/к
від 08 квітня 2004 року, вбачається, що
ОСОБА_1, ведучий спеціаліст,
переведений на посаду заступника
голови правління з питань фінансів,
економіки та управління ВАТ «ХК
«Краян» з 08 квітня 2004 року.

Державною фінансовою інспекцією в
Одеській області було проведено
ревізію фінансово-господарської
діяльності ВАТ «ХК «Краян» за період з
01.01.2010 року по 21.12.2012 року, якою
встановлено ряд порушень та недоліків,
що відображені в акті ревізії від 05.03.2013
року № 05-11/223, який підписано без
заперечень, у тому числі і позивачем.
19.04.2013 року до ВАТ «ХК «Краян» було
надіслано вимогу щодо усунення
виявлених ревізією порушень, яку 19.04.2013
року, як вбачається з надпису на
останній сторінці вимоги, отримав
позивач.

Ухвалою Господарського суду Одеської
області від 08 квітня 2013 року було
призначено керуючого санацією ВАТ «ХК
«Краян» Фоменко М.С.

Керуючий санацією ВАТ «ХК «Краян»
Фоменко М.С. звільнив з займаної посади
ОСОБА_1 з 25 червня 2013 року на підставі
ст. 147 КЗпП України, про що свідчить
наказ № 20/06-02/13 від 20 червня 2013 року.

Згідно зі змісту наказу № 20/06-02/13 від 20
червня 2013 року, вбачається, що на
підставі ст. 147 Кодексу законів про
працю України, у зв'язку з
систематичним порушенням трудової
дисципліни у вигляді систематичного
невиконання та ігнорування
розпоряджень, вказівок, наказів
керівника підприємства,
систематичного вчинення дій, що
перешкоджанні здійсненню
фінансово-господарської діяльності
підприємства.

Згідно вказаного формулювання причин
звільнення відповідач вказав
«систематичне порушення трудової
дисципліни» з боку позивача. При цьому
в запереченнях відповідач вказує, що
причиною звільнення «слід вважати
пункт 1 статті 41 КЗпП України», тобто
«одноразове грубе порушення трудових
обов'язків керівником підприємства,
його заступниками...».

З огляду на заявлені позовні вимоги, за
якими позивач просить визнати
незаконним наказ № 20/06-02/13 від 20 червня
2013 року керуючого санацією ВАТ «ХК
«Краян» Фоменко М.С. щодо звільнення
ОСОБА_1 з посади заступника голови
правління з питань фінансів, економіки
та управління з 25.06.2013 року на підставі
ст. 147 КЗпП України, суд має виходити з
того формулювання причин звільнення,
які вказані в цьому наказі, а не з
припущень дійсної причини, яка не
вказана в цьому наказі.

Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України,
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках систематичного
невиконання працівником без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника раніше
застосовувалися заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення.

Згідно із п. п. 1, 2, 3 ст. 43 КЗпП України,
розірвання трудового договору з
підстав, передбачених пунктами 1 (крім
випадку ліквідації підприємства,
установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і
пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу,
може бути проведено лише за
попередньою згодою виборного органу
(профспілкового представника),
первинної профспілкової організації,
членом якої є працівник. У випадках,
передбачених законодавством про працю,
виборний орган первинної
профспілкової організації, членом якої
є працівник, розглядає у
п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване
письмове подання власника або
уповноваженого ним органу про
розірвання трудового договору з
працівником. Подання власника або
уповноваженого ним органу має
розглядатися у присутності працівника,
на якого воно внесено. Розгляд подання
у разі відсутності працівника
допускається лише за його письмовою
заявою. За бажанням працівника від його
імені може виступати інша особа, у тому
числі адвокат. Якщо працівник або його
представник не з'явився на засідання,
розгляд заяви відкладається до
наступного засідання у межах строку,
визначеного частиною другою цієї
статті. У разі повторної неявки
працівника (його представника) без
поважних причин подання може
розглядатися за його відсутності.

Згідно приписів наказу №20/06-02/13 від 20
червня 2013 року ОСОБА_1 звільнено за
ігнорування розпоряджень керівника
підприємства та вчинення дій, що
перешкоджають здійсненню
фінансово-господарської діяльності
підприємства.

Як вбачається зі ст. 40 КЗпП, то вона не
містить подібних випадків порушення
трудової дисципліни, слідством якої
може бути звільнення працівника. Окрім
того, пункт 3 статті 40 КЗпП,
застосовується лише якщо до працівника
раніше застосовувалися заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення.

Відповідно до ст. 147 КЗпП України, за
порушення трудової дисципліни до
працівника може бути застосовано
тільки один з таких заходів стягнення:
1) догана; 2) звільнення. Законодавством,
статутами і положеннями про дисципліну
можуть бути передбачені для окремих
категорій працівників й інші
дисциплінарні стягнення.

Судом встановлено, що при виконанні
службових обов'язків жодних зауважень
та заходів стягнення, передбачених
статтею 147 КЗпП України до ОСОБА_1 не
застосовувалося.

Відповідно до ст. 149 КЗпП України, до
застосування дисциплінарного
стягнення власник або уповноважений
ним орган повинен зажадати від
порушника трудової дисципліни
письмові пояснення. За кожне порушення
трудової дисципліни може бути
застосовано лише одне дисциплінарне
стягнення. При обранні виду стягнення
власник або уповноважений ним орган
повинен враховувати ступінь тяжкості
вчиненого проступку і заподіяну ним
шкоду, обставини, за яких вчинено
проступок, і попередню роботу
працівника. Стягнення оголошується в
наказі (розпорядженні) і
повідомляється працівникові під
розписку.

В порушення чинних норм законодавства,
позивача не було ознайомлено з актами,
складеними стосовно порушення ним
трудової дисципліни та жодних
пояснень, стосовно викладених фактів у
зазначених актах, також від нього не
витребувалося, а також у порушення ст. 43
КЗпП України керуюча санацією Фоменко
М.С. звільнила ОСОБА_1 з займаної посади
без попередньої згоди виборчого органу
профспілкової організації, членом якої
є позивач.

На вимогу суду надати відповідачем
підтвердження повноважень осіб, які
складали акти у відношенні ОСОБА_1 щодо
порушення трудової дисципліни, такі
докази не були надані. Також на вимогу
суду відповідачем не надана трудова
книжка ОСОБА_1 або накази, які
підтверджують факт притягнення ОСОБА_1
до дисциплінарної відповідальності.

Враховуючи вище викладене, суд вважає,
що ОСОБА_1 було звільнено незаконно,
оскільки звільнення працівника за
ігнорування розпоряджень керівника
підприємства та вчинення дій, що
перешкоджають здійсненню
фінансово-господарської діяльності
підприємства, не підтверджено та не
передбачено КЗпП України, окрім цього
не було отримано попередню згоду
виборчого органу профспілкової
організації.

За викладених обставин суд має визнати
незаконним та скасувати наказ № 20/06-02/13
від 20 червня 2013 року керуючого санацією
ВАТ «ХК «Краян» Фоменко М.С. щодо
звільнення ОСОБА_1 з посади заступника
голови правління з питань фінансів,
економіки та управління з 25.06.2013 року на
підставі ст. 147 КЗпП України та поновити
ОСОБА_1 на посаді заступника голови
правління з питань фінансів, економіки
та управління ВАТ «ХК «Краян».

Згідно із ч. 2 ст. 235 КЗпП України при
винесенні рішення про поновлення на
роботі орган, який розглядає трудовий
спір, одночасно приймає рішення про
виплату працівникові середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.
Тому суд має стягнути з ВАТ «ХК «Краян»
на користь ОСОБА_1 середньомісячний
заробіток за час вимушеного прогулу з
25.06.2013 року по 01.10.2014 року.

Відповідно до ст. 60 ЦК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 60
ЦПК України доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст. 237-1 КЗпП України власник
або уповноважений ним орган повинен
відшкодувати заподіяну моральну шкоду
працівнику, якщо порушення його
законних прав привели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Встановивши факт протиправної
поведінки ВАТ «ХК «Краян», беручи до
уваги, що своїми протиправними діями
відповідач порушив нормальний уклад
життя позивача, заподіяв моральні й
душевні страждання, пов'язані
репутацією позивача, були втрачені
нормальні життєві зв'язки, що вимагає
від нього додаткових зусиль для
організації свого життя, наступною
відмовою добровільно вирішити питання,
враховуючи тривалість розгляду справи,
суд вважає частково обґрунтованою
позовну вимогу про стягнення моральної
шкоди, настання якої викликано
протиправними діями відповідача.

Визначаючи розмір грошового
відшкодування моральної шкоди з
урахуванням розумності й
справедливості, суд визнає частково
обґрунтованою вимогу про стягнення на
користь позивача моральної шкоди в
розмірі 500,0 гривень.

За ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача,
на користь якого ухвалено рішення,
звільнено від сплати судового збору,
він стягується з відповідача в дохід
держави пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимог.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися в суд за
захистом свого цивільного права у
випадку його порушення з вимогою про
примусове виконання зобов'язання в
натурі. Згідно ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільну справу в межах
заявлених вимог і на підставі
представлених сторонами доказів.

Щодо заяви відповідача про пропуск
стоків звернення до суду суд виходить з
таких обставин.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
розгляду судами трудових спорів» № 9
від 06.11.1992 року встановлені статтями
228, 223 КЗпП України строки звернення
до суду застосовуються незалежно від
заяви сторін. У кожному випадку суд
зобов'язаний перевірити і обговорити
причини пропуску цих строків, а також
навести у рішенні мотиви, чому він
поновлює або вважає неможливим
поновити порушений строк. Передбачений
ст. 233 КЗпП місячний строк поширюється
на всі випадки звільнення незалежно
від підстав припинення трудового
договору.

Розглядаючи трудові спори після їх
попереднього розгляду в КТС, суд
з'ясовує і обговорює додержання і
причини пропуску як для десятиденного
строку звернення до суду за вирішенням
трудового спору, так і тримісячного
строку звернення до КТС (ст. 225 КЗпП),
якщо останньою він не був поновлений.

Якщо місячний чи тримісячний строк
пропущено без поважних причин, у позові
може бути відмовлено з цих підстав.

Оскільки при пропуску місячного і
тримісячного строку у позові може бути
відмовлено за безпідставністю вимог,
суд з'ясовує не лише причини пропуску
строку, а й усі обставини справи, права
і обов'язки сторін.

В судовому засіданні встановлено, що з
наказом ОСОБА_1 був ознайомлений 20
червня 2013 року. До суду звернувся 26
липня 2013 року, тобто с пропуском
місячного строку на шість днів. При
цьому, враховуючи усі обставини цієї
справи, права і обов'язки сторін, а саме
явне порушення прав відповідача при
звільненні, суд має поновити ОСОБА_1
строк на звернення до суду з позовом.

Керуючись ст. ст. 40, 43, 147, 149, 233, 234, 235, 237-1
КЗпП України, ст. 16, 23, 1166, 1167 ЦК України,
ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215, 367 Цивільного
процесуального кодексу України, СУД -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 строк на звернення до
суду з позовом.

Визнати незаконним та скасувати наказ
№ 20/06-02/13 від 20 червня 2013 року керуючого
санацією ВАТ «ХК «Краян» Фоменко М.С.
щодо звільнення ОСОБА_1 з посади
заступника голови правління з питань
фінансів, економіки та управління з
25.06.2013 року на підставі ст. 147 КЗпП
України.

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника
голови правління з питань фінансів,
економіки та управління ВАТ «ХК
«Краян».

Стягнути з ВАТ «ХК «Краян» на користь
ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за
час вимушеного прогулу з 25.06.2013 року по
01.10.2014 року.

Стягнути з ВАТ «ХК «Краян» на користь
ОСОБА_1 завдану моральну шкоду в сумі
500,0 грн.

Допустити негайне виконання рішення
суду в частині поновлення ОСОБА_1 на
посаді.

Стягнути з ВАТ «ХК «Краян» на користь
держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржене шляхом
подання апеляційному суду через суд
першої інстанції апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутніми
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

СУДДЯ:
Гуревський В.К.