Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/2072/14 Головуючий у
1-й інстанції Щаслива О.В.
Суддя-доповідач Панкеєв О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі

головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Панкеєва О.В., Мануйлова Ю.С.

при секретарі Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_3
на рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 21 березня 2014 року
в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про стягнення витрат на
поховання, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року ОСОБА_2
звернулась до суду із позовом до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення витрат на
поховання.

В обґрунтування позову
зазначила, що є спадкоємцем першої
черги за законом ОСОБА_5 як дружина.
Іншими спадкоємцями першої черги за
законом є сини померлого - відповідачі
по справі, а також ОСОБА_6 - син
позивачки і померлого ОСОБА_5 Усі
спадкоємці є такими, що прийняли
спадщину, оскільки у встановлений
законом строк звернулися до
нотаріальної контори із відповідними
заявами.

Рішенням Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя від 09.09.2013
року, яке набрало законної сили, за
кожним з відповідачів визнано право
власності в порядку спадкування після
смерті батька на частку в праві
спільної часткової власності на
квартиру АДРЕСА_1, на 1/8 частину
грошового вкладу в публічному
акціонерному товаристві «Мета Банк»,
на 1/4 частину автомобіля «ВАЗ 2109» 1990
року випуску, 1/8 частину цінних паперів
публічного акціонерного товариства
«Укрграфіт».

Зазначає, що проживала з
померлим однією сім'єю, тому займалася
організацією поховання та витратила
на це суму 50596 грн., яка складається з
вартості отриманих ритуальних послуг
на суму 9060 грн.; вартості ритуальних
послуг (послуги моргу) в сумі 820 грн.;
витрат з набуття одягу для погребіння у
сумі 1535 грн.; вартості поминальних
обідів в день поховання, на дев'ятий
день після смерті, на сороковини, на
річницю смерті, загальна вартість яких
обчислюється сумою -3650 грн.; витрат з
виготовлення та встановлення
пам'ятника на кладовищі Кушугумському
вартістю 25531 грн.

Оскільки витрати вона понесла
самостійно, в той час як спадкоємцями
першої черги є чотири особи, сума
видатків, що припадає на кожного із
спадкоємців, становить 12649 грн. ОСОБА_6
добровільно сплатив суму, але
відповідачі, не бажають у позасудовому
порядку вирішити питання розподілу
витрат.

Посилаючись на вказані
обставини, просив стягнути 12649 грн. з
кожного з відповідачів на її користь у
відшкодування витрат на поховання
спадкодавця.

Рішенням Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя від 21
березня 2014 року позов задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4 з
кожного на користь ОСОБА_2 по 6346,50 грн.
на поховання спадкодавця, а також по 63,46
грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає,
що судом невірно встановлені
обставини, які мають значення для
справи, висновки суду не відповідають
обставинам справи рішення ухвалено з
порушенням вимог матеріального та
процесуального права, тому просить
його скасувати в частині відмови в
задоволенні позовних вимог та ухвалити
нове рішення, яким позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
зазначає, що судом невірно встановлені
обставини, які мають значення для
справи, висновки суду не відповідають
обставинам справи рішення ухвалено з
порушенням вимог матеріального та
процесуального права, тому просить
його змінити, постановивши нове
рішення, яким стягнути з кожного з
відповідачів на користь позивача по 78,5
грн. та судові витрати по 80 грн. з
кожного в іншій частині рішення
залишити без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши
матеріали справи, доводи апеляційних
скарг, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга ОСОБА_2 не
підлягає задоволенню, а апеляційна
скарга ОСОБА_3 підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Згідно до вимог ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Згідно зі ст. 214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання: 1) чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Рішення суду першої інстанції
про відмову у задоволенні позову не
відповідає зазначеним положенням
закону.

Згідно ст. 1232 ЦК України,
спадкоємці зобов'язані відшкодувати
розумні витрати, які були зроблені
одним із них або іншою особою на
утримання, догляд, лікування та
поховання спадкодавця.

Як встановлено в судовому
засіданні, що ОСОБА_2, ОСОБА_6 , ОСОБА_3,
ОСОБА_4 є спадкоємцями першої черги за
законом ОСОБА_5, смерть якого сталася
ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_2 проживала з померлим
однією сім'єю, тому займалася
організацією його поховання.

Доведена сума витрат понесених
ОСОБА_2 на поховання за висновком суду
складає 27 886 гривень, та складається з
вартості ритуальних послуг, пов'язаних
із транспортуванням до місця
погребіння, в сумі 820 грн.; витрат з
набуття одягу для погребіння у сумі 1535
грн., витрат з виготовлення та
встановлення пам'ятника на кладовищі
Кушугумському вартістю 25531 грн. за
вирахуванням вартості отриманої
матеріальної допомоги з місця роботи у
сумі 2500 грн.

Відмовляючи в задоволені позову
відносно заявлених позивачем вимог
отриманих ритуальних послуг на суму 9060
грн., суд першої інстанції дійшов
висновку проте що надані позивачем
рахунок-замовлення (а.с.16) суперечить
наданому відповідачем рахунку (а.с.40) і
через їх суперечливість не доведеними
витрат на ритуальні послуги.

За копією рахунком - заказом ПП
ОСОБА_7, наданим суду позивачем,
загальна вартість ритуальних послуг на
похорони 07.12.2011 року ОСОБА_5 складає 9 060
гривень (а.с.16), а за копією рахунком -
заказом, наданим відповідачами, ПП
ОСОБА_7 загальна вартість ритуальних
послуг на похорони 07.12.2011 року ОСОБА_5
складає 5 940 гривень , з урахуванням
пенсії 6 339 гривень, поверненню підлягає
399 гривень (а.с.40)

При цьому у зазначених рахунком -
заказах не має вказівки про сплату цих
сум та ким вони сплачені.

За копією довідки пенсійного фонду
України від 22.10.2013 року представника на
гр. ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 було
виплачено агенту ритуальної служби ПП
ОСОБА_8 допомогу на поховання в розмірі
двомісячної пенсії в сумі 6339 гривень 66
копійок (а. с. 39).

За довідкою від 25.11.2013 року ПП ОСОБА_7
, ПП ОСОБА_7 надавалися ритуальні
послуги по похованню чоловіка ОСОБА_5
по попередньому рахунку заказу у день
смерті 5.12.2011 року (сума 5940 гривень) по
деяким були внесені зміни і остаточна
сума склала 9060 гривень. З них пенсійним
фондом було перераховано на рахунок ПП
Пашиніна 6 339 гривень, а остаток 2 721
гривню було внесено особисто ОСОБА_2
(а.с.69)

За вимогами п. 2 ст. 3, ч. 1 ст. 8 Закону
України "Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг", п. 3.1 Положення про форму та
зміст розрахункових документів,
затвердженого наказом ДПА України від
01.12.2000 № 614, доказом виконання обов'язку
з оплати послуг можуть бути платіжне
доручення, квитанція до прибуткового
касового ордеру, фіскальний касовий
чек тощо.

Позивач всупереч вимогам ст. 11,59,60
ЦПК України ст. 2 Закону України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій в сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" та ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», п. 3.1 Положення
про форму та зміст розрахункових
документів, затвердженого наказом ДПА
України від 01.12.2000 № 614 не надавав
первинних документів - платіжного
доручення, квитанції до прибуткового
касового ордеру, або фіскального
касового чеку, товарного чеку,
розрахункової квитанції про сплату
нею до ритуальної служби 2 721 гривень ,
про які йдеться мова у довідці від
25.11.2013 року та яка (довідка) за своїм
змістом не є фінансовим документом
(а.с.69), надані рахунки-замовлення,
містять в собі суперечності та не є
фінансовими документами, отже при
наявності двох різних рахунків -
заказів не може бути прийнята
належного підтвердження сплати 2 721
гривень.

Оскільки ні позивач, ні відповідач
не довів належними фінансовими
документами сплату ритуальних послуг
по похованню ОСОБА_5, колегія судів
вважає, що доводи сторін в їх
апеляційних скаргах - позивачем про
необхідність врахування саме його
копії рахунку - заказу на суму 9 060
гривень (а.с.16), а відповідно
відповідачами 6 339 гривень, з
поверненням 399 гривень (а.с.40) не
підлягають задоволенню і тому суд
прийшов до правильного висновку що
позивачем не доведено оплату 9 060
гривень (а.с.16), на що посилається ОСОБА_2
у своєму позові. (а.с.2)

За доводами апеляційної скарги
ОСОБА_3 позивач не довів витрати
ритуальних послуг, пов'язаних із
транспортуванням до місця погребіння,
в сумі 820 грн. та таких вимог не заявляв,
оскільки сума 820 гривень визначено у
позові як послуги моргу.

У позові ОСОБА_2 зазначено
ритуальні послуги (послуги моргу) 820
гривень згідно квитанції № 043329 від
ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с.2)

У копії квитанції № 043329 від
ІНФОРМАЦІЯ_1 вказано представник
господарського суб'єкта отримав 820
гривень за ритуальні послуги (а.с.17)
проте у квитанції не зазначено від
кого.

У довідці від 25.11.2013 року ПП ОСОБА_9
зазначено, що замовниці ОСОБА_2 була
видана квитанція № 043329 від ІНФОРМАЦІЯ_1
на виконання ритуальних послуг, тобто
використання автобусу у похоронній
процесії (а.с.71), проте довідка від
25.11.2013 року не є фінансовим документом,
а квитанція № 043329 від ІНФОРМАЦІЯ_1 про
отримання суб'єктом господарювання 820
гривень за ритуальні послуги (а.с.17) не
підтверджує заявлені позивачем вимоги
про ритуальні послуги (послуги моргу) 820
гривень.

А тому з урахуванням також пояснень
свідка ОСОБА_10 , яка під присягою
підтвердила , що автобус надавався ВАТ
«Моторсіч» безкоштовно, колегія судів
вважає, що судом без достатніх підстав
стягнуті з відповідачів 820 гривень в
якості витрат по виростанню автобусу у
похоронній процесі.

Доводи апеляційної скарги проте,
що квитанція № 13229 , видану ПП ОСОБА_12 є
підробкою через завищеною вартість
одягу та взуття не приймається
колегією судів, оскільки таке
твердження відповідачів є суб'єктивним
та бездоказовим , і суперечить
поясненням свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_10

За наданою позивачем квитанцією за
ритуальні послуги у вигляді костюма-660
гривень, туфлів-400 гривень, - 250 гривень,
труси, майка, носки 275 гривень, краватка
50 гривень, пояс 100 гривень на ПП ОСОБА_12
було сплачено 1535 гривень. (а.с.19) Свідки
ОСОБА_11 та ОСОБА_10 підтвердили, що
ОСОБА_5 був похований у новому одязі
купленому ОСОБА_2

Судом першої станції врахована
сума матеріальної допомоги в розмірі
2500 грн. у зв'язку із смертю ОСОБА_5, яку
отримала позивач від Запорізького
авіаційного коледжу (а. с. 35, 36), так як
підставою її отримання стала саме
подія смерті спадкодавця.

Колегія судів не погоджується із
доводами апеляційної скарги позивача,
що ця матеріальна допомога не має
цільового призначення на поховання
померлого, оскільки у довідці коледжу ,
де працював померлий, зазначено, що
матеріальна допомога надається саме
на поховання (а.с.35,36)

Відмовляючи в задоволені
позову відносно заявлених позивачем
вимог про стягнення вартості
поминальних обідів в день поховання, на
дев'ятий день після смерті, суд першої
інстанції дійшов висновку проте, що
витрати на проведення поминального
обіду, який проводиться після
поховання не відноситься до витрат на
поховання і є виключно виявом доброї
волі родичів померлого, що бажають його
поминути.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
зазначає, що взявши на себе поховання
померлого вона дотримуючись обрядів і
звичаїв витратилася на проведення
поминальних обідів, а тому вважає, що
суд безпідставно не стягнув 13 650
гривень в якості витрат на поминальні
послуги.

Статтею 2 Закону України "Про
поховання та похоронну справу"
визначено, зокрема, що поховання
померлого - комплекс заходів та
обрядових дій, які здійснюються з
моменту смерті людини до поміщення
труни з тілом або урни з прахом у могилу
або колумбарну нішу, облаштування та
утримання місця поховання відповідно
до звичаїв та традицій, що не
суперечить законодавству.

Під комплексом заходів та
обрядових дій розуміється, зокрема,
організація поховання померлого і
проведення у зв'язку з цим ритуальних
послуг відповідно до місцевих умов.

Отже, висновок суду щодо відмови у
відшкодуванні витрат на проведення
поминальних обідів, які проводилися
після поховання, є правильним та
ґрунтується на законі.

За доводами апеляційної скарги
після смерті померлого позивачка
заволоділа коштами свого померлого
чоловіка, що знаходяться на рахунку
банків в «Укрсіббанке» 5675 гривень, у
«Аваль» 526 гривень 26 копійок, та ці суми
слід вирахувати із вартості витрат на
поховання, заявлених позивачем.

За випискою «Райфазенбанк Аваль»
ІНФОРМАЦІЯ_1 з рахунку на ім'я ОСОБА_5
знято 520 гривень, доказів проте, що ці
гроші зняті були позивачем після
смерті ОСОБА_5 не має. (а.с.66)

За випискою «Укрсіббанк» на ім'я
ОСОБА_5 після ІНФОРМАЦІЯ_1 з його
особистого рахунку у банкоматах
знімалися кошти 05.12.2012 року у сумі 1560
гривень, 19.12.2011 року - 4000 гривень + 100
гривень, 21.12.2011 року у сумі 5 гривень,
11.01.2012 року у сумі 10 гривень. (а.с.83)

За змістом статті 1060 ЦК України
договір банківського вкладу
укладається на умовах видачі вкладу на
першу вимогу (вклад на вимогу) або на
умовах повернення вкладу зі спливом
встановленого договором строку, право
на який відповідно до частини другої
статті 1228 ЦК України входить до складу
спадщини незалежно від способу
розпорядження ним.

За вимогами ст. 11 ЦПК України , суд
розглядає справу у межах вимог,
заперечень та доказів наданих
сторонами.

Як вбачається із виписок
рахунків «Райфазенбанк Аваль» та
«Укрсіббанк» на картрахунках
померлого ОСОБА_5 після його смерті
знаходилися гроші, які могли бути
предметом спадкової маси.

Оскільки предметом спору не є
розподіл спадкового майна, до якого
відносяться кошти на рахунках
померлого, ким знімалися кошти у суді
не встановлено, вони не були предметом
спору - витрат на поховання, колегія
судів вважає, що ці кошти не можуть бути
враховані при вирішенні питання про
стягнення відшкодування витрат які
були зроблені одним із спадкодаємців
та поховання спадкодавця.

Що стосується стягнення витрат
на встановлення пам'ятника, слід
зазначити наступне.

Вирішуючи питання про розмір
витрат, суд першої інстанції прийняв як
допустимі та належні докази витрат на
виготовлення та встановлення
надгробного пам'ятника надані
позивачкою документи у сумі 25 531
гривень (а. с. 11-15, 17, 18, 70), при цьому
характеристики та особливості
пам'ятника, на думку суду, цілком
відповідали понесеним витратам (а. с. 15)

При цьому, суд першої інстанції не
прийняв до уваги довідку про вартість
надгробних пам'ятників, що
виготовляються іншими суб'єктами
господарювання, яка складає від 13 до 15
тисяч гривень, в середньому 14 гривень
(а. с. 33, 41)

Відповідно до ч. 1 ст. 1232 ЦК України
спадкоємці зобов'язані відшкодувати
розумні витрати, які були зроблені
одним із них або іншою особою на
утримання, догляд, лікування та
поховання спадкодавця.

Зазначена норма містить
особливість при покладенні на
спадкоємців обов'язку щодо покриття
витрат на поховання спадкодавця, а
саме: такі витрати повинні бути
розумними, що стосується їхнього
розміру та необхідності здійснення.

Суд першої інстанції, правильно
встановивши обставини справи, та
відносини, що виникли між сторонами, та
застосувавши до них ст. 1232 ЦК України,
яка їх регулює, не звернув уваги на
зазначені положення діючого
законодавства та стягнув вартість
пам'ятника із граніту у сумі 25 531 гривня.

При цьому судом не взято до уваги
роз'яснення Пленуму Верховного Суду
України, надане у ч. 2 п. 24 постанови "Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди" від 27 березня 1992 року N 6, згідно з
яким витрати на виготовлення
пам'ятників і огорож визначаються
виходячи з їх фактичної вартості, але
не вище граничної вартості стандартних
пам'ятників і огорож у даній
місцевості.

Тобто, визначаючи позивачці
розмір витрат на поховання, а саме, в
сумі 25 531 гривня, зокрема і на
спорудження надгробного пам'ятника,
суд не врахував, що витрати на
виготовлення пам'ятника визначаються
із фактичної вартості, але не вище
граничної вартості стандартних
пам'ятників у даній місцевості.

Позивачка наводить, що фактичні
витрати на виготовлення пам'ятнику і
огорожі визначені нею з їх фактичної
вартості, проте без врахування розміру
граничної вартості стандартних
пам'ятників і огорож у даній місцевості
судом не встановлено.

Відповідно до ст. 9 Закону України
«Про поховання та похоронну справу»,
ритуальні служби - спеціалізовані
комунальні підприємства, що
створюються органами місцевого
самоврядування в порядку,
встановленому законом, з метою
здійснення організації поховання
померлих і надання ритуальних послуг,
передбачених необхідним мінімальним
переліком окремих видів ритуальних
послуг, реалізації предметів
ритуальної належності, передбаченим
пунктом 2 частини другої статті 8 цього
Закону.

Ритуальні служби можуть також
надавати ритуальні послуги, не
передбачені необхідним мінімальним
переліком окремих видів ритуальних
послуг та реалізації предметів
ритуальної належності, виготовляти
предмети ритуальної належності. Тарифи
щодо оплати таких послуг та предметів
ритуальної належності встановлюються
в межах, визначених законодавством,
виконавчим органом сільської,
селищної, міської ради.

Постановою правління Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України "Про витрати на
поховання та пов'язані з цим ритуальні
послуги у разі смерті потерпілого від
нещасного випадку або професійного
захворювання" за № 45 від 03.10.2008 року
визначено, що вартість предметів
ритуальних послуг, які підлягають
сплаті у порядку страхового
відшкодування, складають : труна - 820
грн. хрест - 250 грн., надмогильний
пам'ятник - 2000 грн., ритуальні
приналежності 338 грн., всього 3408,00 грн.

За вимогами ст.11,60, 303 ЦПК України
апеляційний суд розглядає справу у
межах доводів апеляційної скарги,
вимог та заперечень заявлених у суді
першої інстанції.

Як у суді першої інстанції так і в
апеляційній скарзі відповідачі з
посиланням на середню вартість
пам'ятників визначають, що
погоджуються щодо витрат на
встановлення пам'ятника у сумі 14 000
гривень.

Оскільки визнана відповідачами
вартість пам'ятника у 14 000 гривень
відповідає довідкам про середню
вартість пам'ятників у даній
місцевості (а. с. 33, 41), не суперечить ч.
1 ст. 1232 ЦК України та роз'ясненням ч. 2 п.
24 Постанови ВСУ від 27 березня 1992 року N 6
"Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди" щодо визначення
розміру граничної вартості
стандартних пам'ятників і огорож у
даній місцевості, які підлягають
відшкодуванню, а апеляційна інстанція
за правилами ст. 11, 303 ЦПК України не
може виходити за межі заперечень
відповідачів щодо вартості спірного
майна, тому колегія судів погоджується
із доводами апеляційної скарги проте,
що підлягає відшкодування вартість
пам'ятника у сумі 14 000 гривень, ані 25 531
гривень, як проте ухвалене рішення
суду.

На підставі наведеного колегія
суддів дійшла висновку про
необхідність зміни рішення суду першої
інстанції в цій частині та зменшення
суми стягнення з відповідача на
користь позивачки у відшкодування
витрат, пов'язаних з похованням,
виключивши 820 гривень за квитанцією №
043329 від ІНФОРМАЦІЯ_1, та зменшенню
розміру відшкодування витрат на
встановлення пам'ятника з « 25531 грн.» на
« 14 00 грвн.»

Отже з кожного відповідачів
підлягають стягненню 14 000 гривень
(вартість пам'ятника, яка визнається
відповідача) + 1535 гривень ритуальні
послуги на придбання одягу для
померлого, - 2500 гривень отриманих за
містом роботи померлого на його
поховання 13 035 гривень : 4 кількість
спадкоємців = 3 258,57 гривень, а також
відповідно до ст. 88 ЦПК України
підлягає зменшенню розмір судових
витрат пропорційно задоволеним
вимогам до 32,59 гривень. Крім того з
ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь
ОСОБА_3 судові витрати , понесені ним в
апеляцій інстанції у сумі 63,46 гривень -
32,59 гривень : 2 = 15,44 гривень. А з
урахуванням взаємозаліку з ОСОБА_3
підлягає стягненню на користь ОСОБА_2
судові витрати 32,59 гривень - 15,44
гривень = 17,15 гривень.

Керуючись ст.ст. 307, 309,313, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя від 21
березня 2014 року змінити. Викласти
рішення в наступній редакції :

Стягнути ОСОБА_3, ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_2 з кожного по 3 258 (три
тисячі двісті п'ятдесят вісім гривень
57 копійок.

Стягнути ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 17 гривень 15 копійок судових
витрат.

Стягнути ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_2 32гривень 59 копійок судових
витрат.

В решті позову ОСОБА_2
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді