АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/3706/14
інстанції -Бабенко Ю.П.
Справа №644/152/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 року
м. Харків

Судова колегія судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської області у

складі:

головуючого - судді Яцини В.Б.,

суддів колегії: Бурлака І.В., Карімової
Л.В.,

при секретарі Костюченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Харкова від 04 квітня 2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя
особа ОСОБА_3 про визначення порядку
користування будинком і надвірними
будівлями,-

ВСТАНОВИЛА:

13.01.2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з
позовною заявою, в якій після її
уточнення просив визначити порядок
користування та виділити йому в
користування на ідеальну частку 8/100
частин домоволодіння за адресою:
АДРЕСА_1, наступні приміщення та
будівлі: квартиру № 2, яка складається з
житлової кімнати 2-3 площею 18,1кв.м.,
кухні 2-2 площею 9,5кв.м., комори 2-4 площею
0,6кв.м., коридору 2-5 площею 1,4кв.м. в
житловому будинку літ. А-1 з
прибудовами, а також льох літ. Ф площею
(6,4) 2,3кв.м., гараж літ.У площею 11,6кв.м., 1/2
частину огорожі №4 і №5. В судовому
засіданні позивач і його представник
посилалися на ті обставини, що на
підставі рішення Орджонікідзевського
районного суду м.Харкова від 11 травня
2004 року, зареєстрованого в КП
«Харківське МБТІ» 15.07.2004 року, ОСОБА_4
став власником квартири АДРЕСА_1.
Вказана квартира складається з
приміщень 2-2, 2-3, 2-4, 2-5 в житловому
будинку літ. А-1 з прибудовами, якими
позивач і члени його родини постійно
користуються. Також позивач вказав, що
йому належать льох літ. Ф, гараж літ. У,
1/2 частина огорожі №4 і №5, які
знаходяться у його особистому
користуванні. Просив рішенням суду
визначити вказаний порядок володіння і
користування належною йому частиною
будинку і надвірних будівель. Позивач і
його представник подали до суду заяву
про закінчення розгляду справи у їх
відсутності.

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 позовні вимоги ОСОБА_4 визнали,
проти їх задоволення не заперечували і
викладені в його позовній заяві
обставини не оспорювали. Подали до суду
заяви про розгляд справи у їх
відсутності.

Третя особа - ОСОБА_3 проти задоволення
позовних вимог ОСОБА_4 заперечувала, за
їх безпідставністю.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м.Харкова від 04 квітня
2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 про
визначення порядку користування
будинком задоволені повністю.

Виділено в користування ОСОБА_4 на
належну йому на праві власності
квартиру АДРЕСА_1: житлову кімнату 2-3
площею 18,1кв.м., кухню 2-2 площею 9,5кв.м.,
комору 2-4 площею 0,6кв.м., коридор 2-5
площею 1,4кв.м. в житловому будинку літ.
А-1, а також льох літ. Ф площею 2,3кв.м.,
гараж літ. У площею 11,6кв.м., 1/2 частину
огорожі №4 і №5.

Не погоджуючись з таким рішенням
районного суду, ОСОБА_3 в апеляційній
скарзі посилається на те, що рішення
районного суду ухвалено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, неповно з'ясовані обставини, що
мають значення для справи, встановлені
ним висновки не відповідають
обставинам справи, на підставі чого
просить його скасувати і ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позову повністю.

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення осіб, що
з'явились у судове засідання,
відповідно до ст. 303 ЦПК України
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги вважає за необхідне її
задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі
рішенням Орджонікідзевського
районного суду міста Харкова від 11
травня 2004 року за ОСОБА_4 визнано право
власності на квартиру АДРЕСА_1. Рішення
суду було зареєстровано в КП
«Харківське МБТІ» 15 липня 2004 року за
р.№ 6621943.

