Справа № 367/4136/13-ц Головуючий у І
інстанції Пархоменко О.В.Провадження №
22-ц/780/2763/14 Доповідач у 2 інстанції
АнтоненкоКатегорія 19
РІШЕННЯ

Іменем України

13 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді - Антоненко В.І.,

суддів: Гуля В.В., Касьяненко Л.І.,

за участю секретаря - Ромашини І.В.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне
рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 03 вересня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про стягнення суми грошових коштів.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення осіб, які
беруть участь у справі, перевіривши
матеріали справи та доводи скарги,
колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення
суми грошових коштів, посилаючись на
те, що 26 листопада 2010 року позивач та
ОСОБА_1 уклали попередній договір про
укладення в майбутньому договору
купівлі-продажу (основний договір)
частини житлового будинку,
розташованого на земельній ділянці за
адресою: АДРЕСА_1. Згідно з умовами
даного договору ОСОБА_2 передав, а
ОСОБА_1 прийняв до підписання договору
суму грошових коштів у розмірі 257 355 грн.
Крім того, відповідач також повинен був
підготувати за свій рахунок та у строк
до укладання основного договору
документи, необхідні для нотаріального
посвідчення договору купівлі-продажу.
Також сторони домовились, що основний
договір має бути укладений у строк не
пізніше І кварталу 2012 року, а вартість
об'єкту буде становити 32 350 доларів США
на дату укладання попереднього
договору. Грошові кошти у розмірі 257 255
грн., які позивач передав відповідачу є
еквівалентними 32 250 доларам США.
Позивач зазначав, що сплачена ним
відповідачеві сума грошових коштів у
розмірі 257 355 грн. є авансом та підлягає
поверненню. Позивач направив
відповідачу 14 грудня 2012 року
рекомендованого листа з описом
вкладення та повідомленням про
вручення, яким просив відповідача
повідомити його про день, час і місце
укладання основного договору, але
відповідач відмовився у прийнятті
такого листа та не повідомив його про
день, час і місце укладання основного
договору іншим способом. У зв'язку із
викладеним позивач просив стягнути з
ОСОБА_1 на його користь суму грошових
коштів у розмірі 257 355 грн. та вирішити
питання про розподіл судових витрат по
справі.

Заочним рішенням Ірпінського міського
суду Київської області від 03 вересня 2013
року позов задоволено. Стягнено з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму коштів у
розмірі 257 355 грн. Вирішено питання щодо
розподілу судових витрат по справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення суду і ухвалити нове
рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права та невідповідність висновків
суду обставинам справи.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним та обгрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обгрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

По справі встановлено, що 26 листопада
2010 року позивач та ОСОБА_1 уклали
попередній договір про укладення в
майбутньому договору купівлі-продажу
(основний договір) частини житлового
будинку, розташованого на земельній
ділянці за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 3-5). 14
грудня 2012 року позивач звертався до
відповідача з листом про укладання
основного договору купівлі-продажу
житлового приміщення № 4 - частини
житлового будинку, розташованого на
земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1, а
також просив повідомити його про місце,
дату та час укладання Основного
договору у спосіб, визначений
попереднім договором (а. с. 7).

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд виходив з положень ст. ст. 386,
387, 391, 570, 635 ЦК України та прийшов до
висновку, що позовні вимоги є
обґрунтованими та підтверджуються
матеріалами справи, а позов підлягає
задоволенню.

З таким висновком суду погодитись не
можна, оскільки він суперечить вимогам
закону та обставинам справи.

Відповідно до положень ст. 635 ЦК України
попереднім є договір, сторони якого
зобов'язуються протягом певного строку
(у певний термін) укласти договір у
майбутньому (основний договір) на
умовах, встановлених попереднім
договором. Попередній договір
укладається у формі, встановленій для
основного договору, а якщо форма
основного договору не встановлена, - у
письмовій формі.

Положеннями ст. 657 ЦК України
передбачено, що договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
єдиного майнового комплексу, житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації, крім договорів
купівлі-продажу майна, що перебуває в
податковій заставі.

Проте наданий до суду першої інстанції
попередній договір від 26 листопада 2010
року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, не
відповідає вимогам вищевикладених
норм права та відповідно до положень
ст. ст. 58-59 ЦПК України не може бути
належним та допустимим доказом на
підтвердження того, що між сторонами
було укладено попередній договір про
купівлю в майбутньому житлового
будинку, оскільки такий договір мав би
бути нотаріально посвідченим (а. с. 3-5).

Крім того, у матеріалах справи відсутні
будь-які докази, які б підтверджували
доводи позивача про передачу ним
ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 257 255 грн..

Відповідно до положень ч. 4 ст. 60 ЦПК
України, доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

У зв'язку з викладеним, висновок суду
першої інстанції про задоволення
позовних вимог позивача є передчасним
та суперечить вимогам закону, оскільки
суд не встановив фактичних обставин
справи, неправильно визначився з
характером спірних правовідносин та
нормою матеріального права, не
застосував закон, який підлягав
застосуванню.

За наведених обставин колегія суддів
прийшла до висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
позову про стягнення суми грошових
коштів з ОСОБА_1

Керуючись ст. ст. 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Ірпінського міського
суду Київської області від 03 вересня 2013
року скасувати та ухвалити нове
рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про стягнення суми грошових
коштів - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: