Справа № 742/2309/14 Провадження №
22-ц/795/1801/2014 Категорія -
цивільнаГоловуючий у I інстанції -
Білокур В. І. Доповідач - Скрипка А. А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіСкрипки
А.А.суддів:Шевченка В.М., Хромець Н.С.при
секретарі:Позняк О.М.

розглянув у відкритому судовому
засіданні у приміщенні суду цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5,
ОСОБА_6 на рішення Прилуцького
міськрайонного суду Чернігівської
області від 23 липня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про
повернення безпідставно набутого
майна,

в с т а н о в и в:

В травні 2014 року ОСОБА_5,ОСОБА_6
звернулись до суду з даним позовом, в
якому просять на підставі статей 1212-1214
ЦК України стягнути з відповідача на їх
користь в рахунок повернення
безпідставно набутого майна грошові
кошти в сумі 71100 грн. 52 коп. (а.с.2-3).
Позивачі в обгрунтування вимог
заявлено позову посилаються на те, що
відповідач ОСОБА_7 безпідставно
заволодів їх грошовими коштами в сумі 5
400 доларів США, що еквівалентно 64 800 грн.,
під час укладеної між ними 29.12.2012 року в
усній формі домовленості про
купівлю-продаж автомобіля марки «Chevrolet
Aveo», 2004 року випуску, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1,
зареєстрованого Білоцерківським РЕВ
при УДАІГУ МВС України в Київській
області 13.03.2009 року. Позивачі вказують,
що 08.01.2013року відповідач нотаріально
посвідченою довіреністю уповноважив
їх управляти та розпоряджатись
вказаним транспортним засобом, який в
подальшому було вилучено у позивачів,
як речовий доказ в кримінальному
провадженні, що підтверджується
постановою слідчого відділу
Солом'янського РУ ГУМВС України в м.
Києві від 10.01.2013року. Таким чином,
позивачі просять стягнути на їх
користь з відповідача в рахунок
повернення безпідставно набутого
майна грошові кошти в розмірі 64800
гривень, що еквівалентно 5400 доларам США
станом на травень місяць 2014 року, також
за період з 08.01.2013 року по 19.05.2014 року
проценти за користування грошовими
коштами, які з урахуванням ставок НБУ
складають суму 4 425грн. 54 коп. та 3% річних
від простроченої суми за користування
грошовими коштами в розмірі 1 874 грн. 98
коп., а всього на загальну суму 71100 грн.52
коп.

Рішенням Прилуцького міськрайонного
суду Чернігівської області від 23.07. 2014
року в задоволенні позову ОСОБА_5,
ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про повернення
безпідставно набутого майна, -
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, ОСОБА_6
просять оскаржуване рішення суду
першої інстанції скасувати та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити вимоги
заявленого позову.Доводи апеляційної
скарги зазначають, що рішення суду
першої інстанції є необґрунтованим,
його ухвалено з неправильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права, судом неповно
з'ясовані обставини, що мають значення
для справи, висновки суду не
відповідають фактичним обставинам
справи. Апелянти зазначають, що
відповідач ОСОБА_7 неправомірно
заволодів грошовими коштами позивачів
у розмірі 5400 доларів США, що
еквівалентно 64 800 грн., під час того, як
29.12.2012 року сторони фактично в усній
формі домовились про купівлю-продаж
автомобіля марки „Chevrolet Aveo", 2004 року
випуску, державний реєстраційний номер
НОМЕР_1, який зареєстрований
Білоцерківським РЕВ при УДАІГУ МВС
України в Київській області 13.03.2009 року.
08.01.2013 року ОСОБА_7 довіреністю,
посвідченою в нотаріальному порядку,
уповноважив апелянтів управляти та
розпоряджатися вищезазначеним
транспортним засобом, проте автомобіль
пізніше був вилучений у них як речовий
доказ в кримінальному провадженні, що
підтверджується відповідною
постановою від 10.01.2013року про визнання
речових доказів та передачу їх на
зберігання. Таким чином, апелянти
вважають, що суд першої інстанції
необгрунтовано не стягнув з
відповідача на їх користь безпідставно
набуте майно у вигляді грошових коштів
в розмірі 64800 гривень, що еквівалентно
5400 доларам США станом на травень місяць
2014 року, а також за період з 08.01.2013 року
по 19.05.2014 року проценти за користування
грошовими коштами, які з урахуванням
ставок НБУ складають суму 4 425грн. 54 коп.
і 3% річних від простроченої суми за
користування грошовими коштами в
розмірі 1 874 грн. 98 коп., а всього - 71100
грн.52 коп. Апелянти вказують, що суд
першої інстанції, відмовляючи в
задоволенні вимог їх позову,
безпідставно послався на статті: 11, 202,
205, 207 ЦК України, оскільки грошові кошти
в сумі 5400 доларів США, які знаходяться у
відповідача, є безпідставно набутим
майном, яке підлягає поверненню
позивачам. Апелянти також зазначають,
що в ухвалі апеляційного суду Сумської
області від 08.08.2013 року по цивільній
справі № 583/1042/13-ц при описанні судом
заявлених позовних вимог ОСОБА_5,
ОСОБА_6 зазначено, що між позивачем та
ОСОБА_7 була досягнута домовленість про
купівлю-продаж вказаного автомобіля та
сплачені кошти в сумі 5400 доларів США,
також в зазначеній ухвалі суду вказано,
що відповідач, діючи на підставі
нотаріально посвідченою довіреності
від імені власника автомобіля,
уповноважив позивачів управляти та
розпоряджатися автомобілем, тому, на
думку апелянтів, вказані обставини не
підлягають доказуванню при розгляді
справи на підставі ч.3 статті 61 ЦПК
України. Також апелянти зазначають, що
факт передачі ними грошей відповідачу
за автомобіль підтверджується
показаннями в судовому засіданні суду
першої інстанції позивача ОСОБА_5,
допитаного судом в якості свідка в
порядку статті 184 ЦПК України та свідка
ОСОБА_8 Апелянти зазначають, що суд
першої інстанції безпідставно при
вирішенні даного спору по суті не
застосував норми статей
15,319,244,245,321,387,1212, 1213, 1214 ЦК України, якими
передбачено право кожної особи на
захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання, зокрема на витребування
майна від особи, яка без достатньої
правової підстави заволоділа ним.

В судове засідання апеляційного суду
особи, які беруть участь у справі,
належним чином повідомлені про час і
місце розгляду справи (а.с. 93, 94, 95,99,100),
не з'явились.Відповідно до приписів ч.2
статті 305 ЦПК України, неявка сторін або
інших осіб, які беруть участь у справі,
належним чином повідомлених про час і
місце розгляду справи, не перешкоджає
розглядові справи.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд приходить до висновку,
що на підставі п.4 ч.1 статті 309 ЦПК
України апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, а оскаржуване
рішення суду першої інстанції, - зміні в
частині мотивів та підстав відмови в
задоволенні вимог заявленого позову
ОСОБА_5,ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про повернення
безпідставно набутого майна, з
наступних підстав.

Відповідно до п. 6 ч. 1 статті 3
Цивільного кодексу України загальними
засадами цивільного законодавства є
справедливість, добросовісність та
розумність.

Як вбачається з тверджень позивачів в
позовній заяві (а.с. 2-3), 29.12.2012 року
сторони в усній формі домовились про
купівлю-продаж автомобіля марки „Chevrolet
Aveo", 2004 року випуску, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, який
зареєстрований Білоцерківським РЕВ
при УДАІГУ МВС України в Київській
області 13.03.2009 року. Відповідач діяв на
підставі нотаріально посвідченої
довіреності від імені власника
транспортного засобу ОСОБА_9 (а.с.8), яка
була видана 03.12.2012року з правом
керування та розпорядження
автомобілем. 08.01.2013 року ОСОБА_7
довіреністю, посвідченою в
нотаріальному порядку, уповноважив
позивачів управляти та розпоряджатися
вищезазначеним транспортним засобом,
проте автомобіль пізніше був
вилучений у них як речовий доказ в
кримінальному провадженні, що
підтверджується відповідною
постановою слідчого відділу
Солом'янського РУ ГУМВС України в м.
Києві від 10.01.2013року про визнання
речових доказів та передачу їх на
зберігання (а.с.11).Відповідно до
вказаної постанови слідчого відділу
Солом'янського РУ ГУМВС України в м.
Києві про визнання речових доказів та
передачу їх на зберігання від 10.01.2013
року, вилучений у ОСОБА_5 під час огляду
місця події автомобіль марки „Chevrolet
Aveo”, д.н.з. НОМЕР_1, визнано речовим
доказом в кримінальному провадженні №
0000349 та переданий на
відповідальне зберігання під розписку
його власнику по свідоцтву про
реєстрацію транспортного засобу, а
саме ОСОБА_9 до прийняття остаточного
рішення у кримінальному провадженні №
0000349 від 10.01.2013 року.

З посиланням на вказані обставини,
позивачі просили суд стягнути з
відповідача безпідставно набуте майно
у вигляді грошових коштів в розмірі 64800
гривень, що еквівалентно 5400 доларам США
станом на травень місяць 2014 року, а
також за період з 08.01.2013 року по 19.05.2014
року проценти за користування
грошовими коштами, які з урахуванням
ставок НБУ складають суму 4 425 грн. 54 коп.
та 3% річних від простроченої суми за
користування грошовими коштами в
розмірі 1 874 грн. 98 коп., а всього на
загальну суму 71100 грн.52 коп. (а.с. 2-3).

В судовому засіданні суду першої
інстанції представник відповідача
вимоги заявленого позову не визнавала
у зв'язку з їх безпідставністю.

Судом встановлено, що жодних
документальних підтверджень щодо
передачі позивачами відповідачу
грошових коштів в сумі 5400 доларів США
позивачами по справі не представлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
положень ч.1 статті 11, ч.1 статті 177, ч.1
статті 202, ч.1,ч.2 статті 205, ч.1 статті
207,600,601,604-607,609 ЦК України. При цьому суд
вказав, що є безпідставними і не
заслуговують на увагу твердження
позивачів про те, що вилучення в них
автомобіля правоохоронними органами
09.01.2013 року у межах кримінального
провадження є наслідком шахрайських
дій відповідача ОСОБА_7, оскільки суду
не надано жодного процесуального
документа чи вироку суду про
доведеність вини відповідача у
правовідносинах сторін.

Апеляційний суд вважає вірним по суті
висновок суду першої інстанції про
необхідність відмови в задоволенні
вимог заявленого позову, разом з тим, не
погоджується з мотивами та підставами
вказаної відмови. Враховуючи приписи
п.4 ч.1 статті 309 ЦПК України, апеляційний
суд вважає за необхідне апеляційну
скаргу задовольнити частково, а
оскаржуване рішення суду першої
інстанції, - змінити в частині мотивів
та підстав відмови в задоволенні вимог
заявленого позову ОСОБА_5, ОСОБА_6 до
ОСОБА_7 про повернення безпідставно
набутого майна, виходячи з наступного.

Загальні підстави для виникнення
зобов'язання у зв'язку з набуттям,
збереженням майна без достатньої
правової підстави визначені нормами
глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки
набуття майна або його збереження без
достатніх правових підстав.Зокрема,
відповідно до приписів ч.1 статті 1212 ЦК
України, особа, яка набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи (потерпілого) без достатньої
правової підстави (безпідставно набуте
майно), зобов'язана повернути
потерпілому це майно.Особа зобов'язана
повернути майно і тоді, коли підстава,
на якій воно було набуте, згодом
відпала.

Виходячи з правового аналізу вказаної
норми права та заявлених позовних
вимог, позивачами повинен бути
доведений факт отримання від них
відповідачем грошових коштів. Разом з
тим, жодних документальних
підтверджень щодо передачі позивачами
відповідачу грошових коштів в сумі 5400
доларів США позивачами, всупереч
приписам статті 60 ЦПК України, по
справі не представлено. Відповідно до
ч.1, ч.4 статті 60 ЦПК України, яка
регламентує обов'язки доказування і
подання доказів, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень; доказування
не може грунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги відносно
того, що факт передачі позивачами
грошових коштів відповідачу
підтверджується показаннями в
судовому засіданні суду першої
інстанції допитаного судом в якості
свідка ОСОБА_5.(позивача було допитано
судом в якості свідка в порядку статті
184 ЦПК України) та свідка ОСОБА_8, не
можуть бути взяті до уваги апеляційним
судом. Оскільки відповідно до п.3 ч.1
статті 208 ЦК України, яка регламентує
правочини, які належить вчиняти у
письмовій формі, у письмовій формі
належить вчиняти правочини фізичних
осіб між собою на суму, що перевищує у
двадцять і більше разів розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, крім правочинів,
передбачених частиною першою статті 206
цього Кодексу. В даному випадку факт
передачі грошей позивачами
відповідачу ОСОБА_7 не підтверджений
жодним належним та допустимим доказом
по справі. Показання в судовому
засіданні суду першої інстанції
свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_8 про передачу
відповідачу грошових коштів, в силу
вищезазначеної норми матеріального
права, не можуть бути належними та
допустимими доказами по справі. Таким
чином, факт передачі позивачами
відповідачу грошових коштів в сумі 5400
доларів США не знайшов свого
підтвердження в ході судового розгляду
даної справи.

Є також безпідставними твердження
апеляційної скарги відносно того, що
оскільки про факт передачі позивачем
відповідачу коштів в розмірі 5400
доларів США за автомобіль зазначено в
ухвалі апеляційного суду Сумської
області від 08.08.2013 року по цивільній
справі № 583/1042/13-ц, то факт сплати
позивачем коштів вже не потребує
доказування в силу ч.3 статті 61 ЦПК
України. Вказані твердження апелянтів
є необґрунтованими з наступних
підстав. Відповідно до приписів ч.3
статті 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини. Як
вбачається з ухвали апеляційного суду
Сумської області від 08.08.2013року за
результатами розгляду апеляційної
скарги ОСОБА_7 на ухвалу судді
Охтирського міськрайонного суду
Сумської області від 05.06.2013року про
відкриття провадження у справі за
позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_7, приватного
нотаріуса Острозького районного
нотаріального округу Рівненської
області ОСОБА_13, третя особа - ОСОБА_9,
про відшкодування матеріальних
збитків, завданих внаслідок вчинення
злочину, відшкодування моральної
шкоди, апеляційна скарга ОСОБА_7 була
задоволена частково, ухвала судді
Охтирського міськрайонного суду
Сумської області від 05.06.2013року про
відкриття провадження у даній справі
-скасована, а справа повернута
Охтирському міськрайонному суду для
вирішення питання щодо передачі справи
за підсудністю (а.с.12-13). В описовій
частині вказаної ухвали, зазначаючи
про вимоги та мотиви заявленого ОСОБА_5,
ОСОБА_6 позову, суд виклав обставини, на
які посилалися позивачі в
обґрунтування вимог позову, зокрема,
про досягнення домовленості з ОСОБА_7
про купівлю-продаж вказаного
автомобіля та сплачені кошти в розмірі
5400 доларів США. Тобто, вказаною ухвалою
суду не встановлені зазначені
обставини в розумінні ч.3 статті 61 ЦПК
України, а суд лише виклав обставини,
про які в своїй позовній заяві
вказують позивачі. Крім того, факт
передачі грошових коштів позивачами
відповідачу не був предметом розгляду
по вказаній справі № 583/1042/13-ц, номер
провадження 22-ц-788/1660/13(а.с.12-13),
апеляційним судом Сумської області
було переглянуто ухвалу судді суду
першої інстанції від 05.06.2013року про
відкриття провадження у справі за
позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_7, приватного
нотаріуса Острозького районного
нотаріального округу Рівненської
області ОСОБА_13, третя особа -
ОСОБА_9,про відшкодування матеріальних
збитків, завданих внаслідок вчинення
злочину, відшкодування моральної
шкоди. Таким чином, твердження
апелянтів відносно того, що ухвалою
апеляційного суду Сумської області від
08.08.2013року встановлено факт передачі
позивачами грошових коштів
відповідачу, і вказана обставина вже
не потребує доказування в силу ч.3
статті 61 ЦПК України, є безпідставними.

За даних обставин, доводи апеляційної
скарги не можуть бути підставами для
задоволення вимог заявленого позову.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний
суд приходить до висновку, що заявлені
позовні вимоги задоволенню не
підлягають, оскільки по справі
позивачами, всупереч приписам статті 60
ЦПК України, яка регламентує обов'язки
доказування і подання доказів, не
доведено факту отримання від них
відповідачем грошових коштів в сумі 5400
доларів США. За даних обставин,
виходячи з приписів п.4 ч.1 статті 309 ЦПК
України, апеляційний суд вважає за
необхідне апеляційну скаргу
задовольнити частково, а оскаржуване
рішення суду першої інстанції, -
змінити в частині мотивів та підстав
відмови в задоволенні вимог заявленого
позову ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про
повернення безпідставно набутого
майна.

Керуючись статтями: 208, 1212 ЦК України,
статтями: 303, 304, 307; п.4ч.1 статті 309, 313, 314,
316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6
задовольнити частково.

Рішення Прилуцького міськрайонного
суду Чернігівської області від 23 липня
2014 року - змінити в частині мотивів та
підстав відмови в задоволенні вимог
позову ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про
повернення безпідставно набутого
майна.

В іншій частині рішення Прилуцького
міськрайонного суду Чернігівської
області від 23 липня 2014 року залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:Судді: