Провадження № 2-4743/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2014 року
Солом'янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді - Букіної
О.М.

при секретарі - Назарчук Н.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Державного
підприємства «Державний
науково-дослідний інститут
автоматизованих систем в будівництві»
Міністерства регіонального розвитку,
будівництва та житлово-комунального
господарства України про стягнення
заборгованості по заробітній платі,
компенсації за невикористану
відпустку та за затримку в розрахунку
при звільненні, моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

07.07.2014 року позивач звернувся до суду з
позовом та уточнивши позовні вимоги
просив суд стягнути з ДП «Державний
науково-дослідний інститут
автоматизованих систем в будівництві»
Міністерства регіонального розвитку,
будівництва та житлово-комунального
господарства України на його користь
компенсації за невикористану
відпустку в розмірі 237,21 грн.,
заборгованість по виплаті заробітної
плати станом на 01.09.2014 р. в розмірі 16918,51
грн., компенсацію за затримку
розрахунку при звільненні за період з
01.05.2014 -01.09.2014 р.р. в розмірі 13435,47 грн. та
моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог
посилається на те, що з 30 січня 1969 року
позивач працював на різних посадах в ДП
«Державний науково-дослідний інститут
автоматизованих систем в будівництві»
Міністерства регіонального розвитку,
будівництва та житлово-комунального
господарства України.

Позивач зазначає, що 31.10.2013 року він був
звільнений з посади першого заступника
директора згідно ст. 38 КЗпП України за
власним бажанням відповідно до наказу
№ 53-к від 31.10.2013 року.

Позивач зазначає, що 18.03.2014 року він
підписав договір про реструктуризацію
заборгованості на суму 37924,02 грн. за
графіком виплати рівними долями з
квітня по грудень 2014 року.

Разом з тим, відповідачем за даним
договором виплачено позивачу лише 4150,39
грн.

Посилаючись на те, що відповідачем не
було проведено повний розрахунок при
звільнення та порушення взятих
зобов»язань по договору
реструктуризації, позивач просив
стягнути з відповідача заборгованість
по заробітній платі у розмірі 16918,51 грн.
та компенсацію за затримку розрахунку
при звільненні в розмірі 13435,47 грн.

Крім того, позивач зазначає, що
відповідачем не в повному обсязі
нарахована компенсація за
невикористану відпустку, а тому
просить стягнути з відповідача
компенсацію за невикористану
відпустку в розмірі 237,21 грн.

Також, позивач просив стягнути з
відповідача моральну шкоду, суму якої
останній оцінює в 5000,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач
просив позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач позов
підтримав в повному обсязі та просив
суд його задовольнити.

Представник відповідач в судовому
засіданні проти позову заперечував
частково. Пояснив, що дійсно при
звільненні з позивачем не було
проведено повного розрахунку, а тому
заборгованість , що зазначено у
договорі реструктуризації не
заперечується відповідачем.

Разом з тим, зазначив, що при звільненні
ОСОБА_1 нарахована компенсація за
невикористану відпустку в повному
обсязі, яка включена до суми
заборгованості, зазначеної в договорі
про реструктуризацію заборгованості
від 18.03.2014 року та становила 9866, 42 грн.

Крім того, представник відповідача
зазначив, що відповідно до розрахунку
при звільненні від 31.10.2013 року,
середньоденна заробітна плата
позивача становить 133,33 грн.

Також, представник відповідача вважає,
що з боку відповідача моральна шкода
позивачу завдана не була, а тому вимоги
в цій частині не обґрунтовані.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши та оцінивши матеріали
справи, приходить до висновку про
часткове задоволення вимог позивача,
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 31.10.2013 року
позивача було звільнено з займаної
посади першого заступника директора ДП
«ДНДІАСБ» у відповідності зі ст. 38 КЗпП
України за власним бажанням згідно
наказу № 53-к від 31.10.2013 року (а.с.9).

Також, судом встановлено, що у
відповідача перед позивачем
утворилася заборгованість по виплаті
заробітної плати станом на жовтень 2013
року в розмірі 37 924,02 грн. (а.с.11).

18.03.2014 року між ДП «Державний
науково-дослідний інститут
автоматизованих систем в будівництві»
Міністерства регіонального розвитку,
будівництва та житлово-комунального
господарства України та ОСОБА_1 було
підписано договір про
реструктуризацію заборгованості
(а.с.12).

Відповідно до п.2.1. та 2.2. Договору, сума
заборгованості відповідача перед
позивачем становить 37924,02 грн. за
графіком виплати рівними долями з
квітня по грудень 2014 року.

Разом з тим, судом встановлено та не
заперечувалося сторонами по справі, що
позивачу за договором про
реструктуризацію станом на вересень 2014
року виплачено всього 4150, 39 грн. Дані
обставини визнані сторонами по справі.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України
заробітна плата виплачується
працівникам регулярно в робочі дні у
строки, встановлені колективним
договором або нормативним актом
роботодавця, погодженим з виборним
органом первинної профспілкової
організації чи іншим уповноваженим на
представництво трудовим колективом
органом (а в разі відсутності таких
органів - представниками, обраними і
уповноваженими трудовим колективом),
але не рідше двох разів на місяць через
проміжок часу, що не перевищує
шістнадцяти календарних днів, та не
пізніше семи днів після закінчення
періоду, за який здійснюється виплата.

В судовому засіданні було встановлено,
що відповідач порушив взяті на себе
зобов'язання щодо оплати праці,
внаслідок чого у нього перед позивачем
утворилась заборгованість по сплаті
щомісячної заробітної плати.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень.

Згідно зі ст. 43 Конституції України
право на своєчасне одержання
винагороди за працю захищається
законом.

Згідно ст.21 ЗУ «Про оплату праці»
працівник має право на оплату своєї
праці відповідно до актів
законодавства і колективного
договору на підставі укладеного
трудового договору.

Беручи до уваги вищенаведене, суд
приходить до висновку, що позов в
частині стягнення з відповідача
заборгованості по заробітній платі за
договором реструктуризації станом на 01
вересня 2014 року в сумі 16918,51 грн.
підлягає задоволенню.

Разом з тим, суд не знаходить підстав
для задоволення позовним вимог
позивача в частині стягнення з
відповідача компенсації за
невикористану відпустку в розмірі 237,21
грн., виходячи з того, що згідно довідки
№ 35-д-09-14 від 26.09.2014 року вбачається, що
ОСОБА_1 при звільненні згідно ст. 24 ЗУ
«Про відпустки», була нарахована
компенсація за всі невикористані
основні щорічні та додаткові відпустки
загальною кількістю 74 календарних дні
в розмірі 9866,42 грн. Дана сума була
врахована в суму заборгованості,
зазначену в договорі про
реструктуризацію заборгованості.

З огляду на викладене, суд не знаходить
підстав для задоволення вимог позивача
про стягнення компенсації за
невикористану відпустку в розмірі 237,21
грн., а наданий розрахунок позивача в
цій частині, суд вважає
необґрунтованим.

Як встановлено вище, в день звільнення
виплату належних позивачу сум
відповідачем не було здійснено,
договір про реструктуризацію
заборгованості від 18.03.2014 року
відповідачем належним чином не
виконується.

Ст. 116 цього Кодексу встановлено, що при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо в день звільнення
працівник не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір,
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

При наявності спору про розміри
належних звільненому працівникові сум
власник або уповноважений ним орган
повинен сплатити зазначене в цій
статті відшкодування в тому разі, коли
спір вирішено на користь працівника.
Якщо спір вирішено на користь
працівника частково, то розмір
відшкодування за час затримки визначає
орган, який виносить рішення по суті
спору.

З точки зору закону заходи, встановлені
ст.117 КЗпП України, є відповідальністю
роботодавця перед працівником в разі
несвоєчасного розрахунку при
звільненні.

Суд вважає, що вимоги позивача в
частині стягнення середнього
заробітку за час затримки в розрахунку
при звільненні підлягають частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 08.02.1995 року № 100
розрахунок розміру середньої
заробітної плати проводиться виходячи
з розміру заробітної плати за останніх
два місяці роботи.

Відповідно до абзацу першого пункту 4
Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 8 лютого 1995 p. N 100 при обчисленні
середньої заробітної плати у всіх
випадках її збереження згідно з чинним
законодавством, не враховуються: б)
одноразові виплати (компенсація за
невикористану відпустку, матеріальна
допомога, допомога працівникам, які
виходять на пенсію, вихідна допомога
тощо); л) компенсація працівникам
втрати частини заробітної плати у
зв'язку з порушенням термінів її
виплати.

З розрахунку при звільненні ОСОБА_1 від
31.10.2013 року вбачається, що
середньоденна заробітна плата
останнього становить 133,33 грн. Отже, 133,33
грн. х 81 день = 10799,73 грн.

Таким чином, з відповідача на користь
позивача в порядку ст. 117 КЗпП України
підлягає стягненню середній заробіток
за затримку в розрахунку при
звільненні за період з 01 травня 2014
-01.09.2014 р.р. в розмірі 10799,73 грн.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Згідно положень п. 5. Постанови Пленуму
Верховного суду України "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди" під
моральною шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній або юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Виходячи з вищевикладеного, суд вбачає
підстави для задоволення позовних
вимог позивача про відшкодування
моральної шкоди, а тому з урахуванням
перенесених моральних страждань та
обставин справи, суд вважає за можливе
стягнути на користь позивача 200,00 грн. у
відшкодування моральної шкоди.

Також, у відповідності до ст. 88 ЦПК
України, враховуючи те, що позивача
відповідно до п.1 ч.1 ст.5 ЗУ "Про судовий
збір" звільнено від сплати судового
збору, з відповідача підлягає
стягненню на користь держави судовий
збір у розмірі 279,18 грн.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 115, 116, 117, 237-1 КЗпП
України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-61, 88, 209, 212-215, 218
ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Державного
підприємства «Державний
науково-дослідний інститут
автоматизованих систем в будівництві»
Міністерства регіонального розвитку,
будівництва та житлово-комунального
господарства України, задовольнити
частково.

Стягнути з Державного підприємства
«Державний науково-дослідний інститут
автоматизованих систем в будівництві»
Міністерства регіонального розвитку,
будівництва та житлово-комунального
господарства України на користь ОСОБА_1
заборгованість по заробітній платі в
розмірі 16 918,51 грн., компенсацію за
затримку в розрахунку при звільненні в
розмірі 10 799,73 грн., моральної шкоди в
розмірі 200,00 грн.

В іншій частині позову, відмовити.

Стягнути з Державного підприємства
«Державний науково-дослідний інститут
автоматизованих систем в будівництві»
Міністерства регіонального розвитку,
будівництва та житлово-комунального
господарства України на користь
держави судовий збір у розмірі 279,18 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
м. Києва через суд першої інстанції.

Суддя: