У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 червня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А., суддів:
Леванчука А.О., Мазур Л.М.,
Маляренка А.В., Нагорняка В.А.,
розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про
визнання договору купівлі-продажу
дійсним, визнання права власності на
квартиру та за зустрічним позовом
ОСОБА_8 до ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_6 про
визнання правочинів недійсними та
визнання права власності на квартиру,
за касаційними скаргами ОСОБА_10 та
ОСОБА_8 на рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 25 квітня

2013 року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 12 лютого 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2010 року ОСОБА_6 звернувся з
позовом до ОСОБА_7 про визнання
договору купівлі-продажу

№ У-12-1373-Н дійсним, визнання права
власності на квартиру АДРЕСА_7.

Позивач посилався на те, що договір
купівлі-продажу за

№ У-12-1373-Н від 28 грудня 1996 року укладено
і зареєстровано брокерською конторою
№ 1024 Харківської універсальної біржі.
У червні 2010 року він звернувся до
Харківського міського бюро технічної
інвентаризації з заявою про реєстрацію
договору купівлі-продажу квартири, але
йому було відмовлено в реєстрації на
підставі того, що договір є недійсним,
оскільки нотаріально не посвідчений.

ОСОБА_6 просив суд визнати договір
купівлі-продажу №
У-12-1373-Н від 28 грудня 1996 року квартири
АДРЕСА_7 дійсним та визнати право
власності на вказану квартиру.

У травні 2011 року ОСОБА_8 звернувся до
суду із зустрічним позовом, в якому
посилався на те, що на початку він разом
зі своїми батьками

ОСОБА_11, ОСОБА_12 вирішив продати
квартиру АДРЕСА_3, а за виручені кошти
придбати рівноцінну квартиру в
Орджонікідзевському районі м. Харкова
з метою наближення батьків до його
фактичного місця проживання. Для
виконання дій пов'язаних з
приватизацією квартири, продажем
квартири, він та його батьки надали
нотаріально посвідчену довіреність
ОСОБА_13 Проте всім цим процесом
керувала його знайома ОСОБА_9, як
досвідчений ріелтер. Саме з її
ініціативи всі документи щодо продажу
квартири посвідчувалися на
Харківській універсальній біржі.
Частину грошових коштів від продажу
квартири

АДРЕСА_3, а саме 7 300 доларів США, ОСОБА_13
передав ОСОБА_9 для придбання нової
квартири для нього та ОСОБА_11, ОСОБА_12
Коли нові покупці стали вимагати від
його батьків звільнити квартиру
АДРЕСА_3, ОСОБА_9 запропонувала йому та
батькам для придбання декілька
варіантів квартир, однак ці квартири
його батьків не зацікавили. Через
відсутність житла його батьки
погодилися тимчасово оселитися у
квартирі

АДРЕСА_7, яку ОСОБА_9 придбала та
оформила на своє ім'я, а не на ім'я
ОСОБА_11, ОСОБА_12 Позивач вважав, що
ОСОБА_9 ввела його в оману та
неправомірно уклала договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_7 на
своє ім'я, тобто угоду, що була
спрямована на незаконне заволодіння
майном, а після звернення його до
правоохоронних органів та порушення
кримінальної справи відносно ОСОБА_14,
ОСОБА_13, ОСОБА_9 остання у грудні 1996 року
двічі перепродала квартиру спочатку
ОСОБА_7, а коли вона дізналася, що в
квартирі мешкають люди похилого віку,
зажадала від ОСОБА_9 скасування
недійсної угоди та повернення коштів.
Квартиру за допомогою ОСОБА_9 продали
ОСОБА_6, який ніякого відношення до неї
не мав, тому просив визнати договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_7,
посвідчений акціонерним товариством
Харківська товарна біржа 16 липня 1996
року за № У-12-1373-Н на ім'я ОСОБА_9
частково недійсним (в частині, що
стосується покупця) та визнати
покупцями за цим договором ОСОБА_8 на 1/3
частину квартири, його батька ОСОБА_11
на 1/3 частину квартиру та його матір
ОСОБА_12 на 1/3 частину квартири.
Витребувати у ОСОБА_7 з чужого
незаконного володіння квартиру
АДРЕСА_7 в

м. Харкові. Визнати договір-продажу
квартири АДРЕСА_7, посвідчений 28 грудня
1996 року акціонерним товариством
Харківська товарна біржа за № У-12-1373-Н,
укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_6
недійсним, оскільки ця угода є мнимою.
Визнати за ним право власності на
квартиру АДРЕСА_7: на 1/3 частину - згідно
договору купівлі-продажу від 16 липня 1996
року, укладеного в акціонерному
товаристві Харківська товарна біржа за
№ У-12-1373-Н та на 2/3 частини - у порядку
спадкування після смерті його батька
ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та
матері ОСОБА_12, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1. Стягнути з ОСОБА_9 100 тис.
грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від

25 квітня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 12 лютого 2014 року, позов
ОСОБА_6 задоволено. Визнано договір №
У-12-1373-Н від 28 грудня 1996 року
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_7,
укладений між ОСОБА_7 і ОСОБА_6,
посвідчений акціонерним товариством
«Харківська Універсальна біржа»,
дійсним. Визнано за ОСОБА_6 право
власності на квартиру АДРЕСА_7 на
підставі договору купівлі-продажу
№ У-12-1373-Н від 28 грудня 1996 року. У
задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_8 - відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_8 просить
скасувати ухвалені у справі судові
рішення, мотивуючи свої доводи
порушенням судами норм матеріального
та процесуального права, із ухваленням
нового рішення у справі про
задоволення його позовних вимог і та
відмову в задоволенні первісного
позову ОСОБА_6

ОСОБА_10, у поданій до суду касаційній
скарзі, ставить питання про скасування
ухвалених у справі судових рішень в
частині задоволення позову ОСОБА_6, із
ухваленням у цій частині нового
рішення у справі про відмову в
задоволенні його позовних вимог,
посилаючись на порушення судами у цій
частині норм матеріального та
процесуального права.

Касаційні скарги підлягають
частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Зазначеним вимогам судові рішення не
відповідають.

Так, судами попередніх інстанцій
встановлено, що 16 липня 1996 року ОСОБА_15,
ОСОБА_16, ОСОБА_19 та ОСОБА_9 уклали
договір купівлі-продажу №У-07-935-Н,
згідно з яким ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17 продали, а ОСОБА_9 придбала за
1 000 000 000 крб. квартиру АДРЕСА_7.
Договір купівлі-продажу квартири
підписано ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_19,
ОСОБА_9 та зареєстровано в AT
Харківська універсальна біржа на
підставі біржового контракту № Б-07-935-Н
від 16 липня 1996 року. Вказаний договір
зареєстровано в Харківському міському
бюро технічної інвентаризації 17 липня
1996 року за № П-7-8398.

24 грудня 1996 року ОСОБА_9 та ОСОБА_7
уклали договір купівлі-продажу № Н29-6839,
відповідно до якого ОСОБА_9 продала, а
ОСОБА_7 придбала за 6 232 грн. квартиру
АДРЕСА_7. Договір купівлі-продажу
квартири підписано ОСОБА_9, ОСОБА_7 та
зареєстровано на Харківській товарній
біржі «Слобода» на підставі біржового
контракту № Н29-6839. Крім того,
цей договір було зареєстровано в
Харківському міському бюро технічної
інвентаризації 27 грудня 1996 року за №
П-7-8389, про що свідчить довідка КП
«Харківське міське бюро технічної
інвентаризації» № 23-14110 від 11 травня 2011
року.

28 грудня 1996 року ОСОБА_7 та ОСОБА_6
уклали договір купівлі-продажу
№У-12-1373-Н, згідно з яким ОСОБА_7 продала,
а ОСОБА_6 придбав за 6 232 грн. квартиру
АДРЕСА_7. Пунктом 1.7 договору
купівлі-продажу сторони передбачили,
що вартість відчужуваної квартири
виплачується покупцем продавцю
повністю до підписання цього договору.

Договір купівлі-продажу квартири
підписано ОСОБА_7, ОСОБА_6 та
зареєстровано в AT Харківська
універсальна біржа 28 грудня
1996 року за №У-12-1373- Н.

29 жовтня 1999 року ОСОБА_7 зареєструвала
шлюб з ОСОБА_20 у зв'язку із цим змінила
своє прізвище на ОСОБА_7.

Судами також було встановлено, що
ОСОБА_6 виконав свої зобов'язання за
договором купівлі-продажу від 28 грудня
1996 року, оскільки у відповідності до
його умов передав ОСОБА_7 грошові кошти
у сумі 6 233 грн.

Встановивши вищезазначені обставини у
справі, суд першої інстанції, з яким
погодився й апеляційний суд, дійшов
висновку про те, що договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_7 від 28
грудня 1996 року, укладений між ОСОБА_7 та
ОСОБА_6, є дійсним, а отже наявні
підстави для визнання за останнім
права власності на вказану квартиру на
підставі договору купівлі-продажу
№У-12-1373- Н від 28 грудня 1996 року.

Разом з тим, вирішуючи спір в частині
зустрічного позову ОСОБА_8, суд
встановив, що12 квітня 1996 року ОСОБА_8,
ОСОБА_11, ОСОБА_22 оформили на
ім'я ОСОБА_13 нотаріально посвідчену
довіреність, якою уповноважили
останнього продати належну їм на праві
власності квартиру АДРЕСА_8. 24
квітня 1996 року ОСОБА_13 діючи за
дорученням ОСОБА_8,
ОСОБА_11, ОСОБА_12 уклав на Харківській
товарній біржі «Слобода» договір
купівлі-продажу квартири, згідно з яким
продав квартиру АДРЕСА_8 покупцю
ОСОБА_23, а отримані від продажу
квартири кошти у розмірі 7 300 доларів
США не повернув власникам проданої
квартири, а розподілив між собою,
ОСОБА_14, ОСОБА_9, які кожний із них
використав на свій розсуд.

Постановою Київського районного суду
м. Харкова від 17 лютого 2011 року ОСОБА_14,
ОСОБА_13, ОСОБА_9 звільнені від
кримінальної відповідальності за ст.143
КК України (в редакції 1963 року)
внаслідок спливу строку давності
притягнення до кримінальної
відповідальності, а кримінальна справа
за обвинуваченням ОСОБА_14, ОСОБА_13,
ОСОБА_9 за ст. 143 КК України (в редакції
1963 року) закрита. Вказаною постановою
роз'яснено потерпілому ОСОБА_8 право
звернутися з позовом до ОСОБА_14,
ОСОБА_13, ОСОБА_9 про відшкодування
матеріальної шкоди, завданої йому
злочином, у порядку цивільного
судочинства.

Батько ОСОБА_8 - ОСОБА_25, помер
ІНФОРМАЦІЯ_2, а мати - ОСОБА_12 -
ІНФОРМАЦІЯ_3.

Доказів того, що ОСОБА_8 у визначеному
законом порядку прийняв спадщину після
смерті своїх батьків, суду надано не
було.

Отже, встановивши, що ОСОБА_8 не був
стороною у договорі купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_7, укладеному 16 липня 1996
року на AT Харківська універсальна
біржа між ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_19 та
ОСОБА_9; вказаною угодою не порушені
його особисті права та права його
батьків ОСОБА_25, ОСОБА_12, місцевий суд, з
яким погодився й апеляційний суд,
дійшов висновку про відмову у
задоволенні зустрічного позову.

Однак з такими висновками суду
погодитися не можна з огляду на
наступне.

Визнаючи дійсним договір № У-12-1373-Н від
28 грудня 1996 року купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_7, укладений між ОСОБА_7
і ОСОБА_6, посвідчений акціонерним
товариством «Харківська Універсальна
біржа», суд виходив із того, що у тексті
цього договору, а саме п. 1.15, містилося
роз'яснення, що згідно ст. 15 Закону
України «Про товарну біржу» угода,
зареєстрована на біржі не підлягає
нотаріальному посвідченню, тому
ОСОБА_8 не звертався за її
нотаріальним посвідченням.

Однак, зробивши такий висновок, суд не
врахував, що відповідно до ст. 227 ЦК
УРСР, яка діяла на час виникнення
спірних правовідносин, договір
купівлі-продажу жилого будинку повинен
бути нотаріально посвідчений, якщо
хоча б однією з сторін є громадянин.
Недодержання цієї вимоги тягне
недійсність договору.

У пункті 4 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 3 від
28 квітня 1978 року «Про судову практику
в справах про визнання угод
недійсними» зі змінами та доповненнями
роз'яснено, що з підстав недодержання
нотаріальної форми визнаються
недійсними тільки угоди, які
відповідно до чинного законодавства
підлягають обов'язковому
нотаріальному посвідченню, зокрема
договори довічного утримання; застави,
купівлі-продажу (у тому числі при
придбанні на біржових торгах).

Щоб не допустити неправильного
визнання дійсними угод на підставі ч. 2
ст. 47 ЦК УРСР, суд повинен перевірити, чи
підлягала виконана угода
нотаріальному посвідченню, чому вона
не була нотаріально посвідчена і чи не
містить вона протизаконних умов.

Вирішуючи спір, суд першої
інстанції й апеляційний суд зазначених
вимог не врахували та дійшли
помилкового висновку, що оспорювана
угода не підлягає нотаріальному
посвідченню, оскільки вона
зареєстрована на товарній біржі.

До того ж, суди не перевірили у
відповідності до ст. 15 Закону України
«Про товарну біржу» від 10 грудня 1991
року, чи були учасники угоди членами
біржі або брокерами, а в разі, якщо ні -
спірна угода не може бути визнана
біржовою операцією.

Крім того, суди не врахували вимог ст.
ст. 71, 75 ЦК УРСР та відповідно до них, не
перевірили наявність підстав (чи їх
відсутність) для застосування позовної
давності.

Оскільки неповнота з'ясування обставин
у справі та порушення зазначених норм
процесуального права унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення спору і ці порушення були
допущені як місцевим судом, так і
апеляційним судом, то рішення суду
першої інстанції та ухвала
апеляційного суду підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338, 345 ЦПК України
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду і цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_10 та ОСОБА_8
задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Харкова від 25 квітня

2013 року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 12 лютого 2014
року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А.
Макарчук Судді:

А.О. Леванчук
Л.М. Мазур
А.В. Маляренко
В.А. Нагорняк