Справа № 373/2006/13-ц Головуючий у І
інстанції Овдієнко К.М.Провадження №
22-ц/780/973/14 Доповідач у 2
інстанції ПоліщукКатегорія 44
УХВАЛА

Іменем України

13 травня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді: Поліщука М.А.

суддів: Ігнатченко Н.В., Мельника Я.С.

при секретарі:Лопатюк В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві матеріали
цивільної справи за апеляційною
скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення
Переяслав-Хмельницького
міськрайонного суду Київської області
від 18 грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання
права власності на земельні ділянки в
порядку спадкування та за зустрічним
позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
визнання права власності на земельну
ділянку, -

В С Т А Н О В
И Л А:

В липні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з позовом, в якому просила визнати
за нею після смерті її чоловіка ОСОБА_5
право на спадщину за законом на
земельну ділянку площею 1500 кв.м. для
індивідуальної забудови та земельну
ділянку площею 6600 кв.м. для ведення
особистого підсобного господарства,
які розташовані в АДРЕСА_1.

Свій позов обґрунтувала тим, що вона є
єдиним спадкоємцем, який прийняв
спадщину після смерті ОСОБА_5 У видачі
свідоцтва про право на спадщину на це
нерухоме майно нотаріус їй відмовив у
зв'язку з тим, що вказаним земельним
ділянкам не були присвоєні кадастрові
номери та вони не внесені до Державного
земельного кадастру.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду із
зустрічним позовом, в якому просили
визнати за ними право власності на
спірні земельні ділянки.

Позов обґрунтовували ти, що на вказаних
земельних ділянках розташований
належний їм житловий будинок,
подарований їм батьком ОСОБА_5, який за
життя обіцяв переоформити вказані
земельні ділянки на них, проте цього не
зробив.

Рішенням Переяслав-Хмельницького
міськрайонного суду Київської області
від 18 грудня 2013 року позов ОСОБА_4
задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 в порядку
спадкування за законом після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1 року чоловіка ОСОБА_5 право
власності на земельну ділянку для
ведення особистого підсобного
господарства площею 0,41 га, яка
знаходиться в АДРЕСА_1, та земельну
ділянку площею 0,15 га, яка знаходиться в
АДРЕСА_1, загальна площа яких становить
0,56 га., що належали спадкодавцю на
підставі державного акту серії Ш-КВ
№117037, зареєстрованого в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за №27, виданого
померлому 27.05.1998 року. В задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

Зустрічний позов задоволено частково.
Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право
спільної сумісної власності на
земельну ділянку для будівництва та
обслуговування жилого будинку і
господарських будівель (присадибну
ділянку) площею 0,25 га., яка знаходиться
по АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_5 на
підставі державного акту серії Ш-КВ
№117037, зареєстрованого в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за №27, виданого
померлому 27.05.1998 року.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 і ОСОБА_3
просять рішення суду змінити і
задовольнити заявлені ними позовні
вимоги в повному обсязі, посилаючись на
підстави, передбачені ст.309 ЦПК
України.

Зокрема в доводах апеляційної скарги
зазначали, що згідно рішення №115 сесії
Соснівської сільської ради від 13.03.2001
року земельна ділянка площею 0,66 га була
надана ОСОБА_3 в постійне користування,
а тому вважають, що після дарування
будинковолодіння, яке розташоване на
вказаній земельній ділянці, вказана
земельна ділянка перейшла до
обдарованих.

Також зазначали, що вони не обмежені за
законом у праві на спадкування майна та
особистих немайнових прав померлого
батька.

Апеляційна скарга підлягає
відхиленню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позовів, суд першої
інстанції виходив з того, що єдиним
спадкоємцем, який прийняв спадщину у
встановленому законом порядку після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5, є
дружина спадкодавця ОСОБА_4

ОСОБА_3 і ОСОБА_2 передбачених законом
дій, які-б свідчили про прийняття
спадщини після смерті ОСОБА_5, не
вчинили.

Суд зазначив, що разом з переходом до
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від ОСОБА_5 на підставі
договору дарування права власності на
житловий будинок з надвірними
спорудами по АДРЕСА_1, до них на
підставі ст.30 ЗК України 1990 року
перейшло і належне йому право
власності на присадибну земельну
ділянку розміром 0,25 га., що знаходиться
за цією ж адресою, оскільки інше не
передбачене в договорі дарування.

З врахуванням цієї обставини, ОСОБА_5
на час смерті належало право власності
на земельні ділянки з цільовим
призначенням для індивідуальної
забудови і особистого підсобного
господарства площею 0,41 га., яка
знаходиться по АДРЕСА_1.

На момент відкриття спадщини це право
не припинилося внаслідок його смерті і
може бути успадковане позивачем, який є
спадкоємцем за законом першої черги та
прийняв спадщину у встановленому
законом порядку.

Судом також вказано, що сторони
визнали ту обставину, що земельна
ділянка для будівництва та
обслуговування житлового будинку (для
індивідуальної забудови) входить до
складу ділянки АДРЕСА_1, і її розмір
становить 0,25 га.

З таким висновками погоджується і
судова колегія, так як вони
відповідають обставинам справи і
вимогам закону.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

До складу спадщини, згідно зі ст. 1218 ЦК
України, входять усі права та обов"язки,
що належали спадкодавцеві на момент
відкриття спадщини і не припинилися
внаслідок його смерті.

Згідно з ч.1 ст. 1268 ЦК України
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її.

Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України
спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати нотаріусу заяву про
прийняття спадщини у визначений ч.1
ст.1270 ЦК України шестимісячний строк.

Судом першої інстанції встановлено
наступні обставини справи.

Згідно державного акту на право
приватної власності на землю,
виданого 24.12.1996 року ОСОБА_5 на праві
приватної власності належала
земельна ділянка загальною площею 0,81
га, яка складається із 2 земельних
ділянок (ділянка №1 площею 0,66 га та
ділянка №2 площею 0,15 га для
індивідуальної забудови і розвитку
особистого підсобного господарства,
розташована в АДРЕСА_1. (а.с.12).

26.03.1997 року ОСОБА_5 подарував ОСОБА_2 і
ОСОБА_3 житловий будинок з надвірними
будівлями та спорудами, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується
договором дарування.

Домоволодіння 01.04.1997 року було
зареєстроване за відповідачами в
Переяслав-Хмельницькому МБТІ.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер і
відкрилась спадщина на належне йому
майно.

Спадкоємцями майна після смерті
ОСОБА_5 є ОСОБА_4 - дружина, ОСОБА_2 і
ОСОБА_3 - діти спадкодавця.

Єдиним спадкоємцем, який прийняв
спадщину, є ОСОБА_4, яка відповідно до
вимог ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України у
встановлений законом строк подала в
нотаріальну контору заяву про
прийняття спадщини.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 8 квітня 2014 року скасовано
рішення Переяслав-Хмельницького
міськрайонного суду від 4 листопада 2013
року і ухвалено нове рішення, яким
ОСОБА_3 відмовлено в позові до
ОСОБА_2, Соснівської сільської ради
про визначення додаткового строку
для прийняття спадщини.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 15 квітня 2014 року
скасовано рішення
Переяслав-Хмельницького
міськрайонного суду від 7 листопада 2013
року і ухвалено нове рішення, яким
ОСОБА_2 відмовлено в позові до ОСОБА_3,
Соснівської сільської ради про
визначення додаткового строку для
прийняття спадщини.

25.09.2012 року на підставі заяви ОСОБА_4
(дружина померлого) приватним
нотаріусом Переяслав-Хмельницького
районного нотаріального округу ОСОБА_6
була заведена спадкова справа № 44/2012
щодо майна померлого ОСОБА_5

20 березня 2013 року ОСОБА_4 одержала 2
(два) свідоцтва про право на спадщину за
законом на земельні ділянки для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.

Постановою нотаріуса від 21 червня 2013
року їй було відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину на
спірні земельні ділянки через
неможливість одержати Витяг з
Державного земельного кадастру,
оскільки кадастрові номери їм не
присвоювались.

Сторонами в судовому засіданні був
визнаний той факт, що земельна ділянка
для будівництва та обслуговування
житлового будинку (для індивідуальної
забудови) входить до складу ділянки
АДРЕСА_1 і її розмір становить 0,25 га.

Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Встановивши вказані обставини, суд
прийшов до вірного висновку, про те,
що відповідно до вимог ст..30
Земельного кодексу України ( в
редакції 1990 року) при отриманні в дар
від ОСОБА_5 житлового будинку до
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 перейшло і належне
йому право власності на присадибну
земельну ділянку розміром 0,25 га., що
знаходиться за цією ж адресою,
оскільки іншого в договорі дарування
не передбачено.

Таким чином, спадкове майно, на яке
відкрилась спадщина складається із
земельних ділянок з цільовим
призначенням для індивідуальної
забудови і особистого підсобного
господарства площею 0,41 га., яка
знаходиться по АДРЕСА_1.

Оскільки ОСОБА_4 є єдиним
спадкоємцем, який прийняв спадщину
після смерті ОСОБА_5, то суд на
передбачених законом підставах
визнав за нею в порядку спадкування
право власності на земельну ділянку
для ведення особистого підсобного
господарства площею 0,41 га, яка
знаходиться в АДРЕСА_1, та земельну
ділянку площею 0,15 га, яка знаходиться в
АДРЕСА_1.

Рішення суду ухвалене з додержанням
норм матеріального і процесуального
права і передбачених законом підстав
для його скасування при
апеляційному розгляді не
встановлено.

Доводи апеляційної скарги стосовно
того, що згідно рішення №115 сесії
Соснівської сільської ради від 12.03.2001
року земельна ділянка площею 0,66 га була
надана ОСОБА_3 в постійне користування,
а тому апелянти вважають, що після
дарування будинковолодіння, яке
розташоване на вказаній земельній
ділянці, вказана земельна ділянка
перейшла до обдарованих оцінені
судом і не заслуговують на увагу із
таких підстав.

Суд правильно зазначив, що у
вказаному рішенні Соснівської
сільської ради від 12.03.2001 року не
зазначено цільове призначення та за
якою адресою знаходиться вказана
земельна ділянка площею 0,66 га.

Крім цього, на час прийняття
вказаного рішення ради був живий
спадкодавець ОСОБА_5, якому на праві
власності згідно державного акту на
праві приватної власності належала
земельна ділянка загальною площею 0,81
га, яка складається із 2 земельних
ділянок (ділянка №1 площею 0,66 га та
ділянка №2 площею 0,15 га для
індивідуальної забудови і розвитку
особистого підсобного господарства,
розташована в АДРЕСА_1.

Суд першої інстанції вірно
застосував до правовідносин
положення ст.ст.30, 67 ЗК України ( в
редакції 1990 року) і правильно визнав
за ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в порядку
спадкування право спільної сумісної
власності на земельну ділянку для
будівництва та обслуговування
житлового будинку площею 0,25 га,
оскільки разом з переходом до них на
підставі договору дарування права
власності на житловий будинок із
надвірними спорудами до них перейшло
і належне йому право власності на
присадибну земельну ділянку площею
0,25га.

Інші доводи апеляційної скарги
відносно того, що вони не обмежені за
законом у праві на спадкування майна та
особистих немайнових прав померлого
батька є необґрунтовані та не
відповідають вимогам закону.

Частиною 1 ст. 1270 ЦК України
встановлений строк для прийняття
спадщини у шість місяців, який
починається з часу відкриття спадщини.

Як встановлено судом ОСОБА_2 і ОСОБА_3
у встановлений ч.1 ст.1270 ЦК України
строк заяви нотаріусу про прийняття
спадщини не подали.

Рішеннями апеляційного суду
Київської області їм відмовлено в
задоволенні позовів про визначення
додаткового строку для прийняття
спадщини.

Інші доводи апеляційної скарги на
неправильність рішення суду в
частині задоволення первісного
позову з підстав, передбачених ст.309
ЦПК України, підлягають відхиленню,
оскільки вони не спростовують
законність і обґрунтованість рішення
суду.

Керуючись ст.ст. 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 -
відхилити.

Рішення Переяслав-Хмельницького
міськрайонного суду Київської області
від

18 грудня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: