Справа № 369/405/14 Головуючий у І
інстанції Пінкевич Н.С.Провадження №
22-ц/780/2649/14 Доповідач у 2
інстанції Березовенко Р.В.Категорія 22
УХВАЛА

Іменем України

12 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Київської області в складі:

головуючого:Березовенко Р.В.,
суддів:Верланова С.М., Воробйової
Н.С.,при секретарі:Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5
на рішення Києво - Святошинського
районного суду Київської області від 24
лютого 2014 року за позовом приватного
акціонерного товариства «Будівельне
управління №7» до ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа: служба в
справах дітей Києво - Святошинської
районної державної адміністрації
Київської області про усунення
перешкод в користуванні майном, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року ПАТ «Будівельне
управління №7» звернулось до суду з
позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, третя особа: служба в справах
дітей Києво - Святошинської районної
державної адміністрації Київської
області про усунення перешкод в
користуванні майном, посилаючись на те,
що між ПАТ «Будівельне управління №7»
та ОСОБА_5 укладено договір суборенди
№3 щодо передачі останньому у строкове
платне користування нерухоме майно:
приміщення НОМЕР_1, яке призначено для
проживання фізичних осіб, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Строк
дії договору становив до 30 червня 2013
року. В подальшому дія договору
продовжувалась до 31 грудня 2013 року. У
листопаді 2013 року відповідачу було
направлено повідомлення, що дія
договору не буде продовжуватись. Після
закінчення строку дії договору,
відповідач разом зі своєю сім'єю
звільняти приміщення відмовився.
Своїми неправомірними діями
відповідачі чинять перешкоди в
користуванні майном.

Позивач просив суд припинити дії, які
порушують його право та усунути
перешкоди в користуванні майном шляхом
виселення ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 з приміщення АДРЕСА_1.

Рішенням Києво - Святошинського
районного суду Київської області від
24 лютого 2014 року позов задоволено.
Виселено ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8
з приміщення АДРЕСА_1.

Не погоджуючись із рішенням суду,
ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення норм
матеріального права та
невідповідність висновків суду
обставинам справи просить скасувати
рішення суду та ухвалити нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позову.
При цьому посилається на те, що
задовольнивши позов про виселення суд
першої інстанції порушив права його
неповнолітніх дітей, а саме: право на
житло.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення учасників процесу, які
з'явилися в судове засідання, вивчивши
матеріали справи та перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
строк дії договору закінчився, позивач
не бажає його продовжувати,
відповідачі проживають у спірному
приміщенні без достатньої правової
підстави, добровільно звільняти
приміщення не бажають, чим чинять
позивачу перешкоди в користуванні
спірним майном.

Вказані обставини підтверджуються
наявними у справі доказами.

З таким висновком місцевого суду
погоджується судова колегія з
наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи, 01 січня 2013 року між
ПАТ «Будівельне управління №7» та
ОСОБА_5 укладений договір суборенди № 3.

У п. 1.1 договору вказано, що орендар
зобов'язується передати суборендареві,
а суборендар зобов'язується прийняти у
строкове платне користування нерухоме
майно, а саме: житлове приміщення
НОМЕР_1 загальною площею 42,5 кв.м в
будівлі, призначеній для тимчасового
проживання фізичних осіб, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Пунктом 1.2 договору передбачено, що
разом з суборендарем об'єктом
суборенди користуватимуться особи, які
є членами його сім'ї: ОСОБА_6, 2007 року
народження (донька), ОСОБА_7, 1999 року
народження (син), ОСОБА_8 (дружина).

Пунктами 5.1, 5.3 договору визначено, що
строк оренди визначається з 01 січня 2013
року до 30 червня 2013 року. Дія цього
договору припиняється у разі
закінчення дії цього договору, у
випадку систематичного порушення
суборендарем умов цього договору, за
письмовою заявою суборендаря, поданою
за 30 днів до дати запланованого
припинення ним дії договору.

01 липня 2013 року між ПАТ
«Будівельне управління №7» та ОСОБА_5
укладено додаткову угоду №1 до
договору суборенди, при цьому
сторонами було погоджено, що строк дії
договору буде продовжено з 01 липня 2013
року до 01 жовтня 2013 року.

02 жовтня 2013 року між ПАТ
«Будівельне управління №7» та ОСОБА_5
укладено додаткову угоду №2 до
договору суборенди, при цьому
сторонами було погоджено, що строк дії
договору буде продовжено з 01 жовтня 2013
року до 31 жовтня 2013 року.

31 жовтня 2013 року між ПАТ «Будівельне
управління №7» та ОСОБА_5 укладено
додаткову угоду №3 до договору
суборенди, при цьому сторонами було
погоджено, що строк дії договору буде
продовжено з 01 листопада 2013
року до 31 грудня 2013 року.

15 листопада 2013 року ПАТ «Будівельне
управління №7» направило листа ОСОБА_5
про закінчення строку дії договору
суборенди та зазначило, що Договір не
буде мати пролонгації на подальший
строк. Лист містить також попередження
про обмеження доступу до орендованого
приміщення після закінчення дії
договору (а.с. 17). Даний лист відповідач
отримав 29 листопада 2013 року.

З акту №1 від 02 січня 2014 року
вбачається, що ОСОБА_5 відмовився від
отримання листа про необхідність
звільнення приміщення, у зв'язку з
закінчення строку дії договору (а.с. 18)

П. 4.2 договору встановлений обов'язок
суборендаря у разі припинення дії
цього договору повернути об'єкт
суборенди орендарю у порядку,
визначному розділом 7 цього договору.

У розділі 7 зазначено, що у разі
закінчення строку дії договору або при
його розірванні суборендар
зобов'язаний на наступний день
повернути об'єкт оренди орендарю у
стані, не гіршому ніж той, в якому він
перебував на момент підписання акту
приймання-передачі, з урахуванням
нормального зносу за період строку дії
договору.

Згідно ст. 761 ЦК України право передання
майна в найм має власник речі або особа,
якій належать майнові права.
Наймодавцем може бути також особа,
уповноважена на укладення договору
найму.

Статтею 526 ЦК України визначено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а статтею 525 ЦКУ
передбачено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається.

За вказаних обставин, судом першої
інстанції вірно встановлено обставини
справи, правомірно вказано, що позовні
вимоги позивача є доведеними та
обґрунтованими, а тому підлягають
задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про
недотримання судом вимог ст. 18, Закону
України "Про охорону дитинства", є
юридично неспроможними; при винесенні
рішення місцевий суд не керувався ст. 761
ЦК України, обраний судом спосіб
захисту порушених прав ПАТ «Будівельне
управління №7» не суперечить чинному
законодавству, що регламентує спірні
правовідносини. При цьому будь-які
права неповнолітнійх дітей
відповідача не порушуються, оскільки
вони не набули жодного особистого
права на спірне житло, їх право
користування спірним житловим
приміщенням витікає і пов»язане
безпосередньо з правом їх батька
ОСОБА_5 на користування цим
приміщенням, яке було отримане ним в
оренду на визначений строк.

Що ж стосується заперечень
відповідача, висловлених ним під час
розгляду справи судом апеляційної
інстанції, про відсутність у позивача
права на звернення до суду з позовом,
оскільки у нього небуло і немає
будь-яких правових підстав на
укладення договору суборенди, а отже
його право не порушене, то вони
колегією суддів розцінюються
критично, оскільки були перевірені
належним жином.

При розгляді справи, колегією суддів,
було витребувано у позивача та
долучено до матеріалів справи,
правоустановлюючі документи на спірне
приміщення та правову підставу на
укладення з відповідачем договору
суборенди.

Позивачем було надано: декларацію про
готовність об»єкта до експлуатації,
зареєстровану 09.07.2012 року на ім»я
ОСОБА_9, свідоцтво про право власності
на нерухоме майно від 16 жовтня 2012 року
на ім»я ОСОБА_9, договіри оренди №1 від
01 січня 2013 року та від 01 січня 2014 року
між ОСОБА_9 та приватним акціонерним
товариством «Будівельне управління
№7» на будівлю, призначену для
тимчасового проживання фізичних осіб,
яка знаходиться по АДРЕСА_1 (у якому
знаходиться спірне приміщення).

Відповідно до пункту 4.1.2. договорів
оренди позивач має право повністю або
частково здавати об»єкт оренди в
суборенду третім особам.

Отже позивачем, на відповідній
правовій підставі, було укладено з
відповідачем ОСОБА_5 договір суборенди,
а тому висновок суду першої інстанції
про порушення відповідачами права
позивача на користування орендованим
майном є повністю законним та
обгрунтованим.

Оскільки судом першої інстанції були
повно і всебічно з'ясовані всі
обставини справи, дана належна правова
оцінка доказам, висновки суду
відповідають фактичним обставинам
справи, а ухвалене рішення відповідає
вимогам матеріального і
процесуального права, підстави для
його скасування відсутні.

Враховуючи викладені обставини,
колегія суддів приходить до висновку,
що рішення суду ухвалено у
відповідності до норм ст. 308 ЦПК
України, відповідає обставинам справи,
з додержанням вимог закону і не може
бути скасовано з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Києво - Святошинського
районного суду Київської області від
24 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ з моменту набрання нею законної
сили.

Головуючий:
Р.В.Березовенко

Судді:
Н.С.Воробйова

С.М.Верланов