Справа № 344/4720/14-ц
Провадження № 2/344/2662/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

14 травня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді
Бойчука О.В.

секретар
Кондратів Х.І.,

за участю: представника позивача
ОСОБА_1,

розглянувши у судовому засіданні
в залі Івано-Франківського міського
суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_3 про надання дозволу на
виготовлення проїзних документів для
виїзду дитини за кордон та виїзд за
кордон малолітньої дитини без згоди
батька у супроводі матері до
досягнення дитиною шістнадцятиріччя,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_3 про надання дозволу на виїзд за
кордон України - в Республіку Італія,
малолітньої дитини ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у супроводі матері без
згоди батька в період з дня набрання
рішенням законної сили до досягнення
дитиною повноліття.

Представник позивача у судовому
засіданні позов підтримав з підстав,
викладених у позовній заяві, та суду
пояснив, що дитині необхідне
оздоровлення, у зв'язку з чим їй
потрібен дозвіл на виїзд. Проти
заочного розгляду справи не заперечив.

Відповідач в судове засідання повторно
не з'явився, хоча про час і місце
судового розгляду повідомлявся у
встановленому порядку, а тому, виходячи
зі змісту ч. 1 ст. 224 ЦПК України, та того,
що відповідач про причини неявки суд не
повідомив, а позивач подала достатньо
доказів, які свідчать про
взаємовідносини сторін, суд вважає, що
можливо провести заочний розгляд
справи, надіславши відповідачу копію
заочного рішення для забезпечення
можливості подання заяви про його
перегляд.

Дослідивши письмові докази, які надані
суду позивачем на обґрунтування
позовних вимог, з'ясувавши таким чином
фактичні обставини справи, суд дійшов
висновку про часткову обґрунтованість
позовних вимог у зв'язку з наступним.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного
кодексу України, кожна особа має право
на захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України
«Про охорону дитинства», батьки
зобов'язані забезпечити дітям умови
для достатнього фізичного, духовного
та культурного розвитку.

Свідоцтво про народження НОМЕР_3 від 30
квітня 2008 року, копія якого міститься в
матеріалах справи, підтверджує
батьківство відповідача щодо дитини
ОСОБА_4 (а.с. 6).

Згідно частини 1 статті 18 Конвенції про
права дитини, батьки або у відповідних
випадках законні опікуни несуть
основну відповідальність за виховання
і розвиток дитини. Найкращі інтереси
дитини є предметом їх основного
піклування.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 151
Сімейного кодексу України, відповідно
до яких батьки мають переважне право
перед іншими особами на особисте
виховання дитини, суд вважає, що
відповідач наділений правом особисто
виховувати дитину в порядку,
встановленому йому відповідними
державними органами. При цьому суд
вважає, що право відповідача на
спілкування з дитиною встановлене ст.
153 Сімейного кодексу України, згідно з
якою мати, батько та дитина мають право
на безперешкодне спілкування між
собою, крім випадків, коли таке право
обмежене законом, зокрема обмежене
положеннями ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу
України, відповідно до якої
батьківські права не можуть
здійснюватися всупереч інтересам
дитини.

Відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 4
Закону України «Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України», за відсутності згоди одного з
батьків виїзд неповнолітнього
громадянина України за кордон може
бути дозволено на підставі рішення
суду.

Враховуючи встановлену частиною 1
статті 3 Конвенції про права дитини
норму про приділення першочергової
уваги якнайкращому забезпеченню
інтересів дитини, вищезазначені
положення Сімейного кодексу України,
досліджені в судовому засіданні дані
щодо обох батьків, вік дитини, суд
вважає, що право дитини на вільне
пересування та виїзд за кордон не може
бути обмежене, а виїзд дитини за кордон
на строк не більше шістнадцяти місяців
не порушує прав ОСОБА_3, як батька
дитини, та вчиняється матір'ю в
інтересах ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. На
переконання суду виїзд дитини за
кордон на строк, який перевищує
шістнадцять місяців, може завадити
побаченню батька та дитини в Україні, а
також створити перешкоди для виховання
дитини, як громадянина, в Україні.

За таких обставин, керуючись
положеннями ч. 3 ст. 157 Сімейного кодексу
України про відсутність права у того з
батьків, з ким проживає дитина,
перешкоджати тому з батьків, хто
проживає окремо, спілкуватися з
дитиною та брати участь у її вихованні,
якщо таке спілкування не перешкоджає
нормальному розвиткові дитини, суд,
враховуючи заяву матері про її наміри
виїхати з дитиною за кордон для
спільного відпочинку та оздоровлення
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на тривалий строк,
вважає, що позов підлягає до часткового
задоволення - надання дозволу дитині на
виїзд за кордон на строк, який
дозволить дитині належно відпочити з
матір'ю та оздоровитись, однак не
позбавить батька права брати належну
участь у вихованні дитини - у строк
шістнадцять місяців з дня набрання цим
рішенням законної сили у Республіку
Італія.

Згідно із ч. 1 ст.88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з іншої сторони понесені нею
і документально підтверджені судові
витрати. Тому понесені позивачем
судові витрати слід стягнути з
відповідача в користь позивача.

На підставі вищенаведеного,
відповідних норм матеріального права,
а саме, ст.ст. 3, 18 Конвенції про права
дитини, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про
охорону дитинства», п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону
України «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України»,
ст.ст. 3, 151, 153, ч. 2 ст. 155, ч. 3 ст. 157
Сімейного кодексу України, ст.ст. 15-16
Цивільного кодексу України, ст.ст. 8, 41,
124 Конституції України, керуючись
нормами цивільного процесуального
законодавства, а саме, ст.ст. 11, 57, 58, 60, 88,
179, 208, 209, 212-215, 218, 224-226 Цивільного
процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання
дозволу на виготовлення проїзних
документів для виїзду дитини за кордон
та виїзд за кордон малолітньої дитини
без згоди батька у супроводі матері до
досягнення дитиною шістнадцятиріччя -
задовольнити частково.

Дозволити ОСОБА_4, ідентифікаційний №
НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1, без
згоди батька дитини ОСОБА_3,
ідентифікаційний № НОМЕР_2, місце
проживання: АДРЕСА_2, оформлювати всі
необхідні проїзні документи для виїзду
в супроводі матері ОСОБА_2,
ідентифікаційний № НОМЕР_1, місце
проживання: АДРЕСА_1, малолітньої
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон України
до Республіки Італія та дозволити
виїзд малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
без згоди батька дитини ОСОБА_3,
ідентифікаційний № НОМЕР_2, місце
проживання: АДРЕСА_2, у супроводі її
матері ОСОБА_2, ідентифікаційний №
НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1, за
кордон України до Республіки Італія у
строк шістнадцять місяців з дня
набрання цим рішенням законної сили.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний №
НОМЕР_2, місце проживання: АДРЕСА_2 на
користь ОСОБА_2, ідентифікаційний №
НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1,
сплачений судовий збір в розмірі 487
гривень 20 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене
відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. Апеляційна
скарга на рішення суду подається
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя
Бойчук О.В.