Згідно технічного паспорту на вказаний
будинок від 22 жовтня 2013 року і довідки
КП «Харківське МБТІ» від 25 листопада 2013
року №1903451 квартира № 2 в цьому будинку
складається з житлової кімнати 2-3
плошею 18,1кв.м., кухні 2-2 площею 9,5кв.м.,
комори 2-4 площею 0,6кв.м., коридору 2-5
площею 1,4кв.м. в житловому будинку літ.
А-1 в будинку АДРЕСА_1 в місті Харкові,
якими разом з надвірними будівлями,
льохом літ. Ф площею 2,3кв.м., гаражем літ.
У площею 11,6кв.м., 1/2 частиною огорожі №4
і №5 фактично користується позивач
разом зі своєю родиною.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник
володіє, користується і
розпоряджається належним йому майном
на власний розсуд.

Згідно до ст. 358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками, до яких
належать всі власники квартир №№1-3 у
вказаному будинку, за їхньою згодою.
Співвласники можуть домовитися про
порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства, що
регулює право приватної власності
громадян на жилий будинок», суд вправі
за заявленим про це позовом встановити
порядок користування відособленими
приміщеннями (квартирами, кімнатами)
такого будинку. У цьому разі окремі
підсобні приміщення (кухня, коридор
тощо) можуть бути залишені в загальному
користуванні учасників спільної
часткової власності.

Задовольняючи позов районний суд
виходив з можливості виділення у
користування ОСОБА_4 на належну йому
квартиру № 2 вищевказані приміщення, а
також - виділити йому у користування
зазначені надвірні будівлі, оскільки
ніхто із співвласників вказаного
будинку не претендує на ці приміщення і
не заперечує проти його позову, при
цьому не будуть порушені права інших
співвласників спірного будинку, які
фактично користуються іншими
приміщеннями і права яких порушені не
будуть.

Однак всупереч вимог ст. 213 ЦПК України
щодо законності і обґрунтованості такі
висновки районного суду належним чином
не обґрунтовані і не підтверджуються
матеріалами справи. Районний суд
належним чином не з?ясував відсутність
правових підстав для володіння і
користування житловими приміщеннями
№№ 2-2, 2-5, які входять до складу
належної позивачу на праві власності
квартири № 2, а також - наведені ОСОБА_3
на обґрунтування своїх заперечень
проти позову доводи про те, що набута у
2004 році позивачем за рішенням
районного суду у власність квартира
мала значно меншу загальну площу, що
підтверджується технічним паспортом
на вказаний житловий будинок, а також -
довідкою з БТІ від 25.11.2013 року за № 1903451
за якими прибудова «а7», у якій
розташовані приміщення 2-2 і 2-5 квартири
№ 2, є самочинно збудованою (а.с. 78 на зв.,
а.с. 80, 15). При цьому районний суд не взяв
до уваги, що без набуття ОСОБА_4 їх у
власність неможливо з?ясувати у
передбаченому ст. 357 ЦК України порядку
розмір належної йому частки у праві
спільної власності на житловий будинок
та на підставі наведеної норми ст. 358 ЦК
України, яка за умови належного
володіння дозволяє визначити порядок
користування спільним майном.

Крім того, всупереч положень ч. 1 ст. 33
ЦПК України районний суд не обговорив
питання про залучення в якості
відповідача, а не третьої особи по
справі ОСОБА_3, яка є власником квартири
№ 3 у вказаному житловому будинку і
співвласником у праві спільної
часткової власності, а також -
співкористувачем земельної ділянки
під цим житловим будинком, пропорційно
до невизначених належним чином часток
осіб у праві власності жилого будинку.

Оскільки внаслідок цього районний суд
неповно з'ясував обставини, що мають
значення для справи; ухвалив своє
рішення при недоведеності обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими; порушив і
неправильно застосував норми
матеріального і процесуального права,
то з передбачених п.п. 1,2, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України підстав рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню із
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволенні позову, за недоведеністю
заявлених у ньому підстав.

Керуючись ч.3 ст. 209, ст. 218, ст. 303, 304, п.3 ч.1
ст. 307, ст.ст. 309, 316, 317, 319-325 ЦПК України,
судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду м.Харкова від 04 квітня 2014 року
скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
однак протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий :

Судді :