АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/9475/2014
Головуючий у першій інстанції -
Доповідач - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді
Оніщука М.І.,

суддів
Українець Л.Д., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Троц
В.О.,

за участю:

представника боржника ОСОБА_2,

представника стягувача
КовальчукаР.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на ухвалу
Шевченківського районного суду м.
Києва від 27 травня 2014 року про
тимчасове обмеження боржника у праві
виїзду за межі України по цивільній
справі за поданням державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України про тимчасове обмеження
ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України з
вилученням паспортного документа,

В С Т А Н О В И ЛА:

У травні 2014 року державний виконавець
ВПВР ДВС України Юхименко О.С.
звернувся до суду з поданням про
тимчасове обмеження ОСОБА_4 у праві
виїзду за межі України з вилученням
паспортного документа, обґрунтовуючи
подання тим, що на останній ухиляється
від виконання рішення суду про
стягнення з нього заборгованості у
сумі 18 999 277 грн. 56 коп. та судового збору
в сумі 3 282 грн.

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Києва від 27.05.2014 подання
задоволено частково - тимчасово
обмежено ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у праві
виїзду за межі України до виконання ним
зобов'язань за рішенням
Тернопільського міськрайонного суду м.
Тернопіль від 05.08.2013 по справі №
1915/7838/2012.

В задоволенні іншої частини подання
відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
боржника просить ухвалу скасувати та
постановити нову про відмову в
задоволенні подання. Вказує на
неповноту з'ясування судом обставин
справи та їх недоведеність. При цьому
також зазначає, що державним
виконавцем не доведено та відповідно
судом не було встановлено факту
ухилення боржника від виконання
зобов'язань за рішенням суду, а тому
законні підстави для задоволення
подання відсутні.

В судовому засіданні представник
апелянта підтримав апеляційну скаргу з
викладених в ній підстав та просив її
задовольнити.

Представник стягувача ПАТ «ВТБ БАНК» в
судовому засіданні проти задоволення
апеляційної скарги заперечував за її
безпідставністю та необґрунтованістю
і просив ухвалу суду залишити без змін,
оскільки вона постановлена з
дотриманням вимог закону.

Інші особи, які беруть участь у справі в
судове засідання не з'явились, про час
та місце розгляду справи повідомлені
належним чином, а тому колегія суддів
визнала за можливе розглянути справу
за відсутності осіб, які не з'явились,
оскільки їх неявка не перешкоджає
розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши
пояснення осіб, які з'явились в судове
засідання, вивчивши та дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість ухвали в
межах доводів апеляційної скарги,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Задовольняючи подання суд першої
інстанції виходив з наявності факту
ухилення боржника від виконання
рішення суду про стягнення
заборгованості.

Вказаний висновок суду є законним і
обґрунтованим, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 п. 18 ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець має право у разі
ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника-фізичної особи
або керівника боржника-юридичної особи
за межі України - до виконання
зобов'язання за рішенням.

Відповідно до норм ЦПК України та
Закону України «Про порядок виїзду з
України та в'їзд в Україну громадян
України» (ст. 6 вказаного Закону) одним
із заходів забезпечення виконання
рішення може бути тимчасове обмеження
боржника у праві виїзду за межі України
з вилученням паспортного документа чи
без такого, причому таке обмеження
можливо на підставі судового рішення
за поданням державного виконавця лише
у разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням.

Згідно із ст. 377-1 ЦПК України питання
про тимчасове обмеження боржника -
фізичної особи або керівника боржника -
юридичної особи у праві виїзду за межі
України при виконанні судових рішень
та рішень інших органів (посадових
осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби. Суд негайно
розглядає подання, зазначене у частині
першій цієї статті, без виклику чи
повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконанні у відділі примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України перебуває виконавчий
лист № 1915/7838/2012 виданий Тернопільським
міськрайонним судом 05.08.2013 про
стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ВТБ
Банк» заборгованості у сумі 18 999 277 грн.
56 коп. та судового збору в сумі 3 282 грн.

Також з наданих державним виконавцем
до суду матеріалів вбачається, що
боржнику відомо про наявність рішення
суду про стягнення з нього
заборгованості, а також відомо про
відкриття виконавчого провадження,
оскільки ним отримано відповідну
постанову державного виконавця (а.с. 10,
11).

