У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів:
Закропивного О.В., Лесько А.О.,

Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 до голови Міжгірської районної
спілки Закарпатської територіальної
організації Української спілки
ветеранів Афганістану
(воїнів-інтернаціоналістів) ОСОБА_6,
третя особа - Закарпатська
територіальна організація Української
спілки ветеранів Афганістану
(воїнів-інтернаціоналістів), про
визнання неналежним виконання
обов'язків керівника, визнання
недійсними результатів зборів,
зобов'язання вчинити дії, за касаційною
скаргою ОСОБА_3 на ухвалу апеляційного
суду Закарпатської області від 18
березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
звернулися до суду із указаним позовом,
у якому з урахуванням уточнень просили
визнати неналежними виконання своїх
посадових обов'язків голови
Міжгірської районної спілки
Закарпатської територіальної
організації Української спілки
ветеранів Афганістану
(воїнів-інтернаціоналістів) ОСОБА_6,
зобов'язати його: утворити ревізійну
комісію, надати письмовий звіт
правлінню про виконану роботу за
період перебування на посаді голови
організації, скликати і провести
загальні звітні збори з повторним
голосуванням виборів голови правління,
надати оригінали протоколу засідання
правління про висунення кандидатури
ОСОБА_6 на отримання державної нагороди
ордена «За заслуги 3-го ступеня», надати
документацію про фінансові витрати та
отримані кошти на будівництво
пам'ятника «Воїну-афганцю» в смт
Міжгір'я; та визнати недійсними
результати звітно-виборчих зборів
членів спілки від 14 лютого 2013 року.

В обґрунтування позову зазначали, що
вони є членами Міжгірської районної
спілки Закарпатської територіальної
організації Української спілки
ветеранів Афганістану, яку засновано 16
жовтня 2001 року. 25 лютого 2003 року
ОСОБА_6 загальними зборами цієї спілки
було обрано на посаду голови спілки і
правління у складі 8 осіб. За весь час
перебування на посаді, ОСОБА_6 жодного
разу не прозвітував перед правлінням
про виконану ним роботу та про
фінансові і соціальні питання, які він
вирішував, ревізійну комісію також не
створив. У порушення положень статуту
спілки ОСОБА_6 одноосібно, без рішення
правління, скликав чергові
звітно-виборчі збори на 14 лютого 2013
року, про що не повідомив членів
правління, та сфальсифікувавши при
цьому протокол зборів.

Рішенням Міжгірського районного суду
Закарпатської області від 23
грудня 2013 року позов ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 задоволено частково. Визнано
недійсними звітні збори членів
Міжгірської районної спілки
Закарпатської територіальної
організації Української спілки
ветеранів Афганістану від 14 лютого 2013
року. В задоволенні решти позову
відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду
Закарпатської області від 18 березня
2014 року рішення місцевого суду в
частині задоволених позовних вимог
скасовано та закрито провадження у
справі в цій частині.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, просить скасувати ухвалу
апеляційного суду та направити справу
для продовження розгляду до цього ж
суду.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону ухвала
апеляційного суду не відповідає.

Закриваючи провадження у справі,
апеляційний суд виходив із того, що у
разі, коли прийняті керівним органом
громадського об'єднання рішення
потребують внесення змін до його
установчих документів з відповідною
державною реєстрацією, то рішення, дії
чи бездіяльність уповноваженого
органу з питань реєстрації, прийняті
(вчинені) на підставі ст. 12 Закону
України «Про громадські об'єднання»,
можуть бути оскаржені до суду в
порядку, передбаченому КАС України.

Однак, із таким висновком апеляційного
суду погодитися не можна, оскільки він
ґрунтується на неправильному
застосуванні норм процесуального
права.

Із матеріалів позовної заяви ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 убачається, що останні
просили визнати неналежним виконання
посадових обов'язків головою
Міжгірської районної спілки
Закарпатської територіальної
організації Української спілки
ветеранів Афганістану, а рішення, дії
чи бездіяльність уповноваженого
органу з питань реєстрації ними не
оскаржувалися.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України
суди розглядають в порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, а також з
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ проводиться
за правилами іншого судочинства.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа
адміністративної юрисдикції - це
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, в якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, у тому числі на
виконання делегованих повноважень.

У ст. ст. 2, 17 КАС України визначено, що
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів суб'єктів права у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування при здійсненні ними
власних управлінських функцій;
компетенція адміністративних судів
поширюється на спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктами владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Відповідно до ч. 3 ст. 17 КАС України
юрисдикція адміністративних судів не
поширюється на публічно-правові справи
щодо відносин, які відповідно до
закону, статуту (положення) об'єднання
громадян віднесені до його внутрішньої
діяльності або виключної компетенції.

Правовий статус об'єднань громадян
визначено Законом України «Про
громадські об'єднання».

Спірні правовідносини виникли між
позивачами - членами спілки, та
відповідачем - Міжгірською районною
спілкою Закарпатської територіальної
організації Української спілки
ветеранів Афганістану
(воїнів-інтернаціоналістів) та
врегульовані положеннями Статуту
Української спілки ветеранів
Афганістану, відповідно до яких
порядок скликання та проведення
зборів, як і порядок вступу та
виключення членів даної спілки
належить до їх внутрішньої
організаційної діяльності. Зазначені
правовідносини виникають між членами
організації чи за їх участі.

Суб'єкти владних повноважень не є
учасниками цих відносин.

У разі виникнення спору щодо порушення
об'єднаннями громадян, їх посадовими і
службовими особами прав і свобод
громадянина останній має право на
підставі ст. 55 Конституції України
звернутися за їх захистом до суду.
Визначення належності питань до
внутрішньо організаційної діяльності
або виключної компетенції об'єднання
громадян у кожному конкретному випадку
вирішує суд в разі оскарження
громадянином актів і дій таких
об'єднань (п. 4.3 Рішення Конституційного
Суду України від 23 травня 2001
року № 6-рп/2001).

Суд апеляційної інстанції на наведене
уваги не звернув, дійшов помилкового
висновку про те, що спір виник з приводу
державної реєстрації юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців та виходячи
із повноважень державного реєстратора,
визначених у ст. 6 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців».

При цьому у порушення ст. 303 ЦПК України
суд апеляційної інстанції не перевірив
законності та обґрунтованості рішення
суду першої інстанції по суті спору,
постановив помилкову ухвалу з
порушенням норм процесуального права.

Згідно зі ст. 129 Конституції України
однією з основних засад судочинства є
забезпечення апеляційного оскарження
рішення суду.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 338 ЦПК
України підставою для скасування ухвал
судів першої та апеляційної інстанцій
і направлення справи для продовження
розгляду є порушення норм
матеріального чи процесуального права,
що призвели до постановлення
незаконної ухвали, що перешкоджає
подальшому провадженню у справі.

Ураховуючи, що суд апеляційної
інстанції постановив незаконну ухвалу,
яка не відповідає вимогам
процесуального права та перешкоджає
подальшому провадженню у справі, її
потрібно скасувати, а справу направити
до суду апеляційної інстанції для
продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 342 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду
Закарпатської області від 18 березня
2014 року скасувати, справу
передати до суду апеляційної інстанції
для продовження розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
О.В. Закропивний

А.О.
Лесько

М.Є.
Червинська

В.А.
Черненко