Справа № 203/2337/13-ц
УХВАЛА

12 червня 2014 року          Кіровський
районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого – судді Маймур
Ф.Ф.,

при секретарі – Авраменко А.М.,

за участю: заявника (відповідача) –
ОСОБА_1,

позивача – ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровську цивільну справу за
заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення
Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 25 квітня 2013 року
по цивільній справі №203/2337/13-ц за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення
аліментів, –

ВСТАНОВИВ:

05 травня 2014 року до Кіровського
районного суду м. Дніпропетровська
звернувся заявник ОСОБА_1 із вказаною
вище заявою про перегляд рішення
Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 25 квітня 2013 року
по цивільній справі №203/2337/13-ц, за якою
заявник є відповідачем. Свою заяву
ОСОБА_1 мотивував необґрунтованістю та
незаконністю вказаного рішення суду
внаслідок виходу суду за межі позовних
вимог при задоволенні позову,
порушенні вимог ст.199 ч.2 СК України та
не відповідності змісту проголошеного
рішення його письмовому викладенню.
Також заявник вказав на погіршення
його фізичного і фінансового стану
після ухвалення рішення суду від 25
квітня 2013 року, наявність на утриманні
матері похилого віку та створення
другої сім’ї, а також на
працевлаштування дочки, на яку він
зобов’язаний за рішенням суду від 25
квітня 2013 року сплачувати аліменти. На
підставі викладеного заявник просив
суд поновити перегляд справи на
підставі вказаних ним фактів, як
абсолютно нових, так і тих, що вказують
на помилковість прийнятого судом
рішення, а також припинити стягнення
аліментів на утримання доньки з
моменту закінчення нею навчання у ВНЗ.

В судовому засіданні заявник свої
вимоги, викладені у заяві, підтримав,
просив їх задовольнити в повному
обсязі.

Позивач ОСОБА_2 заяву не підтримала.

Вислухавши пояснення учасників
розгляду справи та дослідивши
матеріали заяви, а також ознайомившись
із матеріалами цивільної справи
№203/2337/13-ц, суд приходить до наступного
висновку на підставі нижчевикладеного.

Так, в судовому засіданні встановлено,
що в провадженні Кіровського районного
суду м. Дніпропетровська перебувала
цивільна справа №203/2337/13-ц за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення
аліментів, за наслідками розгляду якої
судом 25 квітня 2013 року було ухвалено
рішення, яким позовні вимоги
задоволені та вирішено стягнути з
відповідача на користь позивача на
утримання спільної доньки сторін –
ОСОБА_3 аліменти в розмірі ? всіх видів
заробітку (доходу) до досягнення
останньою двадцятитрьохрічного віку
(а.с.12).

Як вказувалось вище, 05 травня 2014 року до
Кіровського районного суду м.
Дніпропетровськ звернувся ОСОБА_1 із
заявою про перегляд вказаного рішення
з підстав ухвалення його з порушеннями
норм матеріального та процесуального
права, а також внаслідок погіршення
матеріального, фізичного стану
платника аліментів, наявності на його
утриманні матері похилого віку та
створення ним другої сім’ї, яка також
потребує утримання (а.с.14-16).

За змістом ст.ст.26, 27, 30, 31, 291, 292, 296, 323, 324,
327 ЦПК України, ст.14 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» учасники
судового процесу та інші особи у
випадках і порядку, встановлених
процесуальним законом, мають право на
апеляційне та касаційне оскарження
судового рішення шляхом подання
відповідно апеляційної та касаційної
скарги до судів апеляційної і
касаційної інстанцій. Також вказані
особи мають право на перегляд справи
Верховним Судом України.

Відповідно до ст.361 ЦПК України рішення
суду, що набрали законної сили може
бути переглянуто у зв'язку з
нововиявленими обставинами,
підставами для чого є: 1) істотні для
справи обставини, що не були і не могли
бути відомі особі, яка звертається із
заявою, на час розгляду справи; 2)
встановлені вироком суду, що набрав
законної сили, завідомо неправдиві
показання свідка, завідомо
неправильний висновок експерта,
завідомо неправильний переклад,
фальшивість документів або речових
доказів, що потягли за собою ухвалення
незаконного або необґрунтованого
рішення; 2-1) встановлення вироком суду,
що набрав законної сили, вини судді у
вчиненні злочину, внаслідок якого було
ухвалено незаконне або необґрунтоване
рішення; 3) скасування судового рішення,
яке стало підставою для ухвалення
рішення чи постановлення ухвали, що
підлягають перегляду; 4) встановлена
Конституційним Судом України
неконституційність закону, іншого
правового акта чи їх окремого
положення, застосованого судом при
вирішенні справи, якщо рішення суду ще
не виконане.

Нормою ст.363 ЦПК України визначено, що
рішення суду переглядається у зв'язку з
нововиявленими обставинами судом, який
ухвалив це рішення.

Положеннями ст.ст.228, 232 ЦПК України
встановлено, що заочне рішення може
бути переглянуте судом, що його
ухвалив, за письмовою заявою
відповідача. Заочне рішення підлягає
скасуванню, якщо судом буде
встановлено, що відповідач не з'явився
в судове засідання та не повідомив про
причини неявки з поважних причин і
докази, на які він посилається, мають
істотне значення для правильного
вирішення справи.

Аналізуючи встановлені в судовому
засіданні і викладені вище фактичні
обставин в контексті наведених
положень цивільного процесуального
закону, які регулюють порядок та
підстави перегляду судових рішень суду
першої інстанції, суд приходить до
висновку про необхідність залишення
без задоволення заяви ОСОБА_1 Правова
позиція суду ґрунтується на тому, що за
змістом положень ЦПК України місцевий
загальний суд (суд першої інстанції),
яким є Кіровський районний суд м.
Дніпропетровська, може переглянути
своє ж рішення, ухвалене за наслідками
розгляду цивільної справи по суті, лише
в двох випадках: якщо було ухвалене
заочне рішення, а із заявою про
перегляд такого заочного рішення
звернувся відповідач; в порядку
перегляду рішення суду, ухваленого за
наслідками розгляду справи по суті, за
нововиявленими обставинами, які мають
відповідати вимогами ст.361 ч.2 ЦПК
України. В той же час, рішення від 25
квітня 2013 року, яке просить переглянути
заявник, не є заочним, а викладені в
тексті заяви ОСОБА_1 підстави для
перегляду не є нововиявленими в
розумінні ст.361 ч.2 ЦПК України.
Натомість наведені заявником підстави
свідчать про його незгоду із рішенням
Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 25 квітня 2013 року в
першу чергу з мотивів порушення судом
першої інстанції, на думку заявника,
вимог процесуального та матеріального
закону при ухваленні оскаржуваного
рішення, що за змістом Глав 1, 2 Розділу V
ЦПК України може бути мотивуванням
апеляційної, касаційної скарги для
перегляду рішення Кіровського
районного суду м. Дніпропетровська
відповідно судами апеляційної та
касаційної інстанцій.

Крім того, враховуючи зміст та форму
заяви ОСОБА_1А.в контексіт ст.ст.118-120 ЦПК
України, її не можна вважати і позовом
про зменшення розміру аліментів чи
припинення на них права, поданим на
підставі норм СК України, зокрема
ст.ст.192, 201 вказаного кодифікованого
законодавчого акту.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.208-210 ЦПК України, суд –

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення
Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 25 квітня 2013 року
по цивільній справі №203/2337/13-ц за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення
аліментів – залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подання
через Кіровський районний суд м.
Дніпропетровська до Апеляційного суду
Дніпропетровської області апеляційної
скарги протягом 5 днів з дня
проголошення ухвали.

Суддя

Ф.Ф. Маймур