АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 211/7878/13-ц 22-ц/774/1973/К/14
Справа № 211/7878/13-ц
Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22-ц/774/1973/К/14
суддя Сарат Н.О.
Суддя - доповідач - Зубакова
РІШЕННЯ

Іменем України

01 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М.,
Соколан Н.О.

при секретарі - Булах К.А.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою позивача
ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського
районного суду м.Кривого Рогу від 08
серпня 2014 року по цивільній справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю не перебуваючи у шлюбі, визнання
права власності на майно нажите під час
сумісного проживання не перебуваючи у
шлюбі та визнання права власності у
порядку спадкування, стягнення коштів,
витрачених на поховання.

Особи, які беруть участь у
розгляді справи:

позивач ОСОБА_1 та її представник
ОСОБА_4,

представник відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_5, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до
суду із позовом до ОСОБА_2 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю не перебуваючи у шлюбі, визнання
права власності на майно нажите під час
сумісного проживання не перебуваючи у
шлюбі та визнання права власності у
порядку спадкування, стягнення коштів,
витрачених на поховання.

В обґрунтування позову зазначила, що
вони з ОСОБА_6, проживаючи однією сім'єю
без реєстрації шлюбу з початку 2002 року
до 04.11.2006 року, придбали квартиру
АДРЕСА_1 та бортовий причіп марки ГБК 8328
реєстраційний номер НОМЕР_1, право
власності на які було зареєстроване за
ОСОБА_6

04 листопада 2006 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6
зареєстрували шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

Спадкоємцями першої черги за законом є
його дружина - позивач по справі ОСОБА_1
та донька - відповідач по справі ОСОБА_2,
яка повинна відшкодувати понесені
позивачем витрати на поховання
спадкодавця ОСОБА_7 у порядку ст. 1232 ЦК
України.

Посилаючись на те, що вказані квартира
та бортовий причіп були придбані за
спільні кошти ОСОБА_6 та ОСОБА_1 під час
перебування у фактичних шлюбних
відносинах без реєстрації шлюбу,
уточнивши позовні вимоги, просила суд:

встановити факт проживання однією
сім'єю не перебуваючи в шлюбі ОСОБА_1 та
ОСОБА_6;

визнати однокімнатну квартиру АДРЕСА_1
спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та
ОСОБА_6, набуту за час спільного
проживання однією сім'єю не
перебуваючи в шлюбі;

визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частину квартири АДРЕСА_1 як спільної
сумісної власності;

визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4
частину квартири АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
чоловіка ОСОБА_6, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_2;

визнати бортовий причіп марки ГБК 8328
реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі
НОМЕР_4, спільною сумісною власністю
ОСОБА_1 та ОСОБА_6, набутий під час
проживання однією сім'єю не
перебуваючи в шлюбі;

визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частину бортового причіпу марки ГБК 8328
реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі
НОМЕР_4, як спільна сумісна власність;

визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4
частину бортового причепу марки ГБК 8328
реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі
НОМЕР_4, в порядку спадкування за
законом після смерті чоловіка ОСОБА_6,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2;

стягнути з ОСОБА_2 1/2 коштів витрачених
на поховання спадкодавця ОСОБА_6,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, в сумі 1 747,50 грн.

Ухвалою суду від 07 лютого 2014 року
задоволено заяву представника
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 та залучено до
участі у справі у якості
співвідповідача ОСОБА_3.

Рішенням Довгинцівського
районного суду м.Кривого Рогу від 08
серпня 2014 року в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю не перебуваючи у шлюбі, визнання
права власності на майно нажите під час
сумісного проживання не перебуваючи у
шлюбі та визнання права власності у
порядку спадкування - відмовлено
повністю.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення про
задоволення її позовних вимог,
посилаючись на доведеність факту
спільного проживання її та померлого
ОСОБА_6 однією сім'єю в період придбання
спірного майна та неврахування судом
пояснень свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11 з цього приводу і
наданих у якості доказів по справі
фотографій, які було оглянуто в
судовому засіданні.

Також, судом не було враховано, що у
період придбання спірного майна,
ОСОБА_6 був зареєстрований у батьків
позивача та лише вона займалась його
похованням.

Відповідач ОСОБА_3, будучи завчасно
належним чином повідомленим про час і
місце розгляду справи за апеляційною
скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення
Довгинцівського районного суду
м.Кривого Рогу від 08 серпня 2014 року, в
судове засідання не з'явилася, надавши
15.09.2014 року заяву про розгляд справи за
його відсутністю, що (у відповідності
до ч.2 ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає
розглядові справи.

В письмових запереченнях на апеляційну
скаргу відповідач ОСОБА_3 та
представник відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_5, кожен окремо, зазначають, що
оскаржуване судове рішення є законним
та обґрунтованим, в процесі розгляду
справи суд не порушив норм ні
матеріального, ні процесуального
права, а тому рішення суду слід
залишити без змін, відхиливши
апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача
ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_4, які,
кожен окремо, підтримали доводи
апеляційної скарги та просили її
задовольнити, представника
відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5, який
заперечував проти доводів апеляційної
скарги та просив її відхилити,
залишивши без змін рішення суду першої
інстанції, як законне та обґрунтоване,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених позовних вимог, доводів
апеляційної скарги і письмових
заперечень на неї, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 та ОСОБА_6 зустрічались, а 04.11.2006
року зареєстрували шлюб (а.с.8).

18.08.2003 року ОСОБА_6 розірвав шлюб з
ОСОБА_12

31.12.2004 року ОСОБА_6 придбав квартиру
АДРЕСА_1 (а.с.12,13).

27.01.2005 року ОСОБА_6 придбав причіп марки
ГКБ 8328 реєстраційний номер НОМЕР_2,
номер шасі НОМЕР_4 (а.с.23).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер (а.с.9).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з
недоведеності позовних вимог.

Колегія суддів не може погодитись з
такими висновками суду першої
інстанції з огляду на наступне.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовуються вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на ї
підтвердження; 3) які правовідносин
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Проте зазначеним вимогам рішення суду
в повній мірі не відповідає, а тому
колегія суддів скасовує рішення суду
першої інстанції на підставі п. 3 ч. 1 ст.
309 ЦПК України у зв'язку з
невідповідністю висновків суду
обставинам справи і ухвалює нове
рішення.

Відповідно до ч.2 ст.3 Сімейного
кодексу України, сім'ю складають особи,
які спільно проживають, пов'язані
спільним побутом, мають взаємні права
та обов'язки.

Відповідно до довідки Голови вуличного
комітету №11 Довгинцівського району
м.Кривого Рогу, ОСОБА_6 з 05 лютого 2004
року по 29.01.2005 року був зареєстрований
за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 30), в якому були
також зареєстровані та проживали
батьки позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_13 та
ОСОБА_14

Згідно відміток у паспорті позивача
ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 (а.с. 6), остання у
період з 04 лютого 1994 року по 22 грудня 2006
року була зареєстрована за адресою:
АДРЕСА_5, а з 22 листопада 2006 року в
квартирі НОМЕР_5 цього ж будинку (а.с. 6-
зворот).

Згідно акту, підписаного мешканцями
будинку АДРЕСА_6 (ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_18), ОСОБА_6 та ОСОБА_1
проживали разом у АДРЕСА_3 однією
сім'єю без реєстрації шлюбу, вели
спільне господарство, разом
здійснювали покупки та відпочивали на
морі з 2002 року, а з січня 2004 року стали
мешкати у квартирі НОМЕР_5 цього ж
будинку (а.с. 32).

Отже, як вбачається з письмових
доказів, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 проживали
спільно з 2002 року до дня смерті ОСОБА_6:
спочатку в квартирі АДРЕСА_3, а потім у
квартирі АДРЕСА_1, придбаній на ім'я
ОСОБА_6

Дослідивши в судовому засіданні
надані сторонами докази колегія
суддів дійшла висновку, що позов
підлягає задоволенню, оскільки
позивачем доведено факт спільного
проживання позивача та ОСОБА_6 однією
сім'єю чоловіка та жінки без
реєстрації шлюбу.

Факт ведення спільного господарства
підтверджується показами свідків
допитаних у суді першої інстанції,
зокрема свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9 та
ОСОБА_11 одностайно пояснили, що ОСОБА_6
та ОСОБА_1 почали разом проживати
однією сім'єю у 2004 році, що знайшло
своє відображення і у рішенні суду
першої інстанції.

