Справа №642/3011/14-ц
Провадження №2/642/854/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Харків
16 червня 2014 року

Ленінський районний суд м. Харкова в
складі судді Скляренка С.О., при
секретарі - Островерховій О.Г.,
розглянувши у судовому засіданні у м.
Харкові цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у
справах дітей Московського району
Управління Служб у справах дітей
Департаменту праці та соціальної
політики Харківської міської ради про
надання дозволу на виїзд з України
громадянину, який не досяг 16-річного
віку, без згоди та супроводу батька, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду з позовом
до ОСОБА_2 про надання дозволу на
тимчасовий виїзд дитини за межі
України без згоди та супроводу батька,
мотивуючи тим, що вона перебувала у
шлюбі з відповідачем до 13.05.2011 року,
коли їх шлюб згідно рішення
Московського районного суду м. Харкова
був розірваний. Від шлюбу мають
малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
який мешкає разом з позивачкою та
перебуває на її утриманні. Відповідач
участі у вихованні сина та догляді за
ним не приймає. Всі родичі позивача
мешкають у Белгородській області РФ,
постійно запрошують її з сином
відвідати їх, зокрема й цього літа.
Відповідач спочатку погодився на
підписання нотаріально посвідченої
заяви про надання його згоди на перетин
сином кордону у її супроводі та дозвіл
на виготовлення проїзного документу
дитини, а потім став висувати умови для
її підписання, відмовився прийти до
нотаріальної контори. Позивачка
зазначила, що вона не має наміру
залишатись на постійне місце
проживання в РФ, оскільки має постійне
місце проживання, місце роботи. Виїзд з
дитиною до Белгородської області має
на меті відпочинок у рідних, загальний
розвиток та оздоровлення сина. У
зв'язку з цим, вона просить надати
дозвіл на тимчасовий за межі України з
01 червня 2014 року по 31 серпня 2014 року її
сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди
батька ОСОБА_2, а також просить надати
дозвіл на виготовлення проїзного
документа на ім'я ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
без згоди батька ОСОБА_2

В судове засідання позивачка з'явилася,
позовні вимоги підтримала в повному
обсязі, посилаючись на наведені у
позові підстави.

Відповідач в судове засідання також
з'явився, проти задоволення позову
заперечував у повному обсязі,
зазначивши, що занепокоєний можливістю
позивачки залишитися з сином у
Белгородській області, оскільки вона
не дає можливості бачитися їм у м.
Харкові.

Представник третьої особи - Служба у
справах дітей Московського району
Управління Служб у справах дітей
Департаменту праці та соціальної
політики Харківської міської ради в
судове засідання не з'явився, про дату
та час слухання справи повідомлений
був належним чином, причини неявки суду
невідомі.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
вивчивши матеріали справи, дослідивши
наявні в матеріалах справи докази у їх
сукупності, вважає , що позовні вимоги
не підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається із матеріалів справи,
сторони перебували в зареєстрованому
шлюбі, однак 13.05.2011 року шлюб було
розірвано за рішенням Московського
районного суду м. Харкова, про що
мається відмітка у паспорті позивачки.

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом із
позивачкою та знаходиться на її
утриманні.

Згідно ст. 141 СК України батьки мають
рівні права та обов'язки щодо дитини,
розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України
батьки зобов'язані піклуватися про
здоров'я дитини, її фізичний, духовний
та моральний розвиток.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України
"Про охорону дитинства" батько і мати
мають рівні права та обов'язки щодо
своїх дітей. Предметом основної
турботи та основним обов'язком батьків
є забезпечення інтересів своєї дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено, що
фізична особа, яка не досягла
шістнадцяти років, має право на виїзд
за межі України лише за згодою батьків
(усиновлювачів), піклувальників та в
їхньому супроводі або в супроводі осіб,
які уповноважені ними. Водночас
фізична особа, яка досягла шістнадцяти
років, має право на вільний самостійний
виїзд за межі України.

Порядок виїзду за кордон дітей
громадян України визначено Законом
України «Про порядок виїзду з України і
виїзду в Україну громадяни України»
від 21 січня 1994 року №3857-ХІІ, постановою
КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 «Про
затвердження Правил перетинання
державного кордону громадянами
України», Правилами оформлення і
видачі паспорта громадянина України
для виїзду за кордон і проїзного
документа дитини, їх тимчасового
затримання та вилучення, затверджених
постановою КМУ від 31 березня 1995 р. №231
(із змінами).

Правила перетинання державного
кордону громадянами України,
затверджені Постановою Кабінету
Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 із
змінами і доповненнями, передбачають,
що перетинання державного кордону для
виїзду за межі України громадянами, які
не досягли 16-річного віку, здійснюються
лише за згодою обох батьків
(усиновлювачів) та в їх супроводі або в
супроводі осіб, уповноважених ними, які
на момент виїзду з України досягли
18-річного віку. Виїзд за межі України
громадян, які не досягли 16-річного віку,
в супроводі одного з батьків або інших
осіб, уповноважених одним з батьків за
нотаріально посвідченою згодою, згода
другого з батьків не вимагається у разі
пред'явлення рішення суду про надання
дозволу на виїзд з України громадянину,
який не досяг 16-річного віку, без згоди
та супроводу другого з батьків.

Правилами оформлення і видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон і проїзного документа дитини, їх
тимчасового затримання та вилучення,
затверджених постановою КМУ від 31
березня 1995 р. №231 (із змінами) визначено
зокрема, що виїзд неповнолітніх
громадян України за межі території
України здійснюється за одним із таких
документів: паспорт громадянина
України для виїзду за кордон, виданий
дітям громадянам України згідно з цими
правилами; проїзний документ дитини,
виданий відповідно до Правил; паспорт
громадянина України для виїзду за
кордон одного з батьків, у який,
відповідно до Правил, записано дитину,
яка прямує у його супроводі через
державний кордон.

Статтею 18 цих Правил передбачено, що
оформлення паспорта/проїзного
документа здійснюється на підставі
заяви батьків (законних представників
батьків чи дітей), а у разі, коли батьки
не перебувають у шлюбі між собою, - того
з них, з ким проживає дитина,
справжність підпису яких засвідчено
нотаріально. За наявності заперечень
одного з батьків документ може бути
оформлено на підставі рішення суду.

Виїзд за межі України громадян, які не
досягли 16-річного віку, у супроводі
одного з батьків або у супроводі осіб,
які уповноважені одним з батьків за
нотаріально посвідченою згодою,
здійснюється:

1) за нотаріально посвідченою згодою
другого з батьків із зазначенням
держави прямування та відповідного
часового проміжку перебування у цій
державі, якщо другий з батьків не
перебуває у пункті пропуску через
державний кордон;

2) без нотаріально посвідченої згоди
другого з батьків: коли другий з
батьків є іноземцем або особою без
громадянства, що підтверджує запис про
батька у свідоцтві про народження
дитини, і він відсутній у пункті
пропуску; коли у паспорті громадянина
України для виїзду за кордон, з яким
прямує громадянин, який не досяг
16-річного віку, або проїзному документі
є відповідний запис про вибуття на
постійне місце проживання за межі
України чи відмітка про взяття на
консульський облік в дипломатичному
представництві України за кордоном;

3) у разі пред'явлення оригіналів
документів або їх нотаріально
посвідчених копій:

свідоцтва про смерть другого з батьків;

рішення суду про позбавлення
батьківських прав другого з батьків;

рішення суду про визнання другого з
батьків безвісно відсутнім;

рішення суду про визнання другого з
батьків недієздатним;

рішення суду про надання дозволу на
виїзд за межі України громадянина, який
не досяг 16-річного віку, без згоди та
супроводу другого з батьків;

довідки про народження дитини, виданої
відділом реєстрації актів цивільного
стану, із зазначенням підстав внесення
відомостей про батька відповідно до
частини першої статті 135 Сімейного
кодексу України (під час виїзду дитини
за кордон у супроводі одинокої матері).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує,
чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи; які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин.

Відповідно до ч. 3 статті 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Із змісту позовної заяви вбачається, що
ОСОБА_1 має бажання та можливість
виїзду з сином до Белгородської
області РФ, де може забезпечити
відпочинок, оздоровлення дитини. Також
вона зазначила, що у Белгородській
області мешкають всі її родичі, які
постійно запрошують її з сином
відвідати їх.

Разом з тим, доводи позивачки стосовно
того, що дитині потрібно виїхати на
територію РФ у Белгородську область з
метою спілкування з родичами, які їх
запрошують, що неможливо здійснити на
території України, а також того, що вони
там мешкають та запрошують її до себе,
не можуть вважатися достовірно
встановленими, оскільки не
підтверджуються жодним належним та
допустимим доказом.

За таких обставин, аналізуючи зібрані у
справі докази у їх сукупності, доводи і
заперечення сторін, суд приходить до
висновку щодо недостатності правових
підстав для задоволення позовних
вимог, оскільки не доведені обставини,
на які посилається позивачка як на
підставу позовних вимог, не надано
достатніх доказів в обґрунтування цих
вимог.

У зв`язку із вищевикладеним також не
підлягають задоволенню позовні вимоги
ОСОБА_1 щодо стягнення на її користь з
відповідача судового збору у сумі 243,60
грн.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 10, 11, 57, 60, 61, 209, 212 - 215 ЦПК України,
ст. 313 ЦК України, ст. ст. 141, 150, 154, 155, 157 СК
України, Законом України «Про порядок
виїзду з України і в'їзду в Україну
громадян України», суд -

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
Служба у справах дітей Московського
району Управління Служб у справах
дітей Департаменту праці та соціальної
політики Харківської міської ради про
надання дозволу на виїзд з України
громадянину, який не досяг 16-річного
віку, без згоди та супроводу батька -
відмовити за недостатністю доказів.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня проголошення рішення.

Суддя:

С.О.Скляренко