Провадження № 2/0182/779/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ.

14.04.2014 року
м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд
Дніпропетровської області

у складі: головуючого - судді
Шестакової З.С.

при секретарі -
Пометій Є.Т.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Нікополі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, суд

встановив:

Позивач звернувся до суду із позовом до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Свої вимоги мотивує тим, що з
відповідачем він перебуває у шлюбі з 23
червня 1993 року, який був зареєстрований
у виконавчому комітеті
Червоногригорівської селищної Ради
Нікопольського району
Дніпропетровської області, про що
зроблений актовий запис № 23.

Від шлюбу мають трьох дітей: ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та
доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Шлюбні відносини між ними були
припинені в травні 2012 року через
несумісність характерів та постійних
сварок, в наслідок чого подружжя
втратили почуття кохання та взаємної
поваги один до одного. З травня 2012 року
вони перестали вести спільне
господарство та з того часу проживають
окремо. До того ж, на теперішній час у
позивача фактично склалась інша сім'я.

Враховуючи те, що примирення між
подружжя не можливе, ОСОБА_1 просив суд
задовольнити його позовні вимоги.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 на
позові наполягав та просив шлюб
розірвати.

Відповідач ОСОБА_2 з позовом
ознайомлена. Спочатку проти розірвання
шлюбу заперечила та просила надати
строк для примирення. Згодом
звернулась до суду із зустрічним
позовом про розподіл майна подружжя,
який ухвалою Нікопольського
міськрайонного суду від 14 квітня 2014
року був залишений без розгляду на
підставі поданою нею заяви про
залишення без розгляду. В судові
засідання 21 березня 2014 року та 14 квітня
2014 року не з'явилась без поважних
причин, про день та час розгляду справи
була належним чином повідомлена та
повістки були отримані її
представником ОСОБА_6, ніяких заяв про
розгляд справи без її участі до суду не
надходило.

Заслухавши думку сторін, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд
постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам одного з них, інтересам їхніх
дітей, що мають істотне значення.

Як встановлено судом, сторони
перебувають у шлюбі, зареєстрованому 23
червня 1993 року, у виконавчому комітеті
Червоногригорівської селищної Ради
Нікопольського району
Дніпропетровської області по актовому
запису № 23 (а.с. 4).

Від даного шлюбу подружжя ОСОБА_2 мають
трьох дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та доньку ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 5-7).

Сторони з травня 2012 року припинили
шлюбні відносини, та з того часу разом
не проживають, сімейні стосунки не
підтримують та спільного господарства
не ведуть.

Детально вивчивши та оцінивши мотиви
розлучення, повно та всебічно
з'ясувавши фактичні відносини
подружжя, суд приходить до висновку, що
причини, які змусили позивача
наполягати на розірванні шлюбу,
являються обґрунтованими.

Дійсно у сім'ї ОСОБА_5 із-за різних
поглядів на життя, несумісність
характерів часто виникали сварки,
внаслідок чого подружжя втратили
почуття кохання та взаємної поваги
один до одного. З травня 2012 року
подружжя проживають окремо та на даний
час у позивача фактично склалась інша
сім'я.

Судом були застосовані встановлені
законом заходи з примирення сторін,
однак вони позитивного результату не
дали, а подальше їх примирення
неможливе.

Суд не може взяти до уваги доводи
відповідача щодо її заперечень проти
позову через їх необґрунтованість. До
того ж, вона підтвердила факт
припинення шлюбних стосунків та окреме
проживання з чоловіком.

При таких обставинах, суд приходить до
висновку, що заперечення ОСОБА_2 проти
позову направлені не на збереження
сім'ї, і подальше збереження шлюбу
суперечить інтересам позивача.

Крім того, згідно із ч. 4 ст. 56 СК України
примушування до збереження шлюбних
відносин є порушення права дружини та
чоловіка, що може мати наслідком
розірвання шлюбу на підставі ч. 2 ст. 112
СК України.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити
прізвище „ОСОБА_1", ОСОБА_2 залишити
прізвище „ОСОБА_2".

Керуючись ст.ст. 10,11,60,88,209,212,214-215,217-218 ЦПК
України, 56, 110, 112 СК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання
шлюбу задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
зареєстрований 23 червня 1993 року, у
виконавчому комітеті
Червоногригорівської селищної Ради
Нікопольського району
Дніпропетровської області по актовому
запису № 23, від якого є неповнолітні
діти: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_3, розірвати.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити
прізвище „ОСОБА_1".

ОСОБА_2 залишити „ОСОБА_1".

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги в 10-денний строк з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: З. С. Шестакова