До пояснень свідків ОСОБА_19, ОСОБА_20 та
ОСОБА_12 колегія суддів відноситься
критично, оскільки свідок ОСОБА_19
пояснила, що ОСОБА_6 продовжував
проживати із своєю колишньою дружиною
ОСОБА_12 до придбання квартири ( грудень
2004 року), а свідок ОСОБА_20 - до літа чи до
кінця 2005 року. ОСОБА_12 взагалі ж
наголошувала на тому, що ОСОБА_6
продовжував ночувати у неї навіть
після одруження із ОСОБА_1

Враховуючи зазначені обставини,
колегія суддів приходить до висновку,
що ОСОБА_1 та покійний ОСОБА_6, проживали
однією сім'єю як дружина та чоловік з
січгня 2004 року по день смерті
останнього - ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто більш
ніж десять років, із яких з 04.11.2006 року
по ІНФОРМАЦІЯ_2 у зареєстрованому
шлюбі, мали взаємні права і обов'язки, і
її звернення до суду викликане
необхідністю установлення факту, що
має юридичне значення, так як від нього
залежить виникнення її майнових
прав, а тому колегія суддів вважає за
можливе встановити факт проживання їх
однією сім'єю як дружини та чоловіка
без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 року по
03.11.2006 року.

Вирішуючи питання щодо визнання права
власності на спільне майно подружжя,
суд виходить з того, що, відповідно до ч.
3 ст. 368 Цивільного кодексу України,
майно, набуте подружжям за час шлюбу, є
їхньою спільною сумісною власністю.
При вирішенні вказаного спору суд
виходить із того, що на вказані
правовідносини поширюються правила
права власності подружжя.

Оскільки, судом встановлено, що сторони
проживали у не зареєстрованому шлюбі з
01.01.2004 року по 03.11.2006 року, при цьому
судом встановлено факт проживання
однією сім'єю чоловіка та жінки без
реєстрації шлюбу, тому на вказані
правовідносини поширюються норми
Сімейного кодексу України та
Цивільного кодексу України щодо режиму
спільного майна подружжя.

Відповідно до ст. 21 СК України шлюбом є
сімейний союз жінки та чоловіка,
зареєстрований у державному органі
реєстрації актів цивільного стану.
Проживання однією сім'єю чоловіка та
жінки без шлюбу не є підставою для
виникнення у них прав і обов'язків прав
та обов'язків подружжя.

Разом з тим, згідно зі ст. 74 СК України
якщо чоловік та жінка проживають
однією сім'єю без реєстрації шлюбу між
собою, або не перебувають в будь-якому
іншому шлюбі, майно, набуте ними за час
спільного проживання, належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено письмовим
договором між ними. На майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності жінки та чоловіка, які не
перебувають у шлюбі між собою або
будь-якому іншому шлюбі, поширюються
положення глави 8 СК України. Тобто при
застосуванні ст. 74 СК України слід
виходити із того, що вказано норма
поширюється на випадки, коли чоловік і
жінка не перебувають у будь-якому
іншому шлюбі та між ними склалися
усталені відносини, що притаманні
подружжю, а також, якщо вони проживають
однією сім'єю без шлюбу в період,
протягом якого придбане спірне майно.

Судом встановлено, що з 2004 року до 2006
року ОСОБА_1 разом ОСОБА_6 проживали в
незареєстрованому шлюбі. Жоден із них
не перебував у іншому зареєстрованому
шлюбі.

В судовому засіданні доведено, що
спірні квартира та бортовий причіп
придбані ними під час їх фактичного
проживання в незареєстрованому шлюбі,
а отже відповідно до вимог чинного
Сімейного кодексу України, є спільною
сумісною власністю, що відповідає
вимогам ст.74 СК України.

Режим спільності майна подружжя
означає, що майно, набуте подружжям за
час шлюбу, завжди вважатиметься
спільним, подружжя має спільні права,
щодо майна, яке належить їм на праві
спільної сумісної власності. Майно
належить подружжю без визначення
часток кожного з них у праві власності
доти, поки не буде доведене протилежне.

Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
чи реєстрації шлюбу.

Згідно зі ст. 74 СК України, якщо жінка та
чоловік проживають однією сім'єю, але
не перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте
ними за час спільного проживання,
належить їм на праві спільної сумісної
власності, якщо інше не встановлено
письмовим договором між ними. На майно,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності жінки та чоловіка, які не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, поширюються
положення гл. 8 цього Кодексу («Право
спільної сумісної власності»).

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму ВС
України від 21 грудня 2007 року «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справи про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» при
застосуванні ст. 74 СК України слід
виходити з того, що указана норма
поширюється на випадки, коли чоловік і
жінка не перебувають у будь-якому
іншому шлюбі та між ними склалися
усталені відносини, що притаманні
подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких,
що перебувають у фактичних шлюбних
відносинах, для вирішення майнового
спору на підставі ст. 74 СК України, суд
повинен встановити факт проживання
однією сім'єю чоловіка та жінки без
шлюбу в період, протягом якого було
придбано спірне майно.

Оскільки, як встановлено вище, спірні
квартиру та причіп придбано під час
спільного проживання однією сім'єю
ОСОБА_6 та ОСОБА_1 для їх спільного
користування, тобто, для забезпечення
потреб усієї сім'ї, колегія суддів
вважає, що відповідно до ч. 1 ст. 74 СК
придбані квартира та причіп належать
їм на праві спільної сумісної
власності.

Отже, на момент смерті ОСОБА_6, він мав
рівні права з позивачем ОСОБА_1 в праві
спільної сумісної власності на
квартиру АДРЕСА_1 та причіп марки ГКБ
8328 реєстраційний номер НОМЕР_2, номер
шасі НОМЕР_4.

Виходячи з презумпції рівності часток
подружжя у праві спільної сумісної
власності на майно (ч.1 ст. 70 СК України),
колегія суддів вважає, що позивачці
ОСОБА_1 належить на праві власності 1/2
частина спірних квартири та причіпу, а
тому ці позовні вимоги підлягають
задоволенню з визнанням за ОСОБА_1
права власності на 1/2 частину бортового
причепу марки ГБК 8328 реєстраційний
номер НОМЕР_1, номер шасі НОМЕР_4 та на 1/2
частину квартири АДРЕСА_1.

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування
здійснюється за заповітом або за
законом.

При спадкоємстві за законом
спадкоємцями першої черги є діти (у
тому числі усиновлені), дружина і
батьки (усиновителі) померлого (ст. 1261
ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 1278 ЦК України частки
кожного спадкоємця у спадщині є
рівними, якщо спадкоємець у заповіті
сам не розподілив спадщину між ними.

Спадкодавець ОСОБА_6 заповіту щодо
свого майна за життя не склав, тому, з
огляду на положення ч. 1 ст. 1278 ЦК
України частки спадкоємців у
спадковому майні є рівними.

Як встановлено судом та сторонами не
оспорюється, єдиними спадкоємцями за
законом після смерті ОСОБА_6 є його
дружина - ОСОБА_1 та донька - ОСОБА_2

Постановою державного нотаріуса
Четвертої Криворізької державної
нотаріальної контори від 15.06.2013 року
відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва
про право на спадщину, у зв'язку з тим,
що після смерті ОСОБА_6, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 між спадкоємцями виник
спір (а.с. 33).

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку, що між сторонами існує
спір щодо належності їм часток у
спадковому майні, вирішити питання
визнання права власності на частку в
спадковому майні у встановленому
законом позасудовому порядку,
визначеному главами 88, 89 ЦК неможливо,
спір підлягає судовому розгляду. Тому,
заявлені позовні вимоги про визнання
права власності на спадкове майно в
судовому порядку підлягають
задоволенню.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК
незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст.
1296 ЦК України відсутність свідоцтва
про право на спадщину не позбавляє
спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України встановлено
обов'язок спадкоємця звернутися за
свідоцтвом про право на спадщину на
нерухоме майно. Проте нормами цих
статей, так само як й іншими нормами
цивільного права, не визначено
правових наслідків недотримання
такого обов'язку у виді втрати права на
спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на
спадщину, яке пов'язується з її
прийняттям, як майнового права
зумовлює входження права на неї до
складу спадщини після смерті
спадкоємця, який не одержав свідоцтва
про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК
України) та не здійснив його державної
реєстрації (ст. 1299 ЦК).

Таким чином, за умови прийняття
спадщини у встановленому законом
порядку, вона належить спадкоємцеві з
часу відкриття спадщини незалежно від
оформлення права на спадщину.

Як установлено судом, за життя ОСОБА_6
належали на праві власності 1/2 частина
бортового причіпу марки ГБК 8328
реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі
НОМЕР_4 та 1/2 частина квартири АДРЕСА_1.

Оскільки, спадкоємці першої черги за
законом ОСОБА_6 - донька ОСОБА_2 та
дружина ОСОБА_1, у встановленому
законом порядку прийняли спадщину,
кожному із них у порядку спадкування
після ОСОБА_6 належить по 1/4 (1/2:2=1/4)
частини квартири АДРЕСА_1 та по 1/4
частині бортового причіпу марки ГБК 8328
реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі
НОМЕР_4 з ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто з моменту
відкриття спадщини.

Зважаючи на викладене, позовні вимоги
ОСОБА_1 в частині визнання за нею права
власності на 1/4 частину квартири
АДРЕСА_1 та на 1/4 частину бортового
причіпу марки ГБК 8328 реєстраційний
номер НОМЕР_1, номер шасі НОМЕР_4 у
порядку спадкування за законом після
смерті чоловіка ОСОБА_6, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_2, підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 1232 ЦК України,
спадкоємці зобов'язані відшкодувати
розумні витрати, які були зроблені
одним із них або іншою особою на
утримання, догляд, лікування та
поховання спадкодавця.

Таким чином, правовою підставою для
отримання відшкодування понесених
витрат є факт спадкування.

В даному випадку позивач та відповідач
ОСОБА_2 є спадкоємцями померлого за
законом в рівних частках.

Відповідно ст.2 Закону України „Про
поховання та похоронну справу"
визначено, що поховання померлого - це
комплекс заходів та обрядових дій, які
здійснюються з моменту смерті людини
до поміщення труни з тілом у могилу,
облаштування та утримання місця
поховання відповідно до звичаїв та
традицій, що не суперечать
законодавству.

Відтак, виходячи з визначення поняття
поховання, до витрат особи на поховання
належить відносити ті, які
здійснюються з моменту смерті людини
до поміщення труни з тілом у могилу,
облаштування та утримання місця
поховання, а тому витрати понесені
позивачем ОСОБА_1 на придбання труни
полірованої у розмірі 1 800,00 грн.,
покривального у розмірі 120,00 грн.,
подушки у розмірі 25,00 грн., покривала у
розмірі 80,00 грн., вінка у розмірі 330,00
грн., корзини у розмірі 200,00 грн., вінка у
розмірі 250, 00 грн., доставки померлого у
морг у розмірі 150,00 грн., доставка
покійного в м.Кривий Ріг у розмірі 400,00
грн., та на оплату бригади при погрузці
померлого у розмірі 140,00 грн., а всього 3
495,00 грн. (а.с. 35), відносяться до витрат
на поховання, які зобов'язані
відшкодувати спадкоємці відповідно до
приписів ст. 1232 ЦК України, а тому
колегія суддів задовольняє ці позовні
вимоги та стягує з відповідача ОСОБА_2
на користь позивача витрати понесені
на поховання спадкодавця ОСОБА_6 у
розмірі 1 747,50 грн. (3 495,00 грн. : 2 = 1 747,50
грн.).

Відповідно до ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати, якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог.

Якщо суд апеляційної інстанції змінює
рішення або ухвалює нове, суд
відповідно змінює розподіл судових
витрат.

Тому, з ОСОБА_2, як з належного
відповідача, на користь позивача
ОСОБА_1 колегія суддів стягує судові
витрати понесені у справі, а саме: 743,79
грн. судового збору за розгляд справи в
суді першої інстанції (а.с. 1,2) та 378,99
грн. сплачених позивачем при зверненні
з апеляційною скаргою (а.с. 133, 134), а
разом 1 122,48 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, п. 3 ч.1 ст.309, 313-
314, 316 ЦПК України, колегія судів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 -
задовольнити.

Рішення Довгинцівського районного
суду м.Кривого Рогу від 08 серпня 2014
року скасувати та ухвалити нове
рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3
про встановлення факту проживання
однією сім'єю не перебуваючи у шлюбі,
визнання права власності на майно
нажите під час сумісного проживання не
перебуваючи у шлюбі та визнання права
власності у порядку спадкування,
стягнення коштів, витрачених на
поховання - задовольнити.

Встановити факт проживання однією
сім'єю не перебуваючи в шлюбі ОСОБА_1
та ОСОБА_6 з 01 січня 2004 року по 03
листопада 2006 року.

Визнати однокімнатну квартиру АДРЕСА_1
спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та
ОСОБА_6, набуту за час спільного
проживання однією сім'єю не
перебуваючи в шлюбі.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частину квартири АДРЕСА_1 як спільної
сумісної власності.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4
частину квартири АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
чоловіка ОСОБА_6, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визнати бортовий причіп марки ГБК 8328
реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі
НОМЕР_4, спільною сумісною власністю
ОСОБА_1 та ОСОБА_6, набутий під час
проживання однією сім'єю не
перебуваючи в шлюбі.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частину бортового причепу марки ГБК 8328
реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі
НОМЕР_4, як спільна сумісна власність.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4
частину бортового причепу марки ГБК 8328
реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі
НОМЕР_4, в порядку спадкування за
законом після смерті чоловіка ОСОБА_6,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_2 1/2 коштів витрачених
на поховання спадкодавця ОСОБА_6,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, в сумі 1 747 (одна
тисяча сімсот сорок сім) гривень 50
копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати по справі по сплаті
судового збору в розмірі 1 122 (одна
тисяча сто двадцять дві) гривні 78
копійок.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: