Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2014 року
місто
Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд
Закарпатської області

в складі : головуючого судді Леміш
О.М.,

при секретарі Химинець О.Я.,

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ужгород цивільну справу
за позовом позовом ОСОБА_1 до ПАТ АТ
"Райффайзен Банк Аваль" від імені
юридичної особи " Закарпатська
обласна дирекція ПАТ "Райффайзен Банк
Аваль" про визнання недійсним
правочину /кредитного договору №
014/5409/74/26058 від 25.05.2006 року / -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ПАТ АТ "Райффайзен Банк Аваль" від
імені юридичної особи " Закарпатська
обласна дирекція ПАТ "Райффайзен Банк
Аваль" про визнання недійсним
правочину /кредитного договору №
014/5409/74/26058 від 25.05.2006 року / .

Свій позов позивач мотивував тим, що
25 травня 2006 року між сторонами було
укладено Кредитний Договір №014/5409/74/26058,
згідно якого Кредитор надав
Позичальнику споживчий кредит у сумі 33
600 доларів США. . Разом з тим, попозивач
заперечує дійсність правочину
оскільки відповідачами порушено ряд
норм чинного законодавства, та зокрема
не повідомлено позивача про орієнтовну
сукупну вартість кредиту, також не
надано додаток до договору із
розрахунком щомісячних платежів за
відсотками та на залишок основного
боргу , що призвели до введення
позивача в оману з боку Кредитора при
укладенні вказаного Договору, як
сторони правочину щодо обставини, яка
має істотне значення, а саме щодо
сукупної вартості кредиту в грошовому
виразі та варіантів повернення кредиту
включаючи кількість платежів, їх
частоту та обсяги.

Окрім того, Кредитор не виконав умови
передбачені п. 1.3. Кредитного Договору,
не зважаючи на той факт, що форма
(шаблон Кредитного Договору) була
запропонована саме Банківською
установою.Виходячи з
вишенаведеного.,позивач вваажє , що
Кредитор як на момент видачі кредиту
так і протягом обслуговування боргу не
надаючи Позичальнику інформації -
зрозумілої схеми погашення Кредиту, .
ввів Позичальника в оману щодо
істотних умов Правочину чим
унеможливив належне виконання
Позичальником своїх зобов язань та
зменшив цінність "речі" - кредиту.

Не наданням Кредитором Позичальнику
повної інформації щодо сукупної
вартості кредиту та варіантів
повернення кредиту, включаючи
кількість платежів їх частоту та
обсяги призвело до порушення його прав
та невиконання позивачем обов"язків, як
сторони в кредитному договорі, через
помилку щодо властивостей і якостей
отримуваного кредиту, оскільки не
знизило його ЦІННІСТЬ завдало ОСОБА_1
значних збитків.

Слід також зазначити, що в порушення
вимог ст. З Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" при
укладенні Кредитного Договору №
014/5409/74/26058 від 25 травня 2006 року Кредитор
в п.9 зазначив розмір пені 0.5 відсотка
від суми простроченого платежу, за
кожний день прострочення, яка значно
перевищує граничний розмір пені
передбачений даною нормою Закону

В судовому засіданні позивач та його
представник позов з наведенеих у ньому
мотивів підтримали та просили суд такі
задовільнити.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, не повідомивши суд про
причини неявки, хоча про час та місце
судового розгляду був повідомлений
належним чином. .

Заслухавши думку учасників процесу,
які не заперечили щодо розгляду справи
у відсутності представника
відповідача , вивчивши та перевіривши в
судовому засіданні матеріали справи,
оцінивши допустимість та належність
кожного доказу, суд вважає, що позов не
обґрунтований і до задоволення не
підлягає з таких підстав.

Так, у судовому засіданні встановлено ,
що 25 листопада 2013 року ОСОБА_1 подав до
Ужгородського міськрайонного суду
позовну заяву про визнання недійсним
правочину - кредитного договору
№014/5409/74/26058 від 25.05.2006 року, укладеного
між ним, як позичальником кредитних
коштів, та Закарпатською обласною
дирекцією ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
), як кредитодавцем.

ОСОБА_1 мотивуючи свої позовні вимоги
посилався на те, що при укладенні цього
договору йому, всупереч вимогам Закону
України «Про захист прав споживачів»,
не довели у письмовій формі орієнтовну
сукупну вартість кредиту, не надали
Додаток до кредитного договору із
розрахунком щомісячних платежів за
відсотками та на залишок основного
боргу, чим порушили його права, як
споживача, безпідставно встановили в
п.9 Договору пеню у розмірі 0,5% від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочки, що значно перевищує
граничний розмір пені, передбачений
Законом України «Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань». Таким чином, Банк ввів
його в оману, а отже, вказаний правочин
у відповідності до вимог ст.206 ЦК
України слід визнати недійсним.

Однак, судом також встановлено, що
позивач ОСОБА_1 пропустив передбачений
ст.257 ЦК України та

п.10.4 вищевказаного Кредитного
договору трирічний строк позовної
давності на звернення до суду для
захисту свого цивільного права або
інтересу, так як його позов стосується
виключно правовідносин, пов'язаних з
укладанням та подальшим виконанням
цього Кредитного договору, а так як
вказаний Договір був укладений
сторонами ще 25 травня 2006 року, то
позивач з подібним позовом міг
звернутися до суду до 25 травня 2009 року;
крім цього, є всі підстави вважати, що
початок перебігу позовної давності
стосовно вказаних вище правовідносин
почався саме з дня укладення
Кредитного договору, тобто, з 25 травня
2006 року, коли позивач підписав кредитну
угоду та додатки до неї, взяв на себе
права та зобов'язання, передбачені
вказаною угодою, а отже, з того часу
знав чи об'єктивноміг довідатися про
порушення свого права, якщо таке
порушення мало місце.

Також, судом встановлено, що оспорювані
позивачем ОСОБА_1 правовідносини щодо
укладання та подальшого виконання умов
Кредитного договору, уже були
предметом дослідження в суді 1-ї та 2-ї
інстанцій у цивільній справі №2-695/2010 за
позовом Банку до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за вказаним вище
Кредитним договором і ухвалою
апеляційного суду Закарпатської
області від 27.11.2013 року за результатами
розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1
рішення Іршавського районного суду у
цій справі від 14.06.2010 року залишено в
силі, отже суд приходить до висновку,
що оспорюваний кредитний договір
судом визнано дійсним і вказані
рішення судів вступили у законну силу;

Окрім наведеного, необхідним є
зазначити., що при укладені кредитної
угоди Банк та ОСОБА_1, як сторони угоди,
дійшли згоди з усіх істотних умов
договору (мета, сума і строк кредиту,
умови і порядок його видачі та
погашення, види забезпечення
зобов'язань позичальника, порядок
плати за кредит, відсоткова ставки,
відповідальність сторін за
невиконання чи неналежне виконання
умов договору), кредитна угода була
укладена у письмовій формі, сторони
мали необхідний обсяг цивільної
дієздатності і волевиявлення сторін
було вільним, а отже, укладення
Кредитного договору відповідало
вимогам ЦК України (ст.ст. 1048-1052,1054) та ЗУ
«Про фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
і ні про яке введення в оману ОСОБА_1
Банком не може йтися;

Станом на 2006 рік, як позичальнику
ОСОБА_1, так і іншим позичальникам
Банку, інформація про умови
кредитування та орієнтовну сукупну
вартість кредиту у письмовій формі не
надавалась, так як на той момент вимоги
про надання відповідної інформації
саме в такому вигляді, передбачені
Правилами надання банками України
інформації споживачу про умови
кредитування та орієнтовну сукупну
вартість кредиту, затверджені
Постановою НБУ від 10.05.2007р. за №168, ще не
діяли, хоча умови кредитування та
орієнтовна сукупна вартість кредиту
позивачу ОСОБА_1 були доведені в усній
формі і копію Графіка погашення
кредиту, як Додатку до Кредитного
договору, він отримав, вказаний графік
ним підписаний;

Разом з тим, встановлений кредитною
угодою для ОСОБА_1 розмір пені « 0,5%» не
суперечить положенням ст.ст.549-551 ЦПК
України щодо виникнення права на
неустойку (пеню) та щодо встановлення
її розміру, зокрема, ч.2 ст.551 ЦК України
регламентує «Якщо предметом неустойки
є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства. Розмір
неустойки, встановлений законом, може
бути збільшений у договорі»; у даному
конкретному випадку не можуть
застосовуватися положення Закону
України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобовязань» від 22.11.1996р. №543/96-ВР, в
якому йде мова про обмеження розміру
пені, що підлягає стягненню, подвійною
обліковою ставкою НБУ, так як цей закон
регулює договірні правовідносини між
платниками та одержувачами грошових
коштів і суб'єктами цих правовідносин
виступають підприємства, установи, а
також фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, в той час
як позивач ОСОБА_1 вступав у кредитні
правовідносини з Банком як фізична
особа, а не як суб'єкт підприємницької
діяльності..

Таким чином, судприйшов до висновку, що
будь-яких законних підстав для
задоволення судом позовних вимог
ОСОБА_1 щодо визнання недійсним
кредитного договору № 014/5409/74/26058 від
25.05.2006 року, викладених у його позовіта
підтриманих у судовому засіданні , -
немає.

На підставі наведеного, керуючись ст.
ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 218, ЦПК України, суд, -

РІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ АТ
"Райффайзен Банк Аваль" від імені
юридичної особи " Закарпатська
обласна дирекція ПАТ "Райффайзен Банк
Аваль" про визнання недійсним
правочину /кредитного договору №
014/5409/74/26058 від 25.05.2006 року / - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

З повним текстом рішення суду сторони
можуть ознайомитись 05.05.2014 року .

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду

Леміш О.М.