Ухвала

іменем україни

01 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
Судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,
суддів:Ізмайлової Т.Л., Наумчука М.І.,
Мостової Г.І., Остапчука Д.О.,-
розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_6 до
Чернещинської сільської ради
Зачепилівського району Харківської
області про визнання права власності
на нерухоме майно за набувальною
давністю, за касаційною скаргою
заступника прокурора Харківської
області на рішення Зачепилівського
районного суду Харківської області від
05 грудня 2013 року та ухвалу
колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської області від 26 травня 2014
року,

в с т а н о в и
л а:

В листопаді 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом до Чернещинської
сільської ради Зачепилівського району
Харківської області про визнання права
власності на об'єкти нерухомого майна
за набувальною давністю, посилаючись
на те, що він починаючи з грудня 2002 року
використовує на власні потреби три
нежитлові будівлі, розташовані в с.
Чернещина Зачепилівського району
Харківської області. Враховуючи, що він
користується нерухомим майном більше 10
років, просив визнати за ним право
власності на ці будівлі за набувальною
давністю.

Рішенням Зачепилівського районного
суду Харківської області від 05 грудня
2013 року, залишеним без змін ухвалою
колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської області від 26 травня 2014
року, позов ОСОБА_6 задоволено. Визнано
за ОСОБА_6 право власності за
набувальною давністю на нерухоме
майно, яке розташоване за адресою:
АДРЕСА_1 та належало на праві власності
ВОАТОВ «Україна», що припинило своє
існування, а саме: приміщення гаража на
4 автомашини загальною площею 112, кв.м,
вартістю 1 830 грн, приміщення гаража для
сільськогосподарських машин ПТО,
загальною площею 426, 7 кв.м, вартістю 6 960
грн, приміщення ПТО загальною площею 764,
5 кв.м, вартістю 12 480 грн.

У касаційній скарзі заступник
прокурора Харківської області просить
вказані судові рішення першої та
апеляційної інстанції скасувати, а
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив з
того, що позивач добросовісно та
відкрито володів спірним нерухомим
майном більше десяти років, йому було
відомо, що власником майна було ВОАТОВ
«Україна».

Проте з висновками судів погодитися не
можна виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
наступні питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин (ч. 1 ст. 214 ЦПК України).

Судами встановлено, що починаючи з 2002
року позивач став використовували на
власні потреби нежитлові приміщення,
розташовані в АДРЕСА_1, а
саме: приміщення гаража на 4 автомашини
загальною площею 112, кв.м, вартістю 1 830
грн, приміщення гаража для
сільськогосподарських машин ПТО,
загальною площею 426, 7 кв.м, вартістю 6 960
грн, приміщення ПТО загальною площею 764,
5 кв.м, вартістю 12 480 грн.

Зі звіту про незалежну оцінку майна: Нв
№12/39-1 (55) об'єктів нерухомості, що
належать КСП «Україна», затвердженого
20 грудня 2002 року та доданих до нього
технічних паспортів від 27 грудня 2002
року вбачається, що власником
(фондоутримувачем) спірного майна
зазначено Виробничо-орендне
агропромислове товариство з обмеженою
відповідальністю «Україна» (ВОАТОВ
«Україна») (а.с. 9-39).

Відповідно до витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців від 16 жовтня
2013 року, реєстрація юридичної особи
ВОАТОВ «Україна»
припинена 11 червня 2011 року за рішенням
господарського суду Харківської
області від 19 квітня 2011 року у справі №
Б-19/191-09, в зв'язку з визнанням її
банкрутом (а.с.6-8).

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України,
особа, яка добросовісно заволоділа
чужим майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом.

Виходячи зі змісту зазначеної статті,
обставинами, які мають значення для
справи, і які у відповідно до ч. 1 ст. 60
ЦПК України повинен довести саме
позивач є: законний об'єкт володіння;
добросовісність володіння;
відкритість володіння; давність
володіння та його безперервність
(тобто строк володіння).

Вирішуючи спір по суті позовних вимог,
суд першої інстанції в порушення ст.ст.
212-215 ЦПК України, не визначився
належним чином з характером спірних
правовідносин, не надав належної
оцінки наявним у справі доказам та не
перевірив достатності наданих доказів
для задоволення позовних вимог.
Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції не
з'ясував належним чином кому на праві
власності належать спірні нежитлові
будівлі, та на якій правовій підставі,
прийнявши до уваги доводи позовної
заяви щодо проведення позивачем
ремонту нежитлових приміщень, залишив
поза увагою, що доказів проведення
такого ремонту позивачем, а також
безперервного відкритого та
добросовісного володіння нерухомим
майном, як передбачено положеннями ст.
344 ЦК України, матеріали справи не
містять.

Погоджуючись з висновками суду першої
інстанції та залишаючи без змін судове
рішення, апеляційний суд, в порушення
ст.ст. 303, 315 ЦПК України, належним чином
не перевірив доводів апеляційної
скарги не звернув уваги на наявні у
справі докази, зокрема, зі змісту листа
КП «Зачепилівське БТІ» (а.с. 60)
вбачається, що реєстрація спірних
нежитлових будівель, розташованих за
адресою: АДРЕСА_1, не
проводилась, правові документи на
нежитлові будівлі до 01 січня 2013 року не
видавались. Крім того, не звернув уваги
на відповідь Чернещинської сільської
ради Зачепилівського району
Харківської області №86/02-20 від 19 грудня
2014 року (а.с. 61), з якої вбачається, що
переписка позивача щодо спірного
нерухомого майна з сільською радою не
велась; про визнання права власності на
ці будівлі позивач не звертався; коштів
від позивача до бюджету сільської ради
за використання земельних ділянок, на
яких розташовані спірні приміщення не
надходило. Натомість, апеляційний суд
взяв до уваги договір купівлі-продажу
нежитлових приміщень від 30 грудня 2002
року, укладений між ВОАТОВ «Україна» та
ОСОБА_6 (а.с. 86) та копії квитанцій до
прибуткового касового ордеру №104, №105,
№106 від 30 грудня 2002 року щодо сплати
коштів за придбання будівель (а.с. 87), як
на підтвердження відкритого та
добросовісного володіння майном,
залишивши поза увагою, що вказані
докази не містять даних щодо права
власності ВОАТОВ «Україна».

Крім того набуття права власності на
нерухоме майно на підставі договору
купівлі-продажу не породжує правових
наслідків для набуття права власності
за набувальною давністю.

Таким чином, суди не встановили чи були
спірні об'єкти нерухомого майна
побудовані з дотримання норм чинного
на момент будівництва законодавства та
чи були введені в експлуатацію, тобто
набули статусу нерухомого майна,
оскільки зі змісту технічних
паспортів, таких даних не вбачається.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судом не встановлені,
судові рішення не відповідають вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для їх скасування
із передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 336, ч. 2 ст. 338 ЦПК
України, колегія суддів Судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу заступника прокурора
Харківської області задовольнити.

Рішення Зачепилівського районного
суду Харківської області від 05 грудня
2013 року та ухвалу колегії суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
від 26 травня 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді: Т.Л.
Ізмайлова Г.І. Мостова М.І. Наумчук Д.О.
Остапчук