У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Закропивного О.В., Лесько А.О., Луспеника
Д.Д.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про стягнення суми боргу, за
касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
Харківського районного суду
Харківської області від 20 листопада 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 12 лютого 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду із указаним позовом, у якому
просила стягнути із ОСОБА_5 борг у
розмірі 101 тис. грн. та судові
витрати.

В обґрунтування своїх вимог зазначала,
що 17 грудня 2012 року між сторонами було
укладено усний договір позики грошових
коштів на суму 101 тис. грн, які
відповідачка зобов'язалася повернути у
строк до 1 квітня 2013 року. На
підтвердження вказаного договору
позики відповідачкою було складено та
підписано розписку про отримання
вказаних коштів. Станом на 8 квітня 2013
року відповідачка свої зобов'язання за
договором позики добровільно не
виконала, на звернення та лист-вимогу
жодним чином не відреагувала, у зв'язку
із чим виникла необхідність захисту її
порушеного права у судовому порядку.

Рішенням Харківського районного суду
Харківської області від 20
листопада 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 12 лютого 2014 року, позов
ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто
із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 суму боргу
в розмірі 101 тис. грн. Вирішено питання
про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати оскаржувані судові рішення
та ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Зокрема, суд першої інстанції, з яким
погодився й суд апеляційної інстанції,
на підставі належним чином оцінених
доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК
України), дійшов правильного висновку
про те, що позов ОСОБА_4 підлягає
задоволенню, керуючись при цьому
нормами ст. ст. 1046, 1047, 1049, 1051 ЦК
України.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу і залишити судові
рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Харківського районного суду
Харківської області від 20
листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Харківської області
від 12 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
О.В. Закропивний

А.О. Лесько

Д.Д. Луспеник