АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2014 року Колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача
Стрижеуса А.М.,

суддів:
Антоненко Н.О, Шкоріної О.І.

при
секретарі: Луцькій Л.С.

за участю: позивача
ОСОБА_3

представника
позивача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши цивільну справу за
апеляційною скаргою відповідача
ОСОБА_6 на заочне рішення Оболонського
районного суду м. Києва від 28 серпня 2013
року в справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з зазначеним
позовом, в обґрунтування якого
посилався на те, що 01 серпня 2010 року між
ОСОБА_7 та ОСОБА_6 було укладено договір
позики у формі боргової розписки,
відповідно до якого відповідач одержав
від ОСОБА_7 у позику грошові кошти в
розмірі 900000 грн. та зобов'язався їх
повернути до 31 грудня 2010 року. У
подальшому за Договором №002 про
відступлення права вимоги від 25 травня
2012 року ОСОБА_7 передав ОСОБА_9 право
вимоги до відповідача за договором
позики у формі боргової розписки від 01
серпня 2010 року. Після цього 03 грудня 2012
року за Договором про відступлення
права вимоги ОСОБА_9 передав, а позивач
прийняв право на пред'явлення вимог
щодо виконання зобов'язань
відповідачем за вищевказаними
договорами. Відповідача повідомлено
про перехід права вимоги та про
необхідність сплатити заборгованість
не пізніше триденного строку цінним
листом, направленим на його адресу 07
грудня 2012 року, а також вручено
особисто відповідачу представником
позивача 25 грудня 2012 року в присутності
позивача ОСОБА_10, проте в обумовлений
строк кошти повернуті не були.

Справа №756/3144/2013 № апеляційного
провадження:22-ц-796/3968/2014 Головуючий у
суді першої інстанції: Луценко
О.М.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Стрижеус А.М. На підставі
викладеного позивач просить стягнути з
відповідача заборгованість за
договором позики у формі боргової
розписки, що становить 900000 грн.

Також позивач просив стягнути три
проценти річних від простроченої суми,
яка становить 56367 гривень 12 копійок та
інфляційного збільшення суми боргу у
розмірі 66600 гривень, а всього позивач
просив стягнути з відповідача 1022967
гривень 12 копійок.

Заочним рішенням Оболонського
районного суду м. Києва від 28 серпня 2013
року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3
(ідентифікаційний номер НОМЕР_2) 900.000
(дев'ятсот тисяч) грн. заборгованості за
договором позики, три проценти річних
від простроченої суми у розмірі 56367
(п'ятдесят шість тисяч триста шістдесят
сім) грн. 12 коп., інфляційне збільшення
суми боргу у розмірі 66600 (шістдесят
шість тисяч шістсот) грн., всього 1022967
(один мільйон двадцять дві тисячі
дев'ятсот шістдесят сім) грн. 12 коп.

Стягнуто з ОСОБА_6 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3
(ідентифікаційний номер НОМЕР_2) 3441 (три
тисячі чотириста сорок одну) грн.
сплаченого судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду,
відповідачем ОСОБА_6 подано апеляційну
скаргу, в якій він просить скасувати
рішення суду та ухвалити нове, яким
відмовити в задоволенні позову,
посилаючись на те, що рішення суду є
незаконним, ухваленим при неповному
з'ясуванні обставин, що мають значення
для справи.

В судовому засіданні
представник відповідача ОСОБА_5, який
діє на підставі довіреності в
інтересах ОСОБА_6, підтримав доводи
апеляційної скарги.

Позивач ОСОБА_3 та його
представник ОСОБА_4, проти доводів
апеляційної скарги заперечували,
посилаючись на законність та
обґрунтованість рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги,
перевіривши обґрунтованість та
законність оскаржуваного рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що вона не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як убачається з матеріалів
справи та встановлено судом,
відповідно до боргової розписки від 01
серпня 2010 року ОСОБА_7 позичив
відповідачу ОСОБА_6 кошти в розмірі 900000
гривень, які відповідач зобов'язався
повернути не пізніше 31 грудня 2010 року.

В подальшому право вимоги за вказаною
борговою розпискою перейшло до ОСОБА_9
відповідно до Договору №002 про
відступлення права вимоги від 25 травня
2012 року (а.с.8-9), а від ОСОБА_9 - до ОСОБА_3 -
позивача по справі, відповідно до
Договору про відступлення права вимоги
від 05 грудня 2012 року (а.с.10).

Згідно матеріалів справи, відповідно
до вимоги від 07 грудня 2012 року (а.с.13),
представник позивача зобов'язував
відповідача ОСОБА_6 сплатити позивачу
суму за договором позики у формі
боргової розписки в розмірі 900000
гривень не пізніше трьох календарних
днів з моменту отримання даного
листа-вимоги, проте у вказаний строк
зазначеної суми позивачу сплачено не
було.

Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до абз.1 ч.1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч.1 ст. 514 ЦК України до
нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Аналізуючи наведене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції, повно
та всебічно з'ясувавши обставини
справи, дійшов обґрунтованого висновку
про задоволення позовних вимог,
оскільки відповідачем не надано суду
будь - яких письмових доказів про
повернення грошових коштів відповідно
до розписки про їх отримання.

Колегія суддів не приймає до уваги
доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про
те, що отримані грошові кошти він
повернув ОСОБА_7, про що той написав
відповідну розписку та вважає їх
надуманими з метою уникнення
цивільно-правової відповідальності.

Так, допитаний в судовому засіданні в
якості свідка ОСОБА_7 категорично
заперечував повернення йому коштів
ОСОБА_6 та написання з цього приводу
будь-яких розписок.

Згідно висновку судово -
почеркознавчої експертизи №6273/6274/14-32
від 22 серпня 2014 року, складеного
експертами КНДІСЕ, підпис від імені
ОСОБА_7, що міститься праворуч від
друкованого запису «ОСОБА_7» у розписці
від імені ОСОБА_7 на ім'я ОСОБА_6 від 27
вересня 2011 року (а.с.114), виконаний не
ОСОБА_7, а іншою особою з ретельним
наслідуванням підпису ОСОБА_7 або,
можливо, шляхом перерисовки на просвіт
з використанням як моделі якогось
підпису ОСОБА_7

Таким чином, висновки суду першої
інстанції щодо наявності підстав для
задоволення позовних вимог
відповідають обставинам справи та
положенням матеріального закону.

Порушень норм процесуального права,
які призвели б до неправильного
вирішення справи, колегією суддів не
встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом
факти і відповідні їм правовідносини,
належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, колегія суддів
приходить до висновку про законність
та обґрунтованість постановленого по
даній справі рішення та відсутність
підстав для його скасування та
задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317,
324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_6 -
відхилити.

Заочне рішення Оболонського районного
суду м. Києва від 28 серпня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Суддя-доповідач:

Судді: