Номер провадження: 22-ц/785/2944/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Сидоренко І. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі: головуючого
судді - Сидоренко І.П., суддів -
Погорєлової Є.С., Сєвєрової Є.С., при
секретарі - Колмакові В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 і
ОСОБА_3 на рішення Київського районного
суду м. Одеси від 21 січня 2014року по
справі за позовом ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди, завданих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, -

встановила:

04 вересня 2013року ОСОБА_2 і ОСОБА_3
звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4
про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позову позивачі
вказали, що 7 серпня 2010р. о 2 годині 10 хв.
на перехресті вулиць Краснова і
Адміральський проспект у місті Одесі
сталося ДТП, а саме: автомобіль марки
«Toyota Yaris», належний позивачу ОСОБА_3,
яким за дорученням керував ОСОБА_2,
зіткнувся з автомобілем марки «Hundai
Н-200» під керування водія ОСОБА_4

Постановою Київського райсуду м. Одеси
від 24 грудня 2010р. винним у скоєнні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст.124 КпАП України, був
визнаний ОСОБА_2, але з підстав,
визначених ст.38 КпАП України, ОСОБА_2 не
притягувався до адміністративної
відповідальності.

Постановою апеляційного суду Одеської
області від 09 лютого 2011р. постанову
Київського райсуду від 24 грудня 2010р.
було змінено і виключено з постанови
вказівку про винність ОСОБА_2 у
вчиненні адміністративного
правопорушення.

Тому позивачі вважають винним у
порушенні Правил дорожнього руху
ОСОБА_4, посилаючись на те, що саме
відповідач ОСОБА_4 скоїв виїзд на
регульоване перехрестя на заборонений
сигнал світлофору, що призвело до
зіткнення автомобілів. Внаслідок
зіткнення автомобілі отримали
механічні пошкодження. Згідно висновку
№3587 експертного авто-товарознавчого
дослідження від 19 квітня 2011р., розмір
матеріальної шкоди власнику
автомобіля марки «Toyota Yaris» складає
79946грн.94коп.

Позивачі просили суд стягнути з ОСОБА_4:

- на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в
сумі 79946грн.94коп., витрати на проведення
експертизи в сумі 788грн.99коп.;

- на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в
сумі 10000грн.;

- судові витрати на користь ОСОБА_3 в
сумі 807грн.36коп. і на користь ОСОБА_2 в
сумі 10000грн. за правову допомогу і
114грн.70коп. за сплату судового збору.

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнав та
вказав, що ДТП сталося з вини водія
ОСОБА_2, що підтверджується матеріалами
адміністративної справи, поясненнями
свідків, також відповідач просив про
застосування строку позовної давності,
вказав, що ДТП сталося у серпні 2010року,
а позов був заявлений лише 04 вересня
2013року.

Рішенням суду від 21 січня 2014року у
задоволені позову ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди, завданих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди -
відмовлено (а.с.71-73).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 і ОСОБА_3
просять рішення суду скасувати,
ухвалити нове рішення про задоволення
їх позову, посилаючись на те, що судом
необґрунтовано було відмовлено у
задоволені позову, без урахування усіх
обставин по справі (а.с.77-79).

Справа розглянута у відсутності
ОСОБА_3, який був сповіщений про
слухання справ в апеляційній
інстанції.

Колегія суддів, заслухав
суддю-доповідача, представників ОСОБА_2
і ОСОБА_4, вивчивши матеріали справи в
межах доводів апеляційної скарги,
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Згідно із ст.213 ЦПК України - рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення судового рішення суд
вирішує такі питання :

1) чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в
позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові
витрати;

7) чи є підстави допустити негайне
виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

Вказаним вимогам ЦПК України рішення
Київського районного суду від 21 січня
2014року відповідає, оскільки суд першої
інстанції повно з'ясував обставини
справи, перевірив наявність
відповідних доказів на підтвердження
вини ОСОБА_2 у скоєні ДТП та вірно
застосував норми матеріального права.

Відмовивши у задоволені позову, суд
першої інстанції дійшов до висновку, що
винним у порушенні Правил дорожнього
руху, що призвело до зіткнення
автомобілів, є водій ОСОБА_2

Судова колегія повністю погоджується з
вказаним висновком суду першої
інстанції, який відповідає вимогам
закону і обставинам по справі.

Судом першої інстанції було
встановлено та знайшло своє
підтвердження в суді апеляційної
інстанції, наступне.

7 серпня 2010р. о 02годині 10хв. на
перехресті вулиць Краснова і
Адміральський проспект у м. Одесі
сталося ДТП, а саме: автомобіль марки
«Toyota Yaris» під керуванням водія ОСОБА_2
зіткнувся з автомобілем марки «Hundai
Н-200» під керування водія ОСОБА_4

Причиною ДТП стало порушення водієм
ОСОБА_2 п.8.7.3.е Правил дорожнього руху,
оскільки він скоїв виїзд на
регульоване перехрестя на заборонений
сигнал світлофору.

Внаслідок зіткнення автомобілі
отримали механічні пошкодження. Згідно
висновку №3587 експертного
авто-товарознавчого дослідження від 19
квітня 2011р., розмір матеріальної шкоди
власнику автомобіля «Toyota Yaris» складає
79946грн.94коп.

Постановою Київського районного суду
м. Одеси від 24 грудня 2010р. ОСОБА_2 був
визнаний винним у скоєнні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст.124 КпАП України, але з
підстав, визначених ст.38 КпАП України
ОСОБА_2 не притягувався до
адміністративної відповідальності.

Постановою апеляційного суду Одеської
області від 9 лютого 2011р. постанову
Київського районного судум. Одеси від 24
грудян 2010р. було змінено і виключено з
постанови вказівку про винність ОСОБА_2
у вчиненні адміністративного
правопорушення.

Суд першої інстанції при таких
обставинах встановив вину ОСОБА_2 у
скоєні ДТП, дослідівши матеріали про
адміністративне порушення, в яких
міститься схема ДТП і висновок від 26
серпня 2010року №83088316
транспортно-трасологічного
дослідження механізму і обставин
зіткнення автомобілів під керуванням
ОСОБА_2 і ОСОБА_4

Вказаним висновком встановлено, що
автомобіль марки «Toyota Yaris» під
керуванням ОСОБА_2, рухаючись по вулиці
Краснова, виїхав на перехрестя на
заборонений «червоний» сигнал
світлофору, а автомобіль під
керуванням ОСОБА_4, рухаючись по
Адміральському проспекту, виїхав на
перехрестя на дозвільний «зелений»
сигнал світлофору. Вказані обставини
підтверджується показами свідків,
відеозаписом, зробленим робітниками
ДАІ.

Щодо застосування строків позовної
давності, суд першої інстанції вірно
вказав, що у даному випадку строк
позовної давності належить рахувати з
дня ухвалення апеляційним судом
Одеської області постанови від 09
лютого 2011р.

Не можуть бути прийняті до уваги
твердження позивачів, що у зв'язку з
тим, що постановою апеляційного суду
Одеської області від 09 лютого 2011р. було
змінено постанову Київського райсуду
від 24 грудня 2010р., та виключено з
постанови вказівку про винність ОСОБА_2
у вчиненні адміністративного
правопорушення, та винним у порушенні
Правил дорожнього руху є ОСОБА_4,
оскільки судом першої інстанції було
чітко встановлено, що саме ОСОБА_2
винний у Порушені Правил дорожнього
руху, що саме він скоїв виїзд на
регульоване перехрестя на заборонений
сигнал світлофору, що призвело до
зіткнення автомобілів.

В постанові апеляційного суду від 09
лютого 2011року лише формально зроблено
вказівку, що відеозапис, зроблений
працівниками ДАІ, який підтверджує
вину ОСОБА_2 у скоєні ДТП, викликає
сумнів (а.с.16-17). Але взагалі не
приведено ніяких мотивів і доводів
чому вказаний відеозапис викликає
сумнів, що саме порушено при її
складані.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх позовних вимог.
Позивачі не довели суду першої та
апеляційної інстанції обґрунтованість
своїх позовних вимог.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції повно і всебічно дослідив і
оцінив обставини по справі, надані
сторонами докази, правильно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює,
а доводи апеляційної скарги суттєвими
не являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 і ОСОБА_3 -
відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 21 січня 2014року - залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили ухвалою апеляційного
суду шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
І.П.Сидоренко

Судді:
Є.С.Сєвєрова

С.О. Погорєлова