Справа № 761/8239/14-ц
Провадження №2/761/3499/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

15 травня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Фролової
І.В.,

при секретарі - Калугіній
М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Укрпідводтрубопровідбуд» про
стягнення середнього заробітку за час
затримки, грошової компенсації за всі
невикористані дні щорічної відпустки,
індексу інфляції, середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та моральної
шкоди, -

В С Т А Н О В
И В:

У березні 2014 року ОСОБА_1 (далі - позивач)
звернувся до суду з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Укрпідводтрубопровідбуд» (надалі -
відповідач), у якому просив стягнути з
відповідача на його користь 96 451,61 грн.
середнього заробітку за весь час
затримки, грошову компенсацію за всі
невикористані дні щорічної відпустки в
розмірі 10 000 грн., індекс інфляції в
розмірі 9 989 грн., середній заробіток за
весь час вимушеного прогулу в розмірі 77
419,35 грн. та моральну шкоду в розмірі 87
000 грн., а всього - 280 859,96 грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що з
29 березня 2012 року його було прийнято на
посаду юриста ТОВ
«Укрпідводтрубопровідбуд». 28 лютого 2013
року позивач був звільнений з займаної
посади згідно умов строкового
трудового договору від 29 березня 2012
року №29/03/12. 20 грудня 2013 року
відповідачем перераховано на
реквізити позивача заробітну плату за
лютий 2013 року у розмірі 10 000 грн., тобто
з затримкою в 9 місяців після
звільнення. На підставі викладеного
позивач звернувся з позовом до суду.

Позивач в судовому засіданні позов
підтримав у повному обсязі та просив
його задовольнити, посилаючись на
доводи, викладені у позовній заяві.
Проти заочного розгляду справи не
заперечував.

В судове засідання представник
відповідача не з'явився, про час та
місце слухання справи повідомлений
судом належним чином (а.с. 26, 30).

Суд, керуючись вимогами ст. ст. 169, 224 ЦПК
України, вважає за можливе розглянути
справу за відсутності відповідача на
підставі наявних в справі доказів,
ухваливши заочне рішення, отримавши на
це згоду позивача.

Суд, вислухавши пояснення позивача,
дослідивши надані докази, дійшов
висновку, що позовні вимоги є такими, що
підлягають частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Як вбачається з наказу №12 від 28 лютого
2013 року, ОСОБА_1 був звільнений з посади
юриста ТОВ у
«Укрпідводтрубопровідбуд» згідно умов
строкового трудового договору від 29
березня 2012 року №29/03/12 з 28 лютого 2013
року та вирішено виплатити нараховану
заробітну плату за лютий 2013 року в
розмірі 10 000 грн.

Вказана сума виплачена відповідачем в
день звільнення не була, у зв'язку з чим
ОСОБА_1 неодноразово звертався з
проханням виплатити боргу, що
підтверджується відповідними листами,
отриманими уповноваженою особою ТОВ
«Укрпідводтрубопровідбуд» 08 червня 2013
року, 18 липня 2013 року та листом, що
повернувся за письмовою відмовою
адресата від одержання від 29 листопада
2013 року.

На виконання рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 18 грудня 2013
року, відповідачем було перераховано
на реквізити позивача заробітну плату
за лютий в розмірі 10 000 грн., про що
свідчить копія Заяви на переказ
готівки №74192/19 від 20 грудня 2013 року.
Тобто, заробітну плату у розмірі 10 000
грн. позивач отримав через дев`ять
місяців після звільнення.

Статтею 47 КЗпП України передбачено, що
власник або уповноважений ним орган
зобов`язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в ст.116
цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України визначено, що
при звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації провадиться в
день звільнення.

В разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного розрахунку
(ч.1 ст.117 КЗпП України).

Відповідно до довідки за вих. №15 від 20
березня 2013 року середньомісячна
заробітна плата ОСОБА_1 за весь час
роботи на підприємстві складає 10 000
грн.

Таким чином, з 01 березня 2013 року по 30
листопада 2013 року - 9 місяців * 10 000 грн. =
90 000 грн.; 10 000 грн. / 31 день грудня = 322,58
грн. * 20 днів (по день фактичного
розрахунку) = 6 451,61 грн., а всього - 96 451,61
грн.

За ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Тобто, 100%*100%*100,1%*99,9%*99,3%*100%*100,4%*100,2% = 99,89%
(середній за дев`ять місяців), а тому 10
000 грн. * 99,89% = 9 989 грн.

Відповідач не видав позивачеві в день
звільнення трудову книжку, а як пояснив
ОСОБА_1, вислав у жовтні 2013 року поштою,
в результаті чого працівник був
позбавлений можливості
працевлаштуватись.

Згідно п. 4.1 Інструкції «Про порядок
ведення трудових книжок працівників»
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний видати працівнику його
трудову книжку в день звільнення з
внесеним до неї записом про звільнення.
При затримці видачі трудової книжки з
вини власника або уповноваженого ним
органу працівникові сплачується
середній заробіток за весь час
вимушеного прогулу. Днем звільнення в
такому разі вважається день видачі
трудової книжки.

В такому разі: 10 000 грн. * сім місяців (01
березня 2014 року по 30 вересня 2013 року) = 70
000 грн., 10 000 грн. / 31 день жовтня * 23 (дні
вимушеного прогулу) = 7 419,35 грн., що
разом складає 77 419,35 грн.

Разом з тим, суд вважає що позовна
вимога про стягнення з ТОВ
«Укрпідводтрубопровідбуд» на користь
ОСОБА_1 відшкодування в якості
моральної шкоди в розмірі 87 000 грн.
підлягає частковому задоволенню з
наступних причин.

У відповідності до ст. 237-1 КЗпП України
вiдшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працiвнику провадиться у разi,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язкiв i
вимагають вiд нього додаткових зусиль
для органiзацiї свого життя. Порядок
вiдшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ № 4
від 31.03.95 року відповідно до ст.137 ЦПК у
позовній заяві про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди має бути
зазначено, в чому полягає ця шкода,
якими неправомірними діями чи
бездіяльністю її заподіяно
позивачеві, з яких міркувань він
виходив, визначаючи розмір шкоди, та
якими доказами це підтверджується.

Позивач зазначає, що зазнав душевних
страждань внаслідок невиконання
відповідачем своїх трудових
обов'язків.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ № 4
від 31.03.95 року розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.
Зокрема, враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою
чи за зверненням потерпілого -
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад
розумності, виваженості та
справедливості.

На підтвердження душевних страждань
позивачем не додано жодного доказу, а
також розрахунку моральної шкоди, а
тому суду незрозуміла саме така оцінка
розміру моральної шкоди.

Однак, враховуючи, що відповідачем було
порушено вимоги ст. 47 КЗпП України, а
саме не видано трудову книжку в день
звільнення, через що позивач був
позбавлений можливості
працевлаштуватись до жовтня 2013 року,
чим порушено його конституційне право
на працю, можливість заробляти собі на
життя, суд оцінює моральну шкоду у
розмірі 2 000 грн.

Також, позовна вимога з приводу виплати
грошової компенсації за всі
невикористані дні щорічної відпустки в
розмірі 10 000 грн. не підлягає
задоволенню, адже розрахунок такої
компенсації необґрунтовано позивачем
ані в позовній заяві, ані в судовому
засіданні. Крім того, не доведено, що
позивач взагалі має право на таку
грошову компенсацію.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо
позивача, на користь якого ухвалено
рішення, звільнено від сплати судового
збору, він стягується з відповідача в
дохід держави пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимог.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що позов підлягає частковом
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 15, 60, 61, 159, 208, 209, 212,
213-215, 222, 223, 224-228 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Укрпідводтрубопровідбуд» про
стягнення середнього заробітку за час
затримки, грошової компенсації за всі
невикористані дні щорічної відпустки,
індексу інфляції, середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та моральної
шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Укрпідводтрубопровідбуд» на користь
ОСОБА_1 середній заробіток за весь час
затримки в розмірі 96 451,61 грн., індекс
інфляції в розмірі 9 989 грн., середній
заробіток за весь час вимушеного
прогулу в розмірі 77 419,35 грн., моральну
шкоду в розмірі 2 000 грн., а всього
стягнути 185 859,96 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Укрпідводтрубопровідбуд» в дохід
держави судовий збір в розмірі 1 858,60
грн.

Рішення може бути оскаржене позивачем
в апеляційному порядку до Апеляційного
суду м. Києва через Шевченківський
районний суд м. Києва шляхом подання
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене
відповідачем в апеляційному порядку. У
цьому разі строк на апеляційне
оскарження рішення починає
відраховуватися з дати постановлення
ухвали про залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення.

Суддя: