У х в а л а

02 червня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Штелик С.П., суддів:
Дем'яносова М.В., Мартинюка В.І.,Касьяна
О.П., Попович О.В.,розглянувши у судовому
засіданні заяву Товариства з обмеженою
відповідальністю Фірма «Т.М.М.» про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 2 жовтня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_6 до Товариства
з обмеженою відповідальністю Фірма
«Т.М.М.» про стягнення пені за
договором,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до
товариства з обмеженою
відповідальністю Фірма «Т.М.М.» про
стягнення 15 202 грн 43 коп. пені за
невиконання умов договору
інвестування нерухомості від 12 січня
2006 року та 229 грн 40 коп. судових витрат.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 20 березня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 25 червня
2013 року, позов задоволено.

2 жовтня 2013 року ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ відповідачу відмовлено у
відкритті касаційного провадження у
справі на підставі п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК
України.

У лютому 2014 року відповідач подав заяву
про перегляд цієї ухвали з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник зазначає:

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 9 квітня 2012 року
у справі про стягнення пені та визнання
права власності, якою позивачу
відмовлено у відкритті касаційного
провадження за його касаційною скаргою
на рішення суду першої інстанції та
ухвалу апеляційного суду про часткове
задоволення позову;

- постанову Вищого господарського суду
України від 30 березня 2011 року у справі
про стягнення коштів, якою постанову
апеляційного суду про залишення без
змін рішення місцевого суду про
відмову у задоволенні позову залишено
без змін;

- ухвалу колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 12 вересня 2011 року у справі про
стягнення боргу за кредитними
договорами, якою ухвалу апеляційного
суду про залишення без змін рішення
суду першої інстанції про задоволення
позову залишено без змін;

- постанову Верховного Суду України від
6 листопада 2013 року.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №11 «Про судову практику
застосування ст. ст. 353-360 ЦПК України»
постанова Верховного Суду України від 6
листопада 2013 року, на яку посилається
заявник як на приклад неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих норм
матеріального права, не входить до
переліку судових рішень, на які може
здійснюватись це посилання, оскільки
вона ухвалена Верховним Судом України
не як судом касаційної інстанції.

В обґрунтування заяви про перегляд
відповідач посилається на ті
обставини, що судами касаційної
інстанції при вирішенні подібних
спорів неоднаково застосовані ч. 4 ст. 3
Закону України «Про запобігання впливу
світової фінансової кризи на розвиток
будівельної галузі та житлового
будівництва», ст. 253, п. 5 ст. 261. ст. 256, 257,
258, 266, 549 Цивільного кодексу України, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах.

Перевіривши доводи заяви, зміст
судових рішень, на які посилається
заявник, та судового рішення, про
перегляд якого подана заява, колегія
суддів дійшла висновку, що у допуску
справи до провадження Верховного Суду
України потрібно відмовити з таких
підстав.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України заява
про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Під судовими рішеннями у подібних
правовідносинах потрібно розуміти
такі, де тотожними є предмет спору,
підстави позову, зміст позовних вимог
та встановлені судом фактичні
обставини, а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Зі змісту ухвали суду касаційної
інстанції, про перегляд якої подана
заява, вбачається, що суд касаційної
інстанції погодився з висновками судів
попередніх інстанцій про те, що позивач
виконав свої зобов'язання за
інвестиційним договором, а відповідач
всупереч умовам договору не направив
позивачу повідомлення про готовність
машиномісця до передачі, дійшов
висновку про стягнення з відповідача
на користь позивача пені в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
суми фактично внесених інвестором
грошових коштів за кожний день
прострочення за період з 14 лютого 2012
року по 13 лютого 2013 року.

При цьому судом не застосовувалася ч. 4
ст. 3 Закону України «Про запобігання
впливу світової фінансової кризи на
розвиток будівельної галузі та
житлового будівництва», оскільки
предметом спірного інвестиційного
договору є машиномісце, а не житло і в
такому випадку цей закон застосуванню
не підлягає, крім того, судом
встановлено, що перебіг позовної
давності до вимог про стягнення пені
переривався, тому він не пропущений і
позовна давність судом не
застосовувалась.

Зі змісту ухвали суду касаційної
інстанції від 9 квітня 2012 року, на яку
посилається відповідач, як на приклад
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
вбачається, що суд касаційної
інстанції погодився з висновками судів
попередніх інстанцій про відмову у
задоволенні позову про стягнення пені
за прострочення виконання зобов'язань
за договором інвестування житла,
оскільки частиною 4 статті 3 Закону
України «Про запобігання впливу
світової фінансової кризи на розвиток
будівельної галузі та житлового
будівництва» передбачена заборона
нарахування та сплати забудовником
штрафних санкцій, передбачених
договорами на строк дії цієї статті, а
мораторій на стягнення штрафних
санкцій було продовжено ще на строк 12
місяців.

Отже, в даному випадку обставини справ
є різними та судами їм надана
відповідна оцінка, а відтак
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах, не
відбулось.

Зі змісту судових рішень судів
касаційної інстанції від 12 вересня
2011 року та 30 березня 2011 року, на які
також посилається відповідач, як на
приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, вбачається, що вони
постановлені у спорах з приводу
стягнення заборгованості за кредитним
договором та стягнення грошових коштів
з договору перевезення.

Отже відносини, що склались між
сторонами в даному випадку не є
подібними.

За таких обставин наведені заявником
доводи не містять ознаки, які згідно з
вимогами статті 355 ЦПК України є
підставою для перегляду судових рішень
суду касаційної інстанції, тому у
допуску справи до провадження
Верховного Суду України потрібно
відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів,

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_6
до Товариства з обмеженою
відповідальністю Фірма «Т.М.М.» про
стягнення пені за договором, за заявою
Товариства з обмеженою
відповідальністю Фірма «Т.М.М.» про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 2 жовтня 2013 року - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.П. Штелик

Судді:
М.В. Дем'яносов

О.П. Касьян

В.І. Мартинюк

О.В. Попович