УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду міста Києва в
складі:

головуючого судді
Крижанівської Г.В.,

суддів
Шебуєвої В.А., Українець Л.Д.,

при секретарі
Пацалі А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа: Головне управління юстиції м.
Києва, про визнання права власності на
спадкове майно та зустрічною позовною
заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа:
Головне управління юстиції м. Києва,
про визнання права власності на
спадкове майно за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 18 червня 2014
року,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_2, третя особа:
Головне управління юстиції в м. Києві, в
якому просив визнати за ним в порядку
спадкування право власності на
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Заявлені вимоги обґрунтував тим, що
власником спірної квартири був ОСОБА_3,
який 07.12.1999 р. склав заповіт,
посвідчений 5-ю Київською державною
нотаріальною конторою, та заповів
вказану квартиру позивачу.

Також зазначив, що з приводу спірного
майна 30.09.2003 р. ОСОБА_3 склав заповіт на
користь ОСОБА_2, однак 04.11.2003 р. скасував
його.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, у зв'язку з
чим відкрилася спадщина і сторони
звернулися із відповідними заявами про
її прийняття до 9-ї Київської державної
нотаріальної контори.

Позивач вказував, що ОСОБА_2 як
спадкоємиця першої черги за законом
успадкувала інше майно, що належало
померлому ОСОБА_3, до складу якого
спірна квартира не увійшла.

У зв'язку з тим, що відповідачка утримує
у себе правовстановлюючий документ на
квартиру АДРЕСА_1, ОСОБА_1 позбавлений
можливості реалізувати своє право на
спадщину та отримати відповідне
свідоцтво.

Враховуючи викладене, стверджував про
наявність підстав для визнання за ним
права власності на зазначену вище
квартиру.

У свою чергу ОСОБА_2 звернулася із
зустрічним позовом до ОСОБА_1, третя
особа: Головне управління юстиції в м.
Києві, про визнання права власності на
спадкове майно та просила визнати за
нею право власності на Ѕ частину
квартири АДРЕСА_1.

Справа № 760/23546/13-ц № апеляційного
провадження: 22-ц/796/10186/2014Головуючий у
суді першої інстанції: Козленко
Г.О.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Крижанівська Г.В.
Відповідач за первісним позовом
вказувала, що спірна квартира належала
спадкодавцю на праві приватної
власності, що підтверджується
відповідним свідоцтвом, виданим 18.09.1994
р. Київським редукторним заводом.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, у зв'язку з
чим відкрилася спадщина і 18.12.2012 р.
ОСОБА_2 звернулася із заявою про її
прийняття.

Також відповідач за первісним позовом
зазначила, що у шлюбі із ОСОБА_3
перебувала з 23.12.1995 р., дітей від даного
шлюбу подружжя не мало, й інші
спадкоємці першої черги спадкування за
законом відсутні.

З урахуванням тієї обставини, що з
01.08.2003 р. ОСОБА_2 отримує пенсію за віком,
тобто є непрацездатною особою,
стверджувала про наявність права на
обов'язкову частку у спадщині, а саме:
на половину спірної квартири, яка б
належала їй повністю у разі
спадкування за законом.

Ухвалою Солом'янського районного суду
м. Києва від 04 квітня 2014 року зустрічний
позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: ГУЮ
в м. Києві, про визнання права власності
на спадкове майно прийнято до
спільного розгляду з первісним позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ГУЮ в м.
Києві, про визнання права власності на
спадкове майно.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 18 червня 2014 року позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ГУЮ в м.
Києві, про визнання права власності на
спадкове майно задоволено частково.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ
частину квартири АДРЕСА_1. У решті
позовних вимог відмовлено. Зустрічну
позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя
особа: ГУЮ в м. Києві, про визнання права
власності на спадкове майно
задоволено. Визнано за ОСОБА_2 в порядку
спадкування право власності на Ѕ
частину квартири АДРЕСА_1. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним
рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну
скаргу, мотивуючи її тим, що судом
першої інстанції було порушено норми
процесуального права та неправильно
застосовано норми матеріального права.

Апелянт вказував, що відповідачка
має право на Ѕ частину всього
спадкового майна як непрацездатна
вдова спадкодавця незалежно від змісту
заповіту. Разом з цим зазначив, що, крім
спірної квартири, до складу спадкового
майна увійшли також: автомобіль НОМЕР_1,
Ѕ частина земельної ділянки,
розташованої по вул. Лісній в с.
Кощіївка Фастівського району
Київської області, Ѕ частина
домоволодіння, що знаходиться на цій
земельній ділянці, земельна ділянка
площею 0,2449 га, розташована за адресою:
Київська обл., Фастівський р-н,
Дорогинська сільська рада, земельна
ділянка площею 1,1011 га, розташована за
адресою: Київська обл., Фастівський р-н,
Дорогинська сільська рада.

Відтак, успадкувавши вказане майно,
яке не було охоплене заповітом, ОСОБА_2,
на думку апелянта, реалізувала своє
право на обов'язкову частку у спадщині.

Враховуючи викладене, просив
оскаржуване судове рішення скасувати
та ухвалити нове рішення, яким
первісний позов задовольнити в повному
обсязі, в задоволенні зустрічного
позову відмовити.

В судовому засіданні представник
позивача доводи апеляційної скарги
підтримав, просив її задовольнити.

Представник відповідачки проти
задоволення апеляційної скарги
заперечував, просив її відхилити,
рішення суду першої інстанції залишити
без змін.

Колегія суддів, розглянувши справу
в межах доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого рішення в
цій частині, заслухавши пояснення
учасників процесу, дослідивши письмові
докази по справі та доводи апеляційної
скарги, дійшла висновку про
відсутність підстав для її задоволення
з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи, спірна квартира
АДРЕСА_1 належала ОСОБА_3 на праві
приватної власності, що
підтверджується відповідним
свідоцтвом, виданим 18.01.1994 р. Київським
редукторним заводом (а.с. 30, т. 2).

07.12.1999 р. ОСОБА_3 склав заповіт,
посвідчений 5-ю Київською державною
нотаріальною конторою, яким
вищевказану квартиру заповідав ОСОБА_1
(а.с. 4, т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що
підтверджується відповідним
свідоцтвом, і у зв'язку з чим відкрилася
спадщина (а.с. 5, т. 1).

На момент смерті спадкодавець спільно
проживав та перебував з ОСОБА_2 у шлюбі,
який було зареєстровано Відділом
реєстрації актів громадянського стану
Залізничного району м. Києва 23.12.1995 р.
(а.с. 33, т. 2).

Згідно посвідчення серії НОМЕР_2 від
01.10.2003 р., виданого УПФ України в
Солом'янському районі м. Києва, ОСОБА_2
призначено пенсію за віком з 01.08.2003 р.
довічно.

17.12.2012 р. позивач як спадкоємець за
заповітом звернувся до 9-ї Київської
державної нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини після
померлого ОСОБА_3 (а.с. 76, т. 1).

Відповідно до листа 9-ї Київської
державної нотаріальної контори №
8395/02-14 від 23.10.2013 р. видати ОСОБА_1
свідоцтво про право на спадщину не
вбачалося можливим у зв'язку з
відсутністю в останнього
правовстановлюючих документів на
спадкове майно (а.с. 27, т. 1).

У свою чергу 23.10.2012 р. відповідачка
за первісним позовом як спадкоємиця за
законом подала до 9-ї Київської
державної нотаріальної контори заяву
про прийняття спадщини після померлого
ОСОБА_3 (а.с. 69, т. 1).

У зв'язку з цим ОСОБА_2 були видані
свідоцтва про право на спадщину за
законом на: автомобіль НОМЕР_1; земельну
ділянку площею 0,2449 га, що знаходиться
за адресою: Київська обл., Фастівський
р-н, Дорогинська сільська рада;
земельну ділянку площею 1,1011 га, що
знаходиться за адресою: Київська обл.,
Фастівський р-н, Дорогинська сільська
рада (а.с. 92, 107, 108, т. 1).

Рішенням Фастівського
міськрайонного суду Київської області
від 07.06.2013 р. за ОСОБА_2 у порядку
спадкування за законом після померлого
ОСОБА_3 визнано право власності на Ѕ
частину житлового будинку АДРЕСА_2 (а.с.
79, т. 1).

Відповідно до ст. 1233 ЦК України
заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ч. 1 ст. 1241 ЦК України
малолітні, неповнолітні, повнолітні
непрацездатні діти спадкодавця,
непрацездатна вдова (вдівець) та
непрацездатні батьки успадковують,
незалежно від змісту заповіту,
половину частки, яка належала б кожному
з них у разі спадкування за законом.

Таким чином, вказані норми певною
мірою обмежують обсяг правомочностей
заповідача щодо розпорядження наявним
майном, належними йому правами та
обов'язками, шляхом складання заповіту
та встановлюють гарантії для
визначеного кола осіб у вигляді права
спадкування вказаного майна у
встановленому розмірі.

Відтак, ОСОБА_2 як непрацездатна
вдова, окрім права спадкування за
законом на загальних підставах
неохопленого заповітом майна, має
право, на спадкування майна, стосовно
якого було складено такий заповіт, у
визначеному ст. 1241 ЦК України розмірі. У
даному випадку - це Ѕ частина квартири
АДРЕСА_1, яка б належала відповідачці
вцілому у разі відсутності заповіту та
спадкування даного майна за законом.

Доводи апелянта щодо необхідності
визначення розміру обов'язкової частки
ОСОБА_2 у спадщині у вигляді Ѕ частини
вартості усього майна, що увійшло до
складу спадкової маси, не приймаються
судом до уваги з огляду на наступне.

Згідно ст. 1245 ЦК України частина
спадщини, що не охоплена заповітом,
спадкується спадкоємцями за законом на
загальних підставах.

Таким чином окремі правила,
встановлені ст. 1241 ЦК України,
регулюють порядок спадкування саме
того майна, яке було охоплене
заповітом.

Відтак, визначаючи розмір
обов'язкової частки ОСОБА_2 у спадщині
без врахування обсягу і вартості майна,
успадкованого останньою за законом,
суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про наявність
підстав для визнання за нею права
власності на Ѕ частину квартири
АДРЕСА_1.

Враховуючи викладене, при встановленні
обставин справи та ухваленні рішення
судом першої інстанції не було
допущено порушень норм процесуального
права та правильно застосовано норми
матеріального права.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, не впливають на
правильність прийнятого судом рішення
і, з огляду на вимоги ст. 308 ЦПК України,
не можуть бути підставою для його
скасування, а тому підлягають
відхиленню.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317
ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити
без задоволення.

Рішення Солом'янського районного
суду м. Києва від 18 червня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Г.В. Крижанівська

Судді:
В.А. Шебуєва

Л.Д.Українець