АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-6340
Головуючий у1-й інстанції - Зінченко С.В.
Доповідач - Пікуль А.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2014 року. Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого
Пікуль А.А.

суддів
Невідомої Т.О.

ПобірченкоТ.І.

при секретарі
Кучер Є.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5 на
рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 12 березня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Науково-біотехнологічний центр
"Ензифарм", ОСОБА_6, Державної служби
інтелектуальної власності України,
треті особи: Приватне акціонерне
товариство "Біофарма", Державне
підприємство "Ензим", ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, про
визнання права власності на патенти,
вчинення дій та відшкодування збитків
і шкоди,

та за позовом ОСОБА_15 до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Науково-біотехнологічний центр
"Ензифарм", ОСОБА_6, Державної служби
інтелектуальної власності України,
треті особи: Приватне акціонерне
товариство "Біофарма", Державне
підприємство "Ензим", ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_16, ОСОБА_17,
ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, про визнання
права власності на патенти, вчинення
дій та відшкодування збитків і шкоди,

та за позовом ОСОБА_17 до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Науково-біотехнологічний центр
"Ензифарм", ОСОБА_6, Державної служби
інтелектуальної власності України,
треті особи: Приватне акціонерне
товариство "Біофарма", Державне
підприємство "Ензим", ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_16, ОСОБА_18,
ОСОБА_19, ОСОБА_20, про визнання права
власності на патенти, вчинення дій та
відшкодування збитків і шкоди,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 12 березня 2014 року
відмовлено у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Науково-біотехнологічний центр
"Ензифарм", ОСОБА_6, Державної служби
інтелектуальної власності України,
треті особи: Приватне акціонерне
товариство "Біофарма", Державне
підприємство "Ензим", ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, про
визнання права власності на патенти,
вчинення дій та відшкодування збитків
і шкоди.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 12 березня 2014 року
відмовлено у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_15 до Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Науково-біотехнологічний центр
"Ензифарм", ОСОБА_6, Державної служби
інтелектуальної власності України,
треті особи: Приватне акціонерне
товариство "Біофарма", Державне
підприємство "Ензим", ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_16, ОСОБА_17,
ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, про визнання
права власності на патенти, вчинення
дій та відшкодування збитків і шкоди.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 12 березня 2014 року
відмовлено у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_17 до Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Науково-біотехнологічний центр
"Ензифарм", ОСОБА_6, Державної служби
інтелектуальної власності України,
треті особи: Приватне акціонерне
товариство "Біофарма", Державне
підприємство "Ензим", ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_16, ОСОБА_18,
ОСОБА_19, ОСОБА_20, про визнання права
власності на патенти, вчинення дій та
відшкодування збитків і шкоди.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 подали апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на неповне з'ясування
обставин, які мають значення для
правильного вирішення справи,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи,
неправильне застосування норм
процесуального права, що призвело до
постановлення незаконного та
необґрунтованого рішення, просять
рішення суду скасувати та ухвалити
нове, яким задовольнити позовні вимоги
у повному обсязі (а.с.123-138).

Іншими позивачами - ОСОБА_15 та ОСОБА_17,
рішення суду не оскаржується.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А.,
пояснення учасників судового розгляду:
представника позивачів ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 - ОСОБА_21, яка підтримала подану
ними апеляційну скаргу та просила суд
її задовольнити, представника ТОВ
«Науково-біотехнологічний центр
«ЕНЗИФАРМ» та ОСОБА_6 - ОСОБА_22,
представника Державної служби
інтелектуальної власності України -
Запорожець Л.Г., які заперечували проти
задоволення апеляційної скарги,
з'ясувавши обставини справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія приходить до висновку про те,
що апеляційну скаргу слід відхилити з
таких підстав.

При ухваленні рішення суд першої
інстанції вважав встановленими
наступні обставини.

У встановленому законом порядку на ім'я
акціонерного товариства
«Науково-біотехнологічний центр
«Ензифарм» було видано патент України
НОМЕР_3 на винахід «ІНФОРМАЦІЯ_2» (дата
подання заявки 28 серпня 1995 року, дата
видачі - 15 липня 1997 року). Власником
вказаного патенту на момент його
видачі було акціонерне товариство
«Науково-біотехнологічний центр
«Ензифарм». Вказана юридична особа не є
учасником даної справи та згідно з
наявною у матеріалах справи випискою з
Єдиного державного реєстру юридичних
та фізичних осіб-підприємців відомості
про вказану юридичну особу у реєстрі
відсутні. Винахідниками у вказаному
патенті були вказані: ОСОБА_6, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_15, ОСОБА_17, ОСОБА_19,
ОСОБА_20

Позивачі були обізнані з тим, що
зазначені у патенті України НОМЕР_3 на
винахід у якості винахідників. Більш
того, позивачі були обізнані з тим, що
право на отримання патенту за вказаною
заявкою вони передали юридичній особі -
акціонерному товариству
«Науково-біотехнологічний центр
«Ензифарм».

Згідно з відомостями, поданими суду
Державною службою інтелектуальної
власності України, у виписці щодо
патенту України НОМЕР_3 на винахід
«ІНФОРМАЦІЯ_2», дія вказаного патенту
була припинена 28 серпня 2000 року, у
зв'язку із закінченням визначеного
законом строку його дії.

У встановленому законом порядку на ім'я
відповідача - ТОВ
«Науково-біотехнологічний центр
«Ензифарм» було видано деклараційний
патент України НОМЕР_2 на винахід
«ІНФОРМАЦІЯ_1» (дата подання заявки - 5
червня 2003 року, дата видачі - 15 березня
2004 року). Власником вказаного патенту
було ТОВ «Науково-біотехнологічний
центр «Ензифарм». Винахідниками у
вказаному патенті були вказані: ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_14, ОСОБА_16,
ОСОБА_18

Позивач був обізнаний з тим, що
зазначений у патенті України НОМЕР_2 на
винахід у якості винахідника. ОСОБА_4 не
заперечив свого підпису, який
міститься у додатку до заявки на
винахід на аркуші зі складом
винахідників винаходу «ІНФОРМАЦІЯ_1».
ОСОБА_5 не зазначена у вказаному
патенті у жодному статусі.

Відповідно до виписки щодо патенту
України НОМЕР_2 на винахід
«ІНФОРМАЦІЯ_1» - дія вказаного патенту
була припинена 5 червня 2008 року.

Патент України НОМЕР_3 на винахід
«ІНФОРМАЦІЯ_2» було видано без
проведення експертизи по суті на
підставі постанови Верховної Ради
України «Про введення в дію Закону
України «Про охорону прав на винаходи і
корисні моделі» №3769-XII від 23 грудня 1993
року., згідно з якою до створення
необхідної патентно-інформаційної
бази патенти України на винаходи
можуть видаватися без проведення
експертизи заявок по суті на строк до 5
років від дати подання заявки під
відповідальність його власника без
гарантії чинності патенту (п.3). Отже,
строк дії вказаного патенту сплив 28
серпня 2000 року у зв'язку із закінченням
визначеного законом 5-річного строку
його дії.

Стосовно деклараційного патенту
НОМЕР_2 на винахід «ІНФОРМАЦІЯ_1» судом
встановлено, що заявку № на
реєстрацію винаходу «ІНФОРМАЦІЯ_1»
було подано 5 червня 2003 року. На дату
подання вказаної заявки чинним був
Закон України «Про охорону прав на
винаходи і корисні моделі» від 15 грудня
1993 року з останніми змінами від 22
травня 2003 року. За приписами ст.1
указаного закону деклараційний патент
на винахід - різновид патенту, що
видається за результатами формальної
експертизи заявки на винахід;
формальна експертиза (експертиза за
формальними ознаками) - експертиза, у
ході якої встановлюється належність
зазначеного у заявці об'єкта до
переліку об'єктів, які можуть бути
визнані винаходами (корисними
моделями), і відповідність заявки та її
оформлення встановленим вимогам.

У зв'язку з не підтриманням чинності та
несплатою річного збору, з урахуванням
чинного на той час законодавства, дію
деклараційного патенту України НОМЕР_2
було припинено 5 червня 2008 року без
можливості його поновлення.

Отже, на момент звернення позивачів до
суду дія обох патентів, якими позивачі
обґрунтовують свої вимоги, припинена
на визначених законом підставах з
дотримання приписів чинного
законодавства України.

Стосовно деклараційного патенту
НОМЕР_2 на винахід "ІНФОРМАЦІЯ_1" спливли
усі визначені законом строки, протягом
яких дія вказаного патенту могла б бути
поновлена, а відтак і строк дії
вказаного патенту не може бути
продовжений жодним чином.

Також, ТОВ "НБЦ "Ензифарм", реалізувавши
своє право, визначене ст. 26 ЗУ "Про
охорону прав на винаходи і корисні
моделі", зверталось до ДП "Український
інститут промислової власності" із
клопотанням (№7 від 6 квітня 2006 року) про
проведення кваліфікаційної експертизи
заявки на видачу патенту України на
винахід.

За результатами розгляду вказаного
клопотання органом експертизи було
надано попередній висновок №74922 від 2
листопада 2006 року про невідповідність
винаходу умовам патентоздатності: за
пунктом 1 формули не має
винахідницького рівня та не є
промислово придатним.

Після отримання вказаного висновку
заявником - ТОВ «НБЦ «Ензифарм» було
подано клопотання № 01/07 від 12 січня 2007
року про припинення проведення
кваліфікаційної експертизи заявки на
видачу патенту України на винахід з
метою заміни деклараційного патенту на
винахід на патент на винахід.

Після цього річний збір за підтримання
чинності спірного деклараційного
патенту не сплачувався, всі визначені
законом строки, протягом яких мав
надійти документ про сплату річного
збору за підтримання чинності патенту,
спливли, а тому дія патенту була
припинена з 05 червня 2008 року у порядку,
визначеному ст. 32 Закону України «Про
охорону прав на винаходи і корисні
моделі» та на підставі чинного
законодавства України не може бути
поновлена жодним чином.

Лікарський засіб «Бластомуніл»
(порошок для приготування розчину для
ін'єкцій по 0,0006 г у флаконах N 5) був
зареєстрований в Україні згідно наказу
МОЗ України № 95 від 20 лютого 2004 року на
ім'я ТОВ «Науково-біотехнологічний
центр «Ензифарм» строком на п'ять
років. На вказаний лікарський засіб
було видане реєстраційне посвідчення
№ UA70610/01/01 від 26 лютого 2004 року. Згодом
лікарський засіб «Бластомуніл» було
перереєстровано на наступних п'ять
років згідно наказу МОЗ України № 147
від 11 березня 2009 року та видане
реєстраційне посвідчення № UА/0610/01/01
від 12 березня 2009 року.

На дату вирішення спору в Україні
чинним є реєстраційне посвідчення №
UА/0610/01/01 від 12 березня 2009 року на
лікарський засіб «Бластомуніл», який
пройшов процедуру державної
перереєстрації та перереєстрований
згідно наказу МОЗ України № 147 від 11
березня 2009 року. Отже, відповідно до ст.
9 Закону України «Про лікарські засоби»
лікарський засіб «Бластомінул»
зареєстрований на території України та
вважається дозволеним до застосування
в Україні.

Дія обох спірних патентів була
припинена на визначених законом
підставах та з урахуванням положень
Закону України «Про охорону прав на
винаходи і корисні моделі» не може бути
поновлена жодним чином.

У встановленому законом порядку на ім'я
акціонерного товариства
«Науково-біотехнологічний центр
«Ензифарм» було видано патент України
НОМЕР_3 на винахід «ІНФОРМАЦІЯ_2» (дата
подання заявки - 28.08.1995 р., дата видачі -
15.07.1997 р.). Власником вказаного патенту
на момент його видачі було акціонерне
товариство «Науково-біотехнологічний
центр «Ензифарм». На дату вирішення
спору вказана особа не є учасником
даної справи та в ЄДРПОУ інформація про
таку юридичну особу взагалі відсутня.

Винахідниками у вказаному патенті були
вказані: ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_15, ОСОБА_17, ОСОБА_19, ОСОБА_20.

Матеріали справи не містять доказів
того, що винахідники ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_17 та ОСОБА_15 реалізовували своє
право на отримання патенту, зверталися
до уповноваженого на той час органу,
який здійснював реєстрацію об'єктів
права інтелектуальної власності, як і
того, що власником вказаного патенту чи
будь-яким з відповідачів по справі
створювалися перешкоди у набутті ними
права власності на винахід
«ІНФОРМАЦІЯ_2».

Матеріали заявки № 95083935 містять
доданий до заявки список авторів
винаходу «ІНФОРМАЦІЯ_2», серед яких в
тому числі позивачі та треті особи
ОСОБА_15, ОСОБА_17, кожен з яких поставив
свій підпис, тим самим будучи обізнаним
зі своїм статусом - саме винахідника.
При цьому ні позивачі, ні ОСОБА_15, ні
ОСОБА_17 не були заявниками винаходу
«ІНФОРМАЦІЯ_2» (вказані винахідники не
реалізували своє право на отримання
патенту та не подали відповідну заявку
на отримання патенту на винахід, тобто
не набули статусу заявника за заявкою)
та відповідно з урахуванням положень
Закону України «Про охорону прав на
винаходи і корисні моделі» у редакції,
що діяла на дату подання заявки № 95083935
не могли стати власниками патенту
України НОМЕР_3 на винахід
«ІНФОРМАЦІЯ_2». Власником зазначеного
патенту стало акціонерне товариство
«Науково-біотехнологічний центр
«Ензифарм», яке подавало заявку № 95083935
(було заявником у розумінні чинного
законодавства України), та на дату
вирішення спору згідно даних ЄДРПОУ
вказану юридичну особу ліквідовано.

На ім'я відповідача ТОВ
«Науково-біотехнологічний центр
«Ензифарм» було видано деклараційний
патент України НОМЕР_2 на винахід
«ІНФОРМАЦІЯ_1» (дата подання заявки -
05.06.2003 p., дата видачі - 15.03.2004 p.).
Власником вказаного патенту було -
Товариство з обмеженою
відповідальністю
«Науково-біотехнологічний центр
«Ензифарм». Винахідниками у вказаному
патенті були вказані: ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_14, ОСОБА_16, ОСОБА_18.

В матеріалах справи відсутня будь-яка
угода між винахідниками винаходу
«ІНФОРМАЦІЯ_1» (заявка № ). ОСОБА_4,
як один з винахідників винаходу
«ІНФОРМАЦІЯ_1», не реалізував свого
права на отримання патенту. Матеріали
справи не містять доказів звернення
вказаної особи із заявкою про видачу
патенту на його ім'я.

Матеріали заявки № містять
доданий до заявки список авторів
винаходу «ІНФОРМАЦІЯ_1», серед яких в
тому числі позивач ОСОБА_4, який
поставив свій підпис, тим самим будучи
обізнаним зі своїм статусом - саме
винахідника. Всі фізичні особи - автори
вказаного винаходу, були перелічені в
якості винахідників при поданні заявки
№ .

ОСОБА_6 як фізична особа - винахідник
ніколи не подавала заявку на винахід
«ІНФОРМАЦІЯ_1» та ніколи не була
зазначена власником спірного
деклараційного патенту України НОМЕР_2;
її статус такий самий, як й інших
фізичних осіб - винахідник. В
матеріалах справи відсутні докази
того, що ОСОБА_6 здійснювала будь-які
дії від імені всіх співвинахідників
саме щодо винаходу «ІНФОРМАЦІЯ_1»
(заявка № ), правомірність яких
має підтверджуватись договором або
іншим документом, як не міститься
доказів того, що ОСОБА_6 як фізична
особа - винахідник діяла всупереч
інтересам інших винахідників чи з
порушенням їх особистих немайнових
прав.

Позивачка ОСОБА_5 та третя особа ОСОБА_15
і третя особа ОСОБА_17 були заявлені як
винахідники лише при поданні заявки №
95083935 на винахід «ІНФОРМАЦІЯ_2» за
патентом України НОМЕР_3.

Ні ОСОБА_5, ні ОСОБА_15, ні ОСОБА_17 не
внесли особистого творчого внеску у
створення винаходу «ІНФОРМАЦІЯ_1» за
заявкою № . Вони не були зазначені
авторами (винахідниками) винаходу
«ІНФОРМАЦІЯ_1», їх імена не були вказані
в заявці № та відповідно в
патенті НОМЕР_2. Матеріали справи не
містять доказів наявності особистого
творчого внеску вказаних фізичних осіб
у створення винаходу «ІНФОРМАЦІЯ_1» за
заявкою № .

Факт державної реєстрації лікарського
засобу «Бластомуніл» підтверджується
Реєстраційним посвідченням № UA/0610/01/01
від 12.03.2009 року, виданим відповідачу.
Вказане реєстраційне посвідчення
видано на підставі наказу Міністерства
охорони здоров'я України від 11.03.2009 року
№ 147.

Хіміко-фармацевтична промисловість є
одним із основних видів діяльності ТОВ
«Науково-біотехнологічний центр
«Ензифарм» (як юридичну особу було
створено 15.05.2003 р.), що підтверджується
даними ЄДРПОУ. Здійснюючи виробництво
та подальший продаж зареєстрованого
лікарського засобу «Бластомуніл»,
відповідач діє в межах чинного
законодавства України.

Будь-які правові підстави пов'язувати
строк дії реєстраційного посвідчення
на лікарський засіб зі строком дії
патенту України на винахід та/або
деклараційного патенту України на
винахід відсутні, оскільки вказані
строки встановлюються в рамках різних
за своєю суттю правовідносин,
регулюються різними
нормативно-правовими актами.

Відповідачами у справі заявлено про
необхідність застосування позовної
давності до заявлених позивачами та
третіми особами вимог, оскільки про
видачу спірних патентів позивачі та
треті особи з самостійними вимогами у
справі довідалися з дати публікації
відомостей про їх видачу.

За встановлених обставин районний суд
прийшов до висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
заявлених у рамках даної справи
позовних вимог.

Виходячи з наявних у матеріалах справи
та досліджених судом першої інстанції
письмових доказів суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про те,
що обставини, що мають значення для
справи, які суд вважав встановленими
при вирішенні справи доведені.

Висновки суду щодо підстав для відмови
у задоволенні позовних вимог
відповідають обставинам справи та
положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно
до спірних правовідносин застосовані
правильно.

Доводи апеляційної скарги позивачів
про те, що оскаржуване рішення ухвалене
з порушенням норм матеріального та
процесуального права, не можуть бути
прийняті судом апеляційної інстанції в
якості підстав для скасування
оскаржуваного рішення враховуючи
наступне.

Всі висновки суду першої інстанції
щодо необґрунтованості заявлених у
справі позовних вимог повно та
послідовно викладені у мотивувальній
частині оскаржуваного рішення (т.4,
а.с.111-118). Обставин, які б дали суду
апеляційної інстанції підстави для
спростування указаних висновків суду,
апеляційна скарга позивачів не
містить, в ході апеляційного розгляду
представник позивачів ОСОБА_21 також не
навела таких обставин.

Посилання апеляційної скарги на те, що
якщо б Державна служба інтелектуальної
власності України при перевірці
документів при подачі заявки на
винахід дотримувалась вимог ст. 463 ЦК
України, Правил складання та подання
заявки на видачу патенту України на
винахід і корисну модель, чинних на час
вчинення відповідних дій, то порушення
прав позивачів не відбулося б, є
безпідставними, суперечать фактичним
обставинам справи правильно
встановленим судом першої інстанції на
підставі наявних у матеріалах справи
письмових доказів та положенням норм
матеріального права, якими регулюються
спірні правовідносини. У цих
посиланнях сторона позивача вдається
до перекручування фактів на свою
користь.

Посилання апеляційної скарги на те, що
районним судом в ході розгляду справи
безпідставно не були витребувані
матеріали реєстраційних досьє на
лікарські засоби та безпідставно було
відмовлено у проведенні експертизи
об'єктів інтелектуальної власності, що
призвело до неправильного вирішення
позову, не можуть бути прийняті судом
апеляційної інстанції у якості підстав
для скасування оскаржуваного рішення
виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
заявлене ОСОБА_21 у районному суді
клопотання про призначення експертизи
та витребування доказів (т.4, а.с.32-35)
було у встановленому процесуальним
законом порядку розглянуте судом після
того, як була заслухана думка решти
присутніх у судовому засіданні осіб,
які беруть участь у справі, про що
постановлена мотивована ухвала про
відмову у задоволенні клопотання (т.4,
74-75; 78-82). Доводів на спростування
висновків районного суду, висловлених
у цій ухвалі, апеляційна скарга не
містить.

При повторній подачі цього ж
клопотання у суді апеляційної
інстанції представник позивачів не
зазначив суду у чому полягає
неправомірність відмови у задоволенні
клопотання районним судом, підстав
вважати відмову у задоволенні
клопотання неправомірною в ході
апеляційного розгляду не встановлено.
За таких обставин, ураховуючи
положення ч.2 ст. 303 ЦПК України, суд
апеляційної інстанції прийшов до
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення указаного
клопотання.

Посилання апеляційної скарги на те, що
відповідно до договору про переуступку
права на патент підприємству від 01.09.1995
(т.3, а.с.159-161) винахідники не мали наміру
передавати право власності на патент,
оскільки мова йшла лише про право і
порядок користування патентом, також є
безпідставними, оскільки сторона
позивача знову вдається до
перекручення фактів на свою користь.
Крім того, указаному договору та діям
позивачів у цій частині дана належна
оцінка у рішенні районного суду,
підстав для сумніву у правильності
якої доводи апеляційної скарги у цій
частині не містять.

Інші доводи апеляційної скарги (щодо
прав винахідників, порядку та строку
дії деклараційних патентів, порядку
одержання патенту на службовий винахід
тощо) за своїм змістом є повторенням
позиції позивачів у суді першої
інстанції, яка отримала належну оцінку
у рішенні суду. Обставин, які б могли
бути прийняті судом апеляційної
інстанції у якості підстав для
спростування висновків районного суду,
ці доводи також не містять.

Враховуючи викладене, апеляційний суд
приходить до висновку про те, що судом
першої інстанції дана належна оцінка
доводам сторін у сукупності з наданими
сторонами доказами, висновки суду
відповідають обставинам справи,
доводи, викладені у апеляційній скарзі,
не спростовують їх, тому підставдля
скасування оскаржуваного рішення
немає.

Керуючись ст.303, 307-308, 313-315 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5
відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 12 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Т.О.
Невідома

Т.І.Побірченко