У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Закропивного
О.В., Лесько А.О.

Хопти С.Ф.,
Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Родовід
Банк» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
за касаційною скаргою представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4, на рішення
Деснянського районного суду м. Києва
від 4 липня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 20
листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2012 року публічне акціонерне
товариство "Родовід Банк" (далі -
ПАТ "Родовід Банк", яке є
правонаступником відкритого
акціонерного товариства "Родовід Банк"
(далі - ВАТ "Родовід Банк", звернулося до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що 25 квітня 2008 року
між ВАТ "Родовід Банк" та ОСОБА_3
укладено кредитний договір, в якому
встановлено мету, порядок та умови
видачі (отримання) в майбутньому
кредитних коштів (траншів) на загальну
суму 80 млн грн зі сплатою 25 % річних за
користування кредитом на строк до 25
квітня 2010 року. На виконання умов
кредитного договору на підставі
10 додаткових угод, укладених у
період з 25 квітня 2008 року по 10 вересня
2008 року, відповідачу було надано банком
у кредит грошові кошти на загальну суму
24 068 406 грн 77 коп. Однак у визначений
строк всупереч умовам кредитного
договору ОСОБА_3 своїх зобов'язань щодо
повернення отриманих кредитних коштів
та процентів за їх користування не
виконав, у зв'язку з чим виникла
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 330 721 074 грн 37 коп., в тому числі:
прострочений кредит у розмірі 24 068 406
грн 77 коп., прострочені проценти за
користування кредитом у розмірі 7 928 279
грн 79 коп., пеня у розмірі 293 800 836 грн 29
коп., 3 % річних у розмірі 1 509 233
грн 01 коп., а також інфляційні витрати у
розмірі 3 414 318 грн 51 коп. Ураховуючи
викладене, ПАТ "Родовід Банк" просив
задовольнити позовні вимоги і стягнути
з ОСОБА_3 на свою користь
заборгованість за кредитним договором
від 25 квітня 2008 року зі всіма
додатковими угодами до нього у розмірі
330 721 074 грн 37 коп.

Справа розглядалася судами
неодноразово.

Останнім рішенням Деснянського
районного суду м. Києва від 4 липня
2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 20
листопада 2013 року, позов ПАТ «Родовід
Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ПАТ «Родовід Банк» 330 721 074 грн 37
коп. кредиту, процентів, пені, трьох
процентів річних, втрати від інфляції.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3
- ОСОБА_4, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить змінити
зазначені судові рішення та відмовити
в задоволенні позовних вимог щодо
стягнення процентів за користування
кредитом, пені, 3 % річних та інфляційних
втрат.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ
"Родовід Банк", яке є правонаступником
ВАТ "Родовід Банк", в повному обсязі та
стягуючи з ОСОБА_3 на користь банку
заборгованість за кредитним договором
у сумі 330 721 074 грн 37 коп., яка включає в
себе прострочений кредит, прострочені
проценти, 3% річних, інфляційні витрати,
суди виходили із того, що ОСОБА_3 були
порушені умови кредитного договору
щодо повернення кредитору грошових
коштів, отриманих на підставі
вказаного договору, а також щодо сплати
процентів за користування кредитом,
унаслідок чого утворилась
заборгованість, яка підлягає стягненню
з урахуванням 3% річних та інфляційних
витрат. За порушення зобов'язання
умовами кредитного договору було
передбачено стягнення неустойки.
Оскільки розмір пені не перевищує
розмір отриманого кредиту, а також
зважаючи на те, що відповідачем не
надано доказів існування істотних
обставин для зменшення її розміру, суд
апеляційної інстанції погодився із
висновком суду першої інстанції про
відсутність підстав для застосування
до спірних правовідносин частини
третьої статті 551 ЦК України.

Проте з такими висновками повністю
погодитися не можна.

Установлено, що 25 квітня 2008 року між ВАТ
"Родовід Банк", правонаступником якого
є ПАТ "Родовід Банк", та ОСОБА_3 укладено
кредитний договір, яким встановлено
мету, порядок та умови видачі (надання)
банком в майбутньому кредитів (траншів)
позичальнику в гривні в межах
загальної суми 80 млн грн на основі
додаткових угод про видачу (надання)
кредиту (траншу) до цього договору, які
є його невід'ємною частиною.

Згідно додаткових угод до кредитного
договору від 25 квітня 2008
року: № 1 від 25 квітня 2008 року, № 2 від 13
травня 2008 року, № 3 від 21 травня 2008 року,
№ 4 від 10 червня 2008 року, № 5 від 11 червня
2008 року, № 6 від 10 липня 2008
року, № 7 від 29 липня 2008 року, № 8 від 12
серпня 2008 року, № 9 від 14 серпня 2008 року
та № 10 від 10 вересня 2008 року, банк надав
ОСОБА_3 кредит на загальну суму
24 068 406 грн 77 коп. зі сплатою 25 %
річних за користування кредитом на
строк до 25 квітня 2010 року.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання повинно виконуватись
належним чином згідно з умовами
договору та вимогами ЦК України, інших
актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Позивач виконав свої зобов'язання, а
відповідач свої зобов'язання за
договором належним чином не виконував,
у зв'язку з чим утворилася
заборгованість, яка станом на 26 вересня
2011 року становить 330 721 074 грн 37
коп., з яких:

24 068 406 грн 77 коп. - кредит,

7 928 279 грн 79 коп. - проценти за
користування кредитом,

293 800 836 грн 29 коп. - пеня,

1 509 233 грн 01 коп. - 3 % річних,

3 414 318 грн 51 коп. - інфляційні втрати.

Таким чином висновок судів про
неналежне виконання ОСОБА_3 кредитного
зобов'язання та існування
заборгованості є правильним.

Однак, суд апеляційної інстанції,
перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, дійшов помилкового висновку
про те, що розмір пені не перевищує
розмір отриманого кредиту, оскільки із
наведеного вище розрахунку вбачається,
що пеня перевищує розмір
заборгованості за кредитом,
процентами, 3 % річних та інфляційними
втратами майже у 8 разів.

Скасовуючи рішення попередніх судів та
передаючи справу на новий розгляд до
суду першої інстанції, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у своїй ухвалі від 24 квітня 2013
року зазначала, що зменшуючи розмір
неустойки суди не встановили фактичних
обставин справи, не навели розрахунків
зменшення розміру неустойки саме до
такої суми та не вмотивували свого
висновку.

Проте, така вказівка суду касаційної
інстанції не містила висновку щодо
наявності або відсутності підстав для
зменшення розміру неустойки взагалі.

Суди попередніх інстанцій при новому
розгляді справи на зазначене уваги не
звернули, а суд апеляційної інстанції,
перевіряючи рішення місцевого суду,
припустився помилки, вважаючи, що пеня
у розмірі 293 800 836 грн 29 коп. не перевищує
розмір отриманого кредиту у сумі 24 068 406
грн 77 коп. та є розумною і справедливою,
а тому підстави для зменшення її
розміру у відповідності до ч. 3 ст. 551 ЦК
України за рішенням суду відсутні.

Окрім наведеного, з матеріалів справи
вбачається, що 20 червня 2013 року
відповідач подав до суду першої
інстанції заперечення на позов із
заявою про застосування строку
позовної давності (а. с. 175-181, т. 1).

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Як зазначалося вище, сторони
встановили строк повернення кредиту до
25 квітня 2010 року.

Таким чином погашення кредитної
заборгованості та строки чергових
платежів визначено місяцями. Отже,
поряд зі встановленням строку дії
договору сторони встановили і строки
виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно з ч. 3
ст. 254 ЦК України спливає у відповідне
число останнього місяця строку.

Як встановлено судом, банк звернувся до
суду з вимогами про стягнення з ОСОБА_3
заборгованості за кредитом у квітні 2012
року, включивши до позовних вимог як
суму заборгованості по кредиту, так і
суму пені та процентів, які відповідач
припинив погашати з травня 2008 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови в позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України). Для окремих видів
вимог законом встановлена спеціальна
позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК
України передбачає, що позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права (ч. 1 ст. 261 ЦК
України).

У даній справі судами встановлено, що
згідно з умовами кредитного договору
позичальник зобов'язаний здійснювати
повернення кредиту частинами
(щомісячними платежами) та щомісячно
сплачувати проценти за користування
кредитом, а також встановлено
відповідальність за порушення їх
сплати.

Оскільки умовами договору встановлені
окремі самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового платежу і
початок перебігу позовної давності за
кожний черговий платіж починається з
моменту порушення строку його
погашення.

Таким чином, оскільки умовами договору
погашення кредиту та процентів повинно
здійснюватися позичальником частинами
кожного місяця, початок позовної
давності для стягнення цих платежів
необхідно обчислювати з моменту
(місяця, дня) невиконання позичальником
кожного із цих зобов'язань.

Зазначена правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від 6
листопада 2013 року у справі № 6-116цс13.

У порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК
України суди на вищезазначені
положення закону та обставини справи
уваги не звернули, належної оцінки їм
не дали та через неправильне
застосування норм матеріального права
ухвалили помилкове рішення в частині
стягнення процентів за користування
кредитом та пені.

Ураховуючи викладене, ухвалені судові
рішення в частині стягнення з ОСОБА_3 на
користь ПАТ «Родовід Банк» відсотків
за користування кредитом та пені
законними та обґрунтованими визнати не
можна, а тому вони підлягають
скасуванню з підстав, передбачених ч. 2
ст. 338 ЦПК України, з передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

В частині стягнення з ОСОБА_3
заборгованості за кредитом у сумі 24 068
406 грн 77 коп. судові рішення не
оскаржуються, а тому касаційному
перегляду в цій частині не підлягають.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 -
ОСОБА_4, задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 4 липня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 20
листопада 2013 року в частині стягнення з
ОСОБА_3 на користь публічного
акціонерного товариства «Родовід
Банк» відсотків за користування
кредитом у розмірі 7 928 279 грн 79 коп. та
пені в розмірі 293 800 836 грн 29 коп.
скасувати, справу в цій частині
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
О.В. Закропивний

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко