22-ц/775/1177/2014(м)
Головуючий у 1-й інстанції Помогайбо В.О.
Суддя-доповідач Сорока Г.П. Категорія 30
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

26 грудня 2014 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого - Сорока Г.П.,

суддів - Баркової Л.Л., Гаврилової Г.Л.,

при секретарі - Бєльченко Б.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 20 вересня 2012 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

07 червня 2012 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та просила стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в розмірі 10 715,65 грн. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що вона є власником автомобілю «Дачия Логан», 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1. 09 вересня 2011 року мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю її автомобіля та автомобіля під керуванням відповідача на перехресті вул.К.Лібкнехта та вул.Зелінського в м.Маріуполі Донецької області, яка відбулася внаслідок порушення ОСОБА_3 Правил дорожнього руху України. ВАТ «Страхова компанія Іллічівська» їй було виплачено страхове відшкодування в розмірі 27484,35 грн. Нею проведено ремонт автомобіля та спеціалістом було встановлено, що необхідні додаткові витрати для відновлення та приведення транспортного засобу в товарний вигляд. В ході ремонту згідно наданих ПП ОСОБА_5 розрахунків було проведено заміну, рихтування, фарбування, розбирання та збирання деяких деталей кузова на суму 16960 грн. та 16240 грн. Крім того, під час ДТП в належному їй автомобілі спрацювала подушка безпеки, вартість відновлювальних робіт з установки якої складає близько 5000 грн. Загальна сума невідшкодованих витрат на відновлення належного їй автомобілю становить 10715,65 грн., яку вона просить стягнути з відповідача, оскільки добровільно він не бажає їх відшкодовувати. Також діями відповідача їй було завдано моральну шкоду, яка виражається в тому, що із-за ДТП та пошкодження автомобіля вона перенесла глибокі переживання, хвилювання та стрес, був порушений її повсякденний спосіб життя.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 20 вересня 2012 року, з урахуванням ухвали суду про виправлення описки від 11 серпня 2014 року, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, третя особа: ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 5715 грн. 65 коп., в рахунок відшкодування моральної шкоди 1500 грн., а всього 7215 грн. 65 коп.

В інший частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою суду від 07 травня 2014 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд вказаного заочного рішення відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить рішення скасувати, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_3, який доводи апеляційної скарги підтримав, просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні прозову, заперечення представника позивачки ОСОБА_2 та третьої особи ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_6, яка просила апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що позивачка є власником автомобіля «Дачия Логан», 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1.

09 вересня 2011 року на перехресті вул.Карла Лібкнехта та вул.Зелінського в Жовтневому районі м.Маріуполі відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля позивачки та автомобіля під керуванням ОСОБА_3 внаслідок порушення останнім Правил дорожнього руху України, в результаті чого автомобіль позивачки був технічно пошкоджений.

Дорожньо-транспортна пригода була визнана страховою подією і за заявою ОСОБА_2 ВАТ «Страхова компанія «Іллічівська» здійснило їй виплату страхового відшкодування в розмірі 27484,35 грн. Фактична вартість відновлювальних робіт автомобіля згідно рахунків фактури №301011 від 30.10.2011р. складає 33200 грн.

За таких обставин, виходячи з того, що дорожньо-транспортна пригода відбулася з вини відповідача, що встановлено постановою Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 04.10.2011 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, суд першої інстанції дійшов до висновку, що за рахунок відповідача позивачці підлягає відшкодуванню сума понесених нею витрат на відновлення транспортного засобу в розмірі 5715 грн. 65 коп., які не відшкодовані страховою компанією та підтверджені рахунками підприємства, що здійснює роботи з відновлення її автомобілю. При цьому, підстав для відшкодування 5000грн. на ремонт подушки безпеки суд не встановив із-за недоведеності цих вимог.

Суд також дійшов висновку, що неправомірними діями відповідача позивачці була спричинена моральна шкода, що виразилась в тому, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вона перенесла стрес, відчувала переживання та хвилювання, був порушений її звичайний устрій життя, тому, з урахуванням характеру моральних страждань визначив компенсацію відшкодування моральної шкоди у грошовому вираженні в розмірі 1500 грн.

Переглядаючи справу відповідно до вимог ст.303 ЦПК України в межах доводів апеляційного оскарження, колегія суддів не може не погодитись з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.ст.1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до вимог ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди в страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно зі ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст.ст.22,29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує оцінену шкоду, яка була завдана у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної події тощо.

Згідно ст.ст.12 вказаного Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, яка у відповідності зі п.36.6 ст.36 Закону компенсується страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як вбачається зі справи, належний на праві власності позивачці автомобіль «Дачия Логан» (DACIA LOGAN 90L), 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, був технічно пошкоджений в результаті дорожньо-транспортної події, що відбулася 09 вересня 2011 року з вини відповідача, який керував забезпеченим транспортним засобом - ЗАЗ DAEWOO, реєстраційний номер НОМЕР_2, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортних засобів, постановою Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 04 жовтня 2011 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП та полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 06.05.2011 року (а.с.7,30,32,34).

ВАТ «Страхова компанія «Іллічівська» дана дорожньо-транспортна пригода була визнана страховою подією, у зв'язку з чим за вирахуванням суми франшизи у розмірі 510грн. страховиком на користь ОСОБА_2 здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 27484,35 грн. (а.с.9).

Фактична вартість відновлювальних робіт пошкодженого автомобіля позивачки складає 33200 грн. (а.с.11,12).

За таких обставин, з урахуванням наведених норм права суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку, що різниця між заподіяною позивачці майновою шкодою та отриманою сумою страхового відшкодування у розмірі 5715 грн. 65 коп. підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача.

Доводи відповідача про неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність вимог позивачки, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки на спростування правильності висновків суду відповідачем жодних доказів суду не надано. Надані представником позивачки та третьої особи звіт №162_200911 автотоварознавчого дослідження від 05.10.2011 року, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля позивачки складає 38419,14грн., а з урахуванням проценту фізичного зносу - 27994,35грн., та довідка ПП ОСОБА_5 про проведення оплати ремонтно-відновлювальних робіт пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної події автомобіля позивачки на суму 33200грн. підтверджують правильність висновків суду першої інстанції.

Та обставина, що позивачкою не надано суду відповідної фінансової квитанції про оплату витрат на відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля не може бути підставою для скасування чи зміни рішення суду, оскільки з моменту проведення ремонтних робіт пройшов значний проміжок часу, а проведення оплати підтверджено довідкою особи, яка проводила ремонтні роботи. Зазначені у рахунку-фактурі ремонтно-відновлювальні роботи співпадають з переліком, визначеним у звіті автотоварознавчого дослідження, який проведений повноважним спеціалістом на замовлення страховика. Крім того, різниця між витратами, понесеними позивачкою в особі її сина, з яким вона проживає за однією адресою однією сім'єю, що підтверджено представником позивачки та третьої особи в судовому засіданні апеляційного суду і не спростовано відповідачем, на ремонт пошкодженого автомобіля є значно меншою, ніж визначена у звіті автотоварознавця вартість відновлювального ремонту без врахування проценту фізичного зносу.

Також є безпідставними посилання відповідача на те, що його діями позивачці не завдана моральна шкода, оскільки, як вбачається з матеріалів справи і це не спростовано відповідачем, внаслідок його винних неправомірних дій був технічно пошкоджений належний на праві власності позивачці автомобіль, чим порушено її права та завдано їй майнової шкоди, що призвело до моральних страждань, душевних переживань, порушення її звичного способу життя, оскільки вона була позбавлена можливості користуватися транспортним засобом в своїх інтересах та в інтересах своєї сім'ї. Тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно у відповідності з положеннями ст.ст.23,1167 ЦК України дійшов до висновку про заподіяння винними діями відповідача позивачці моральної шкоди та з урахуванням характеру та тривалості моральних страждань, конкретних обставин справи обґрунтовано визначив розмір грошового відшкодування компенсації моральної шкоди. Та обставина, що позивачка в момент дорожньо-транспортної пригоди не перебувала в автомобілі правильність висновків суду не спростовує.

Посилання відповідача в судовому засіданні апеляційного суду на наявність вини третьої особи у вчиненні дорожньо-транспортної події є неспроможними, оскільки на підтвердження цих доводів відповідач жодних доказів не надав і таких доказів у справі немає, а в судовому засіданні апеляційного суду відповідач пояснив, що стосовно ОСОБА_4 протокол про адміністративне правопорушення по даному факту дорожньо-транспортної події не складався.

Ніяких нових обставин, які не були предметом дослідження в суді першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків суду першої інстанції відповідач в апеляційній скарзі та в судовому засіданні апеляційного суду не навів та нових доказів не надав.

Посилання відповідача на порушення правил підсудності є неспроможними, оскільки, як вбачається зі справи, дорожньо-транспортна пригода, у результаті якої був технічно пошкоджений належний позивачці автомобіль, відбулася на території Жовтневого району м.Маріуполя, тому відповідно до вимог ч.ч.6,14 ст.10 ЦПК України правила територіальної підсудності судом не порушені, незважаючи на те, що місцем проживання відповідача є Іллічівський район м.Маріуполя.

У відповідності з положеннями ч.3 ст.309 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування чи зміни рішення суду, якщо таке порушення призвело до неправильного вирішення справи. У справі не встановлено порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи та є безумовними для скасування чи зміни рішення.

З урахуванням наведеного, переглядаючи справу відповідно до вимог ст.303 ЦПК України в межах заявлених в суді першої інстанції позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами, які відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, зобов'язані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність апеляційних підстав для скасування чи зміни рішення суду, у зв'язку з чим рішення суду підлягає залишенню без зміни як таке, що відповідає обставинам справи та вимогам закону, тому апеляційна скарга відповідача підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.307,308,313,314 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 20 вересня 2012 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий : Сорока Г.П.

Судді : Баркова Л.Л.

Гаврилова Г.Л.