У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,

суддів: Леванчука А.О
Маляренка А.В.,

Мазур Л.М.,
Нагорняка В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Комунального
підприємства «Дирекція з управління та
обслуговування житлового фонду»
Солом'янської районної в м. Києві
державної адміністрації до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа -
Солом'янська районна у м. Києві
державна адміністрація, про виселення
без надання іншого жилого приміщення,
за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду м.
Києва від 27 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року Комунальне
підприємство «Дирекція з управління та
обслуговування жилого фонду»
Солом'янської районної в м. Києві
державної адміністрації (далі - КП
«Дирекція з управління та
обслуговування житлового фонду»
Солом'янської РДА в м. Києві) звернулось
до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_6,
ОСОБА_5, в якому позивач просив виселити
відповідачів з кімнати № НОМЕР_1 по
АДРЕСА_1 без надання іншого жилого
приміщення.

Позивач посилався на те, що
розпорядженням Київської міської
державної адміністрації від 12 вересня
2012 року № 1605 будинок АДРЕСА_1 було
передано до сфери управління
Солом'янської районної в м. Києві
державної адміністрації та
розпорядженням Солом'янської районної
в м. Києві державної адміністрації від
20 листопада 2012 року закріплено на праві
господарського відання та передано на
баланс КП «Дирекція з управління та
обслуговування житлового фонду»
Солом'янської РДА в м. Києві. Вказаний
будинок має статус гуртожитку і при
його передачі було встановлено, що у
кімнаті № НОМЕР_1 ніхто не
зареєстрований. Проте при обстеженні
гуртожитку було встановлено, що у
кімнаті № НОМЕР_1 проживають
відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5,
які вселились до вказаної кімнати на
підставі направлення від 22 березня 2012
року № 877 строком до 31 грудня 2012 року
без видачі ордера, який є єдиною
підставою для вселення. 26 червня 2013
року відповідачам було вручено
попередження про виселення, яке
відповідачі не виконали, та
продовжують проживати у гуртожитку.

Враховуючи те, що відповідачі
відмовляються добровільно залишити
житлове приміщення, яке займають без
відповідних на те підстав, позивач
просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 04 листопада 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
27 лютого 2014 року рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 04 листопада
2013 року скасовано та ухвалено нове
рішення, яким позов задоволено.
Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 з
кімнати № НОМЕР_1 гуртожитку по АДРЕСА_1
без надання іншого жилого приміщення.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просять скасувати рішення
апеляційного суду та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що розпорядженням
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) «Про безоплатне
прийняття відомчого житлового фонду,
службового житла, зовнішніх інженерних
мереж ПАТ ХК «Київміськбуд» до
комунальної власності територіальної
громади міста Києва» від 12 вересня 2012
року № 1605 гуртожиток по АДРЕСА_1
передано до сфери управління
Солом'янської районної в м. Києві
державної адміністрації.

Наказом КП «Дирекція з управління та
обслуговування житлового фонду»
Солом'янської РДА в м. Києві від 09
грудня 2012 року № 173, прийнятим на
виконання розпорядження Солом'янської
районної в м. Києві державної
адміністрації від 20 листопада 2012 року
№ 697, позивачем прийнято вказаний
будинок на баланс на праві
господарського відання від ПАТ ХК
«Київміськбуд».

Також встановлено, що при передачі
гуртожитку позивачу, що у кімнаті №
НОМЕР_1 ніхто не зареєстрований.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач ОСОБА_4 є
військовослужбовцем Збройних Сил
України, ОСОБА_5 є його дружиною, а
ОСОБА_6 - їх сином, тобто вказані особи
складають сім'ю військовослужбовця.
Посилаючись на норми ст. 132, 125 ЖК
Української РСР, суд дійшов висновку,
що виселення сімей
військовослужбовців без надання
іншого жилого приміщення прямо
заборонено законом, а тому вимоги
позивача про виселення відповідачів із
кімнати № НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 без
надання іншого жилого приміщення
задоволенню не підлягають.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позовні
вимоги, суд апеляційної інстанції
виходив з відсутності спеціального
ордеру на поселення відповідачів до
гуртожитку, закінчення строку дії
договору на проживання у гуртожитку, а
тому дійшов висновку про те, що
правових підстав для подальшого
проживання відповідачів у гуртожитку
немає.

Відповідно до ст. 127 ЖК Української РСР
і п. 2 Примірного положення про
гуртожитки, затвердженого постановою
Ради Міністрів Української PCP від
03 червня 1986 року № 208 (далі - Примірне
положення), гуртожитки призначаються
лише для проживання робітників,
службовців, студентів, учнів, а також
інших громадян у період їх роботи або
навчання.

Згідно зі ст. ст. 128, 129 ЖК Української
РСР та п. 10 Примірного положення, жила
площа у гуртожитку надається за
спільним рішенням адміністрації
підприємства, установи, організації чи
органу кооперативної чи іншої
організації та відповідного
профспілкового комітету. На підставі
рішення про надання жилої площі у
гуртожитку адміністрація
підприємства, установи, організації
видає громадянинові спеціальний ордер,
який є єдиною підставою для вселення на
надану жилу площу.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_6 та
ОСОБА_5 були поселені у гуртожиток по
АДРЕСА_1 на підставі
договору № 2/2 про компенсаційні
витрати на утримання житлового фонду
ДП «Екос» ХК «Київміськбуд» на 2010
рік, укладеного між
Адміністративно-господарчим
управлінням Генерального штабу
Збройних Сил України, як наймачем, та ДП
«Екос» ХК «Київміськбуд», як
наймодавцем, відповідно до якого
наймодавець надав житлові приміщення,
що знаходяться на його балансі, для
тимчасового проживання
військовослужбовців наймача.

Відповідно до п. 2.1 договору
наймодавець на підставі гарантійних
листів-клопотань, шляхом укладання
даної угоди, виписує направлення на
поселення військовослужбовців наймача
в житлові приміщення.

Згідно з п. 3.5 договору наймач
зобов'язувався довести до відома
тимчасового мешканця -
військовослужбовця про умови договору
та термін його дії.

Пунктом 6.1 договору термін дії договору
був встановлений з 01 червня 2010 року по
31 грудня 2010 року без права пролонгації.

Пунктом 6.2 договору передбачено
дострокове припинення дії договору у
разі прийняття рішення стосовно зміни
статусу гуртожитку.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що протягом 2011 - 2012 років
відповідач ОСОБА_4 із сім'єю проживали у
вказаному гуртожитку на підставі
договорів про закупівлю послуг за
державні кошти, укладених між
Адміністративно-господарчим
управлінням Генерального штабу
Збройних Сил України та ДП «Екос» ХК
«Київміськбуд» від 26 серпня 2011 року та
від 11 квітня 2012 року. Предметом
вказаних договорів була оренда
житлових приміщень для проживання
військовослужбовців Збройних Сил
України. Зазначені договори були
укладені на період січня - грудня 2011
року та січня - грудня 2012 року
відповідно.

Відповідно до направлення від 22
березня 2012 року № 877, виданого
начальником ЖУ «Південне» ДП «Екос»
ОСОБА_4, як військовослужбовцю АГУ
Генерального штабу Збройних Сил
України, було надано в тимчасове
користування 3 ліжко-місця на період з 01
січня 2012 року до 31 грудня 2012 року, при
цьому в направленні зазначено, що воно
є підставою для тимчасового поселення
на ліжко-місце.

Відповідно до п. 2 Порядку забезпечення
військовослужбовців та членів їх сімей
житловими приміщеннями, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 03 серпня 2006 року № 1081,
військовослужбовці та члени їх сімей
забезпечуються службовими житловими
приміщеннями, що відповідають вимогам
житлового законодавства. З цією метою у
кожній військовій частині формується
фонд службового житла. У разі
відсутності службового житлового
фонду у військовій частині
військовослужбовці рядового,
сержантського і старшинського складу,
які проходять військову службу за
контрактом і не перебувають у шлюбі,
розміщуються безоплатно в спеціально
пристосованих казармах у розташуванні
військової частини, а сімейні - у
сімейних гуртожитках.

Для інших військовослужбовців
військова частина зобов'язана
орендувати житло з метою забезпечення
ним військовослужбовців та членів їх
сімей або за бажанням
військовослужбовця виплачувати йому
грошову компенсацію за піднаймання
(наймання) житлового приміщення у
встановленому порядку.

Відповідно до п. 8 Порядку житлове
приміщення включається до числа
службового згідно з рішенням
виконавчого органу районної, міської,
районної у місті ради за клопотанням
начальника гарнізону, командира
військової частини, погодженого з
квартирно-експлуатаційним органом.

Пунктом 12 Порядку передбачено, що
службові житлові приміщення надаються
військовослужбовцям згідно з рішенням
командира військової частини, яке
погоджується з
квартирно-експлуатаційним органом, за
місцем проходження ними військової
служби. На підставі рішення про надання
службового житлового приміщення
виконавчий орган районної, міської,
районної у місті ради видає
спеціальний ордер, який є єдиною
підставою для вселення в надане
житлове приміщення.

Також судом апеляційної інстанції
встановлено, що відповідачі
зареєстровані у м. Києві в Генеральному
штабі Збройних Сил України по
Повітрофлотському проспекту, 6 у м.
Києві з 04 серпня 2006 року. Відповідач
ОСОБА_4 від Міністерства оборони
України в 2003 році отримав двокімнатну
квартиру у м. Сторожинець Чернівецької
області, а з 2007 року перебуває на обліку
в Київському
квартирно-експлуатаційному управлінні
для отримання житлової площі за місцем
служби, оскільки житла у м. Києві не має.

Вирішуючи спір, суд апеляційної
інстанції правильно виходив з того, що
строк дії договору на проживання у
гуртожитку відповідачів закінчився, а
спеціальний ордер на поселення до
гуртожитку у відповідачів відсутній.

За таких обставин суд апеляційної
інстанції дійшов правильного висновку
про відсутність правових підстав для
подальшого проживання відповідачів у
гуртожитку.

З урахуванням вказаних норм колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ не знаходить
підстав для задоволення касаційної
скарги та вважає, що рішення
апеляційного суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, доводи
касаційної скарги про неправильне
застосування норм матеріального права
і порушення норм процесуального права
безпідставні.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від
27 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.А. Макарчук

Судді: А.О.
Леванчук

Л.М. Мазур

А.В. Маляренко

В.А. Нагорняк