АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа №675/85/14-ц
Провадження №22-ц/792/1303/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі:
головуючого-судді Ярмолюка О.І.,

суддів Власенка
О.В., Юзюка О.М.,

при
секретарі Кошельнику В.М.,

з участю позивачки
ОСОБА_1,

її представника
ОСОБА_2,

представників відповідачів
ОСОБА_3.,

Лукова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
державного нотаріуса Ізяславської
державної нотаріальної контори
Хмельницької області Ефендієвої Алли
Павлівни, Ізяславського районного
управління юстиції Хмельницької
області, Шмигельської Віри Петрівни,
ОСОБА_7, треті особи - комунальне
підприємство «Ізяславське районне
бюро технічної інвентаризації»,
ОСОБА_8, про визнання договору
довічного утримання недійсним,
скасування державної реєстрації права
власності на нерухоме майно,
зобов'язання до вчинення нотаріальної
дії та відшкодування моральної шкоди
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Ізяславського районного суду
Хмельницької області від 23 квітня 2014
року,

встановила:

У січні 2014 року ОСОБА_1 звернулася
до суду з уточненим у подальшому
позовом до державного нотаріуса
Ізяславської державної нотаріальної
контори Хмельницької області
Ефендієвої А.П., головного управління
юстиції у Хмельницькій області,
Шмигельської В.П., треті особи -
комунальне підприємство «Ізяславське
районне бюро технічної
інвентаризації» (далі - БТІ), ОСОБА_7,
ОСОБА_8

ОСОБА_1 зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1
року померла її матір ОСОБА_9, якій на
праві власності належав житловий
будинок АДРЕСА_1 (далі - житловий
будинок). У шестимісячний строк
позивачка та її брат ОСОБА_8 як
спадкоємці за законом першої черги
подали до Ізяславської державної
нотаріальної контори Хмельницької
області заяви про прийняття спадщини,
однак після спливу цього строку
державний нотаріус Ефендієва А.П.
відмовилася вчинити нотаріальні дії
щодо оформлення права на спадкове
майно. Як стало відомо позивачці, 13
жовтня 2006 року ОСОБА_9 і ОСОБА_7 уклали
договір довічного утримання,
посвідчений приватним нотаріусом
Ізяславського районного нотаріального
округу Хмельницької області
Шмигельською В.П., за умовами якого
ОСОБА_9 передала ОСОБА_7 у власність
житловий будинок. Цей договір не
пройшов державної реєстрації та є
нікчемним, внаслідок чого власником
житлового будинку залишається її матір
ОСОБА_9, а після смерті останньої
договір довічного утримання припинив
свою дію. До того ж, відповідно до ст. 36
Закону України «Про нотаріат» від 2
вересня 1993 року № 3425-ХІІ (далі - Закон
3425-ХІІ) приватний нотаріус Шмигельська
В.П. не мала права посвідчувати договір
довічного утримання, оскільки на той
час посвідчення таких договорів було
прерогативою державних нотаріальних
контор. Не врахувавши вказаних
обставин, реєстраційна служба
Ізяславського районного управління
юстиції Хмельницької області
неправомірно зареєструвала право
власності ОСОБА_7 на житловий будинок.
Незаконні дії нотаріусів Ефендієвої
А.П. і Шмигельської В.П. завдали
позивачці душевних страждань, тому
остання має право на відшкодування
моральної шкоди.

У зв'язку з цим, ОСОБА_1 просила
суд: визнати договір довічного
утримання, укладений 13 жовтня 2006 року
ОСОБА_9 і ОСОБА_7, недійсним; зобов'язати
реєстраційну службу Ізяславського
районного управління юстиції
Хмельницької області скасувати
реєстрацію права власності ОСОБА_7 на
житловий будинок; зобов'язати
державного нотаріуса Ефендієву А.П.
вчинити нотаріальні дії з оформлення
права на спадщину після смерті матері
ОСОБА_9; стягнути з Ефендієвої А.П. і
Шмигельської В.П. на свою користь по 5000
грн. моральної шкоди з кожної.

В силу ст. 33 ЦПК України суд
замінив головне управління юстиції у
Хмельницькій області належним
відповідачем - Ізяславським районним
управлінням юстиції Хмельницької
області (далі - Ізяславське РУЮ) та
залучив до участі у справі ОСОБА_7 як
співвідповідача.

Рішенням Ізяславського районного
суду Хмельницької області від 23 квітня
2014 року в позові відмовлено.

Суд виходив з того, що договір
довічного утримання відповідає
вимогам закону, внаслідок чого
відсутні підстави для скасування
державної реєстрації права власності
ОСОБА_7 на нерухоме майно, а оскільки
житловий будинок не входить до складу
спадщини ОСОБА_9, то державний нотаріус
Ефендієва А.П. правомірно відмовила
ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії, і
моральної шкоди позивачці не завдано.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального і
процесуального права.

Представник відповідача ОСОБА_7 -
ОСОБА_3 вважає, що справа в частині
позовних вимог про визнання договору
довічного утримання недійсним
підлягає закриттю.

Заперечуючи проти апеляційної
скарги, представник Ізяславського РУЮ
Луков А.В. зазначив, що рішення суду є
законним та обґрунтованим, а тому
відсутні підстави для його скасування.

Відповідачі Ефендієва А.П. і
Шмигельська В.П., представник БТІ, третя
особа ОСОБА_8, які в установленому
законом порядку оповіщені про час і
місце судового засідання, до суду не
з'явилися. Від Ефендієвої А.П. і
Шмигельської В.П. до апеляційного суду
надійшли заяви про розгляд справи без
їх участі.

Заслухавши учасників процесу та
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Судом вірно з'ясовані фактичні
обставини справи та дана їм належна
оцінка, а його висновки
підтверджуються матеріалами справи і
ґрунтуються на нормах діючого
законодавства.

Встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_8 є
дітьми ОСОБА_9, якій на праві власності
належав житловий будинок.

13 жовтня 2006 року ОСОБА_9 і ОСОБА_7
уклали договір довічного утримання,
посвідчений приватним нотаріусом
Ізяславського районного нотаріального
округу Хмельницької області
Шмигельською В.П., за умовами якого
ОСОБА_9 передала ОСОБА_7 у власність
житловий будинок, взамін чого останній
зобов'язався довічно утримувати ОСОБА_9
У той же день цей договір був
зареєстрований у Державному реєстрі
правочинів за № 1640477.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_9 померла.
У встановлений законом строк ОСОБА_1 і
ОСОБА_8 подали до Ізяславської
державної нотаріальної контори
Хмельницької області заяви про
прийняття спадщини після смерті
матері. 6 грудня 2013 року державний
нотаріус Ефендієва А.П. відмовила їм у
видачі свідоцтв про право на спадщину
за законом, оскільки житловий будинок
не входить до складу спадкового майна
ОСОБА_9

Право власності ОСОБА_7 на
житловий будинок зареєстровано у
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно 13 лютого 2014 року за
№ 4688179.

Зазначені обставини
підтверджуються наявними у справі
письмовими доказами та показаннями
свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України
(в редакції на час виникнення спірних
відносин) зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства.

Правочин підлягає державній
реєстрації лише у випадках,
встановлених законом. Такий правочин є
вчинений з моменту його державної
реєстрації. Перелік органів, які
здійснюють державну реєстрацію,
порядок реєстрації, а також порядок
ведення відповідних реєстрів
встановлюються законом (ст. 210 ЦК
України).

Як передбачено ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частиною першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається. Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Статтею 744 ЦК України визначено,
що за договором довічного утримання
(догляду) одна сторона (відчужувач)
передає другій стороні (набувачеві) у
власність житловий будинок, квартиру
або її частину, інше нерухоме майно або
рухоме майно, яке має значну цінність,
взамін чого набувач зобов'язується
забезпечувати відчужувача утриманням
та (або) доглядом довічно.

В силу ст. 745 ЦК України (в редакції
на час виникнення спірних відносин),
договір довічного утримання (догляду)
укладається у письмовій формі та
підлягає нотаріальному посвідченню.
Договір довічного утримання (догляду),
за яким передається набувачеві у
власність нерухоме майно, підлягає
державній реєстрації.

На час укладення ОСОБА_9 і ОСОБА_7
договору довічного утримання діяв
Тимчасовий порядок державної
реєстрації правочинів, затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 26 травня 2004 року № 671, яким
встановлено, що державна реєстрація
правочинів проводиться відповідно до
вимог Цивільного кодексу України
шляхом внесення відповідної
інформації до Державного реєстру
правочинів (п. 1). Державний реєстр
правочинів (далі - Реєстр) - єдина
комп'ютерна база даних, яка містить
інформацію про правочини, що
підлягають державній реєстрації,
забезпечує її зберігання, видачу та
захист від несанкціонованого доступу;
реєстратори - державні нотаріальні
контори, приватні нотаріуси, які згідно
з договорами, укладеними з
адміністратором Реєстру, проводять
державну реєстрацію правочинів, змін,
внесених до них, відомостей про
припинення їх дії, приймають запити,
видають завірені витяги з Реєстру та
виконують інші функції, передбачені
цим порядком (п. 2). Датою державної
реєстрації правочину вважається дата
та час внесення відповідного запису до
Реєстру (п. 9).

Згідно до ч.ч. 3, 4 ст. 334 ЦК України
(в редакції на час виникнення спірних
відносин) право власності на майно за
договором, який підлягає нотаріальному
посвідченню, виникає у набувача з
моменту такого посвідчення або з
моменту набрання законної сили
рішенням суду про визнання договору, не
посвідченого нотаріально, дійсним.
Якщо договір про відчуження майна
підлягає державній реєстрації, право
власності у набувача виникає з моменту
такої реєстрації.

Право власності та інші речові
права на нерухомі речі, обтяження цих
прав, їх виникнення, перехід і
припинення підлягають державній
реєстрації. Порядок проведення
державної реєстрації прав на
нерухомість та підстави відмови в ній
встановлюються законом (ч.ч. 1, 4 ст. 182 ЦК
України).

У відповідності до ч. 1 ст. 2 Закону
України від 1 липня 2004 року № 1952-ІV «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

13 жовтня 2006 року приватний
нотаріус Ізяславського районного
нотаріального округу Хмельницької
області Шмигельська В.П. зареєструвала
укладений ОСОБА_9 і ОСОБА_7 договір
довічного утримання у Державному
реєстрі правочинів, що підтверджується
витягом з цього Реєстру від 13 жовтня
2006 року № 3022112 (а.с. 66).

Посилання ОСОБА_1 на те, що
оспорюваний нею правочин не пройшов
державної реєстрації, не відповідають
фактичним обставинам справи. Помилкові
твердження ОСОБА_1 про невчинення
сторонами договору довічного
утримання обумовлені тим, що позивачка
помилково ототожнила державну
реєстрацію правочинів і державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно.

Відповідно до ч. 3 ст. 106
Конституції України Президент України
на основі та на виконання Конституції і
законів України видає укази і
розпорядження, які є обов'язковими до
виконання на території України.

Як передбачено пунктом 4 розділу
ХV «Перехідні положення» Конституції
України, Президент України протягом
трьох років після набуття чинності
Конституцією України має право видати
схвалені Кабінетом Міністрів України і
скріплені підписом Прем'єр-міністра
України укази з економічних питань, не
врегульованих законами, з одночасним
поданням відповідного законопроекту
до Верховної Ради України в порядку,
встановленому статтею 93 цієї
Конституції.

Нотаріуси або посадові особи, які
вчиняють нотаріальні дії, у своїй
діяльності керуються законами України,
постановами Верховної Ради України,
указами і розпорядженнями Президента
України, постановами і розпорядженнями
Кабінету Міністрів України, а на
території Республіки Крим, крім того, -
законодавством Республіки Крим,
наказами Міністра юстиції України,
нормативними актами обласних,
Київської та Севастопольської міських
державних адміністрацій (ч. 1 ст. 7
Закону 3425-ХІІ).

В силу ст. 36 Закону 3425-ХІІ (в
редакції на час виникнення спірних
відносин) приватний нотаріус вчиняє
нотаріальні дії, передбачені статтею 34
цього Закону, за винятком: 1) накладання
і зняття заборони відчуження жилого
будинку, квартири, дачі, садового
будинку, гаража, земельної ділянки,
іншого нерухомого майна; 2) видачі
свідоцтва про право власності на
частку в спільному майні подружжя у
разі смерті одного із подружжя; 3)
видачі свідоцтва про права на спадщину;
4) вжиття заходів до охорони спадкового
майна; 5) посвідчення договорів
довічного утримання; 6) засвідчення
справжності підпису на документах,
призначених для дії за кордоном, та
посвідчення доручень для цієї мети, а
також засвідчення справжності підпису
батьків або опікуна (піклувальника) на
згоді про усиновлення дитини.

Перелік нотаріальних дій, які
мають право вчиняти приватні
нотаріуси, не є вичерпним, оскільки за
змістом ч. 2 ст. 34 Закону 3425-ХІІ
законодавством України на них може
бути покладено вчинення й інших
нотаріальних дій.

Згідно до п. 2 Указу Президента
України від 23 серпня 1998 року № 932/98 «Про
врегулювання діяльності нотаріату в
Україні», який був чинним на час
виникнення спірних відносин, приватні
нотаріуси мають право посвідчувати
права, а також факти, що мають юридичне
значення, та всі інші нотаріальні дії,
які вчиняються державними нотаріусами,
за винятком видачі свідоцтва про право
на спадщину та вжиття заходів до
охорони спадкового майна.

Зазначений Указ, який набрав
чинності та не був визнаний
неконституційним, розширив перелік
нотаріальних дій, що можуть вчинятися
приватними нотаріусами, і, зокрема,
надав їм право посвідчувати договори
довічного утримання.

За таких обставин суд першої
інстанції правомірно виходив з того, що
оспорюваний договір довічного
утримання було посвідчено у
відповідності з діючим законодавством
України, що регулює діяльність
нотаріусів.

Доводи ОСОБА_1, що приватний
нотаріус Шмигельська В.П. не мала права
посвідчувати укладений ОСОБА_9 і ОСОБА_7
договір довічного утримання, не
ґрунтуються на чинному законодавстві.

Досліджені у справі докази
вказують на те, що договір довічного
утримання відповідає вимогам закону та
ОСОБА_7 набув права власності на
житловий будинок у встановленому
порядку, внаслідок чого відсутні
підстави для скасування державної
реєстрації права власності останнього
на нерухоме майно.

Та обставина, що ОСОБА_7
зареєстрував своє право власності на
житловий будинок пізніше, ніж було
укладено правочин, за яким у нього
виникло таке право, сама по собі не є
підставою для визнання договору
довічного утримання недійсним і
скасування державної реєстрації його
речового права.

Отже, суд правильно керувався тим,
що в цій частині вимог позов ОСОБА_1 є
безпідставним і не підлягає
задоволенню.

У відповідності до ст. 1218 ЦК
України до складу спадщини входять усі
права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті.

Спадкоємець, який прийняв
спадщину, може одержати свідоцтво про
право на спадщину. Спадкоємець, який
прийняв спадщину, у складі якої є
нерухоме майно, зобов'язаний
звернутися до нотаріуса за видачею
йому свідоцтва про право на спадщину на
нерухоме майно. Свідоцтво про право на
спадщину видається спадкоємцям після
закінчення шести місяців з часу
відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1296, ч. 1 ст. 1297,
ч. 1 ст. 1298 ЦК України).

З положень ч. 1 ст. 66, ч. 1 ст. 68
Закону 3425-ХІІ вбачається, що на майно,
що переходить за правом спадкоємства
до спадкоємців або держави, нотаріусом
за місцем відкриття спадщини видається
свідоцтво про право на спадщину.
Нотаріус при видачі свідоцтва про
право на спадщину за законом перевіряє
факт смерті спадкодавця, час і місце
відкриття спадщини, наявність підстав
для закликання до спадкоємства за
законом осіб, які подали заяву про
видачу свідоцтва, та склад спадкового
майна.

Як передбачено ч. 1 ст. 49 Закону
3425-ХІІ нотаріус або посадова особа, яка
вчиняє нотаріальні дії відмовляє у
вчиненні нотаріальної дії якщо
вчинення такої дії суперечить
законодавству України.

В силу ч. 1 ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Житловий будинок не входить до
складу спадщини, яка відкрилася
внаслідок смерті ОСОБА_9, тому
державний нотаріус Ефендієва А.П.
правомірно відмовила ОСОБА_1 у видачі
їй свідоцтва про право на спадщину на
нерухоме майно, а матеріали справи не
містять доказів, що діями нотаріусів
Ефендієвої А.П. і Шмигельської В.П.
позивачці завдано душевних страждань.

Оцінивши в сукупності надані
докази, суд першої інстанції
правомірно виходив з того, що вимоги
ОСОБА_1 про зобов'язання нотаріуса до
вчинення нотаріальної дії та
відшкодування моральної шкоди також не
підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують даних висновків суду.

Рішення суду ґрунтується на повно
і всебічно досліджених обставинах
справи та ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319, 324
ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Ізяславського районного
суду Хмельницької області від 23 квітня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте може
бути оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили.

Головуючий: /підпис/
Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя
апеляційного суду
О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції -
Столковський В.І.

Доповідач - Ярмолюк О.І.
Категорія 22