АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-2295/2008
Номер провадження 22-ц/786/2736/14
Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т. В.
Доповідач Чічіль В. А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Чічіля В.А.,

Суддів: Мартєва С.Ю., Хіль Л.М.,

за участю секретаря: Самойлової М.Д.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 25 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу,-

в с т а н о в и л а :

У червні 2008 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що у лютому 2008 року надав ОСОБА_1 6 293,82 грн. позики на строк до 26 березня 2008 року, про що відповідачем була надана розписка.

Оскільки своїх зобов'язань відповідач не виконав, грошових коштів не сплатив, просив стягнути з ОСОБА_1 борг у сумі 6 293,82 грн. та судові витрати.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 25 липня 2014 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг по розписці у сумі 6 293,82 грн., витрати на правову допомогу у сумі 250,00 грн. та витрати по судовому збору у сумі 92,93 грн., а всього - 6 636,75 грн.

В апеляційному порядку рішення місцевого суду оскаржено ОСОБА_1, в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення і неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, вказує на те, що розписка є неналежним доказом виникнення грошового зобов'язання, а сплату відповідачем боргу позивачу можуть підтвердити свідки, просить зазначене рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу слід відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Як убачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим судом, що відповідно до розписки від 26 лютого 2008 року ОСОБА_1 зобов'язувався повернути ОСОБА_2 до 26 березня 2008 року борг у сумі 6 293,82 грн.

Обставина укладення договору позики підтверджується розпискою, що відповідає змісту ч. 1 ст. 1047 ЦК України, щодо письмової форми договору позики.

Таким чином, наявність розписки у кредитора, особисте написання якої ОСОБА_1 не заперечується, свідчить про існування боргу у відповідача, як особи, що написала таку розписку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

На підтвердження сплати відповідачем боргу, матеріали справи не містять розписки ОСОБА_2 про отримання від ОСОБА_1 грошових коштів, чи будь-якого іншого платіжного документу.

З урахуванням викладеного, задовольняючи позовні вимоги про стягнення грошових коштів у сумі 6 293,82 грн., місцевий суд вірно виходив із наявності у ОСОБА_1 невиконаних боргових зобов'язань.

Твердження апелянта щодо нез'ясування судом першої інстанції правової природи укладеного між сторонами договору, який укладався з ФОП ОСОБА_2 та не знайшов відображення у господарській діяльності останнього, не беруться колегією суддів до уваги, з огляду на те, що формулювання ОСОБА_1 змісту даної розписки та вказівка позичальником - ФОП ОСОБА_2, не може свідчити про існування між сторонами правовідносин, що витікають зі здійснення ОСОБА_2 підприємницької діяльності.

Крім того, ОСОБА_1 не обґрунтовано, яким чином отримання від ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 6 293,82 грн. може бути віднесено до розрахункових операцій останнього, як фізичної особи-підприємця, який не є небанківською фінансово-кредитною установою.

Згідно з правилом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Між тим, правомірність укладення договору позики шляхом надання розписки позичальника, ОСОБА_1 у встановленому законодавством порядку не оспорювалась.

У порушення вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, ОСОБА_1 не спростував позовні вимоги належними та допустимими доказами, а показання свідків, на що звертає увагу представник апелянта, не можуть підтвердити отримання грошових коштів у погашення цієї позики.

Крім того, сам апелянт вказує на те, що видами діяльності ФОП ОСОБА_2 є оптова торгівля продуктами харчування.

Решта доводів апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, які були предметом перевірки у суді першої інстанції та яким надана правильна правова оцінка.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстав для його скасування чи зміни не вбачається.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 25 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий у справі: В.А. Чічіль

Судді: С.Ю. Мартєв

Л.М. Хіль

З оригіналом згідно:

суддя В.А. Чічіль