Обізнаність боржника про рішення суду
про стягнення заборгованості та
відкриття виконавчого провадження
підтвердив в суді апеляційної
інстанції й представник боржника,
однак вказав, що боржник не ухиляється
від виконання рішення суду, а в нього є
майно на яке можна звернути стягнення.

При цьому, слід зазначити, що ні з часу
набрання рішенням суду законної сили
(04.07.2013), ні з часу відкриття виконавчого
провадження (21.08.2013), боржником не
вчинено жодних дій для погашення
існуючої заборгованості, а також не
надано будь-яких об'єктивних даних, які
б перешкоджали йому виконати рішення
суду, тобто боржник свідомо, знаючи про
свій обов'язок, не виконує його.

Слід зазначити, що чинне законодавство
не містить визначення поняття
«ухилення» і практика Конституційного
Суду України щодо його офіційного
тлумачення відсутня.

У сучасній українській мові слово
«ухилення» тлумачиться так: -
відступати, відхилятися, вивертатися; -
намагатися не робити чого-небудь, не
брати участі в чомусь; уникати; -
навмисно не давати відповіді на
запитання або говорити про щось інше.

Отже, з погляду значення
словосполучення «ухилення від
виконання зобов'язань, покладених
судовим рішенням, рішенням іншого
органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч.
1 ст. 6 Закону № 3857-ХІІ та у п. 18 ч. 3 ст. 11
Закону № 606-ХІV, означає з об'єктивної
сторони такі діяння (дії чи
бездіяльність) особи боржника, які
полягають у навмисному чи іншому
свідомому невиконанні нею зазначених
обов'язків. У зв'язку з цим і
здійснюється примусове виконання. Це
також є підставою для звернення з
поданням до суду щодо вирішення
питання про застосування до такої
особи тимчасового обмеження у праві
виїзду за межі України.

Встановлення наявності зобов'язання у
боржника, в даному випадку грошового,
та факту ухилення (свідомого не
виконання) останнього від його
виконання, дозволило суду першої
інстанції, при вирішенні подання
керуватись положеннями ч. 2 ст. 6 Закону
України «Про порядок виїзду з України
та в'їзду в Україну громадян України»,
згідно з якою громадянинові України,
який має паспорт для виїзду за кордон,
може бути тимчасово відмовлено у
виїзді за кордон у випадках, якщо такий
громадянин ухиляється від виконання
зобов'язань покладених на нього
судовим рішенням, - до виконання цих
зобов'язань.

Встановлення факту ухилення боржника
від виконання зобов'язань, покладених
на нього судовим рішенням, дозволило
суду першої інстанції дійти законного
та обґрунтованого висновку про те, що
боржник є особою, якій на підставі
закону може бути відмовлено у виїзді за
кордон і відповідні органи
прикордонної служби України, за умови
наявності в них відповідної
інформації, мають право відмовити
такій особі у виїзді за кордон.

Щодо доводів скарги про відсутність
факту ухилення, то вони є
безпідставними і не ґрунтуються на
фактичних обставинах справи і вимогах
закону.

Посилання апелянта на порушення його
права на свободу пересування, також не
може братись до уваги, оскільки
спеціальним законом передбачено
можливість тимчасового обмеження
боржника у праві виїзду за межі
України, з метою забезпечення
виконання рішення суду та недопущення
порушень прав стягувача.

Таким чином, суд першої інстанції повно
та всебічно розглянув справу, надав
всім доводам викладеним в поданні
належну правову оцінку, а тому цілком
правомірно постановив оскаржувану
ухвалу.

Викладені в апеляційній скарзі доводи
висновків суду не спростовують та на
законність ухвали не впливають.

Отже, оскільки при апеляційному
розгляді справи порушень норм
матеріального і процесуального права,
які є підставою для скасування ухвали,
в справі не виявлено, колегія суддів
приходить до висновку про відхилення
апеляційної скарги та залишення ухвали
без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
218, 303, 304, 307, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4
- ОСОБА_5 - відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду
м. Києва від 27 травня 2014 року про
тимчасове обмеження ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у праві виїзду за межі
України до виконання ним зобов'язань за
рішенням Тернопільського
міськрайонного суду - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та в касаційному
порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді