У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дем'яносова
М.В.,

суддів: Касьяна
О.П.,

Коротуна В.М.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом прокурора
м. Ірпеня Київської області в інтересах
держави до Коцюбинської селищної ради
Київської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
третя особа - комунальне підприємство
"Святошинське лісопаркове
господарство", про визнання недійсним
рішення селищної ради, визнання
недійсним Державного акта на право
власності на земельну ділянку та
визнання права власності на земельну
ділянку, за касаційною скаргою
заступника прокурора Київської
області на рішення апеляційного суду
Київської області від 13 березня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року прокурор м. Ірпеня
Київської області в інтересах держави
звернувся до суду з позовом до
Коцюбинської селищної ради Київської
області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа -
комунальне підприємство "Святошинське
лісопаркове господарство", про
визнання недійсним рішення селищної
ради, визнання недійсним Державного
акта на право власності на земельну
ділянку та визнання права власності на
земельну ділянку.

Рішенням Ірпінського міськрайонного
суду Київської області від 27
червня 2013 року позов прокурора м.
Ірпеня Київської області в інтересах
держави задоволено частково.

Визнано недійсним рішення
Коцюбинської селищної ради
від 25 грудня 2008 року № 2201/25-5 "Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1".

Визнано недійсним Державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯЖ № 9023314, виданий на ім`я ОСОБА_2
на земельну ділянку площею 0,15 га,
кадастровий номер :01:042:0162 по
АДРЕСА_1 Київської області, цільове
призначення якої для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд з
відміткою про перехід права власності
до ОСОБА_3 та скасовано державну
реєстрацію даного Державного акта.

В решті позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Київської області від 13 березня 2014 року
рішення Ірпінського міськрайонного
суду Київської області від 27 червня 2013
року в частині визнання недійсним
Державного акта на земельну ділянку та
скасування його державної реєстрації
скасовано та в цій частині ухвалено
нове рішення, яким у задоволенні позову
прокурора м. Ірпеня Київської області в
інтересах держави відмовлено.

В решті рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі заступник
прокурора Київської області просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції, мотивуючи свою вимогу
порушенням судом норм процесуального
права й неправильним застосуванням
норм матеріального права, а справу
направити на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Вивчивши матеріали справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню з огляду на
наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Статтею 152 ЗК України встановлено, що
власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою і
відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 173 ЗК України, межа
району, села, селища, міста, району у
місті - це умовна замкнена лінія на
поверхні землі, що відокремлює
територію району, села, селища, міста,
району у місті від інших територій.

Згідно ч.2 ст.174 ЗК України рішення про
встановлення, зміну меж сіл, селищ, які
входять до складу відповідного району,
приймаються районною радою за поданням
відповідних сільських, селищних рад.
Рішення про встановлення і зміну меж
сіл, селищ, які не входять до складу
відповідного району, або у разі, якщо
районна рада не утворена, приймаються
Верховною Радою Автономної Республіки
Крим, обласними, Київською та
Севастопольською міськими радами за
поданням відповідних сільських,
селищних рад.

Крім того, ст.176 ЗК України межі
адміністративно-територіальних
одиниць посвідчуються державним актом
України.

Статтею 25 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" передбачено,
що сільські, селищні, міські ради
правомочні розглядати і вирішувати
питання, віднесені Конституцією
України, цим та іншими законами до їх
відання.

Відповідно до п. "б" ч. 1 ст. 12 ЗК
України до повноважень сільських,
селищних, міських рад у галузі
земельних відносин на території сіл,
селищ, міст належить передача
земельних ділянок комунальної
власності у власність громадян та
юридичних осіб відповідно до цього
Кодексу.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом. Набуття права на землю
громадянами та юридичними особами
здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або
надання їх у користування.

Як передбачено ч. 1 ст. 122 ЗК України
сільські, селищні, міські ради
передають земельні ділянки у власність
або у користування із земель
комунальної власності відповідних
територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ст. 21 Закону України
"Про основи містобудування" визначення
територій і вибір земель для
містобудівних потреб здійснюється
відповідно до затвердженої
містобудівної документації місцевих
правил забудови з урахуванням планів
земельно-господарського устрою.

Згідно з ч. 2 ст. 12 Закону України "Про
планування і забудову територій"
сільські, селищні, міські ради та їх
виконавчі органи в межах повноважень,
визначених законом, відповідно до
генеральних планів населених пунктів,
в тому числі, вирішують питання вибору,
вилучення (викупу), надання у власність
чи в користування земельних ділянок.

Відповідно до п. 12 Перехідних
положень ЗК України до розмежування
земель державної та комунальної
власності повноваження щодо
розпорядження землями (крім земель,
переданих у приватну власність, та
земель, зазначених в абзацах другому та
четвертому цього пункту) в межах
населених пунктів здійснюють
відповідні сільські, селищні, міські
ради з урахуванням вимог абзацу
третього цього пункту, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади.

Враховуючи вищезазначені вимоги
закону та ту обставину, що земельна
ділянка, яка є предметом оспорюваного
рішення, розташована поза межами
населеного пункту ? смт Коцюбинське,
оскільки на момент прийняття спірного
рішення від 25 грудня 2008 року № 2201/25-5
межі смт Коцюбинське у
передбаченому законом порядку не були
визначені та встановлені, суд першої
інстанції, з висновками якого в цій
частині погодився й апеляційний суд,
дійшов до обґрунтованого висновку про
незаконність прийнятого рішення
Коцюбинської селищної ради від 25
грудня 2008 року № 2201/25-5, як такого, що не
відповідає положенням
п. 12 Перехідних положень та ст. 12 ЗК
України.

Разом з цим, обґрунтованими є
висновки суду апеляційної інстанції в
частині відмови в задоволені вимог
прокурора про визнання недійсним та
скасування державного акту виданого на
ім'я ОСОБА_2, з відміткою про перехід
права власності до ОСОБА_3, оскільки
останній набув права власності на
спірну земельну ділянку на підставі
договору купівлі-продажу від 21 липня 2009
року, який не визнаний судом недійсним
і не є нікчемним (його недійсність не
встановлена законом), а також
враховуючи приписи ст. 204 ЦК України
щодо презумпції правомірності
державного акта на право власності на
земельну ділянку серії ЯЖ № 903314, з
відміткою про перехід права власності
до ОСОБА_3 з підстав вказаних
прокурором у позові відсутні.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом норм матеріального
права і порушення норм процесуального
права при його ухваленні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу
заступника прокурора Київської
області відхилити, рішення
апеляційного суду Київської області
від 13 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий:
М.В.
Дем'яносов

Судді:
О.П.
Касьян

В.М. Коротун

4

ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ

З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ

Справа № 6-16152св14Головуючий в першій
інстанції: Пархоменко О.В.
Доповідач Дем'яносов М.В.