Суддя: Грицаюк Н. М.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

06 березня 2014 року
Центрально-Міський районний суд міста
Горлівки Донецької області у складі:
головуючого судді - Грицаюк Н. М.,

при секретарі Білоус Х.І.,

за участю позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Горлівка Донецької
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням,

В С Т
А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 в вересні 2013 року
звернувся до суду із позовом, в якому
зазначив , що на підставі договору
купівлі - продажу він є власником
квартири АДРЕСА_1 Відповідач по справі
ОСОБА_2 малознайома йому жінка. Вона є
зареєстрованою в даній квартирі , але в
ній не проживає з 2004 року, ніяких
особистих речей ОСОБА_2 в його квартирі
немає. Остання постійно мешкає з 2004
року в м. Москві РФ разом з чоловіком та
дитиною, він не може здійснювати в
повній мірі свої права , як власника
житла, так як повинен нести додаткові
матеріальні навантаження, сплачуючи
рахунки за комунальні платежі з
урахуванням і зареєстрованої за
вказаною адресою відповідачки, тому з
посиланням на ст..ст.71-72 ЖК України,
просив визнати відповідачку такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням.

В судовому засіданні позивач підтримав
зазначені позовні вимоги, вказавши, що
він майже не знав відповідачку, вона
була в нього прибиральницею , і яким
чином вона зареєструвалась в його
квартирі - не знає, в подальшому вказав,
що він деякий час зустрічався з нею, але
будь-яких родинних стосунків з нею не
підтримував, де в даний час знаходиться
відповідачка - не знає. Також вказав, що
відповідачку зареєструвала в його
квартирі колишня паспортистка, яка
наразі померла, тому він не зміг до
кінця з*ясувати, як малознайомій жінці
вдалось без його відома
зареєструватись в його квартирі.

Відповідачка до суду не з*явилась,
причини неявки суду не повідомила.

Вислухавши позивача, свідка
ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи,
суд приходить до наступного.

Як встановлено в судовому засіданні
позивачу на праві власності належить
спірна квартира АДРЕСА_1

Визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням, є
категорією житлового законодавства ,
тому в даному випадку предметом
доказування є втрата права на житло,
або взагалі його відсутність , або інші
передбачені ЖК УРСР підстави для
позбавлення особи права на житло.

Згідно до ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільну справу не інакше як
за зверненням фізичної чи юридичної
особи , в межах заявлених ними вимог, і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.3 ст.10 та ст..60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
суду ті обставини, на які вона
посилається , як на підставу своїх
вимог або заперечень .

Тобто засада змагальності у цивільному
судочинстві, є засадою особистої
автономії сторін у цивільному
судочинстві. Від волевиявлення сторін
повинні залежати дії суду в доказовій
діяльності. Активне втручання суду в
доказову діяльність сторін без їх волі
на те суперечить суті та природі
цивільних прав, які особа здійснює
вільно на власний розсуд.

Позивач, в судовому засіданні
неодноразово змінював свої пояснення
відносно того, які стосунки пов*язують
його з відповідачкою, та яким саме
чином остання могла бути
зареєстрованою за вказаною адресою.

Між тим сам відповідач надав суду
рішення Апеляційного суду Донецької
області від 16.12.2013 року за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл
спільного майна осіб, які перебували у
фактичних шлюбних відносинах, з тексту
якого можна зробити висновок, що
останні добре знали один одного ,
довгий час підтримували близькі
стосунки, а спірна квартира навіть була
предметом розподілу між ними.

Позивачу роз*яснювалась необхідність
уточнити позовні вимоги ,але і після
роз*яснення цього , він наполягав на
розгляді позовної заяви в межах
заявленого позову, просив суд визнати
ОСОБА_2 такою, що « втратила право на
житлову площу в ній, виїхавши на інше
постійне місце проживання » без
зазначення в резолютивній частині
позову стосовно якого саме житлового
приміщення має бути відповідачка
ОСОБА_2 визнана такою, що втратила право
користування житловим приміщенням. .
Разом з тим, визнання осіб такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням з зв8язку з вибуттям на
інше постійне місце проживання має
іншу правову підставу та визначається
ст..107 ЖК україни.

Свідок ОСОБА_3 суду показав, що він є
сусідом позивача, проживаючи з
останнім в одному під*їзді на різних
поверхах. Свідок зазначив, що ОСОБА_1
зустрічався з якоюсь жінкою, але
одруженим з нею не був. До позивача
навідувалось багато жінок.

При цьому суд констатує , що позивач в
своєму позові зазначив, що
відповідачка добровільно виїхала з
квартири після сварки з ним.

Конституція України ( ст..47)
визначає, що право громадянина на житло
є одним з найважливіших соціально-
економічних прав людини.

Відповідно до ст.9 ЖК України ніхто
не може бути виселений або обмежений у
праві користування житловим
приміщенням інакше як на підставі і в
порядку, передбаченому законодавством.

Законодавець в ст..71 ЖК УРСР
визначає правові підстави для
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням і
стаття розширеному тлумаченню не
підлягає.

При цьому суд зазначає, що позивач
сам в позові зазначив, що відповідачка
виїхала з квартири в 2004 році, так як
вони посварились, тобто сам позов
спростовує твердження позивача про
добровільність не проживання
відповідачки в даному житловому
приміщенні, тобто з самого тексту
позову можна зробити висновок, що
ОСОБА_2 деякий час проживала в спірній
квартирі, а потім не стала проживати
із-за сварок з позивачем.

В акті житлово - комунального
підприємства ПП « Стройспецкомплект»
зазначено, що відповідачка
зареєстрована, але фактично не
проживає в квартирі АДРЕСА_1 з 2004 року ,
та не сплачує комунальні послуги, разом
з тим жодних об*єктивних даних
підтвердження цьому факту не надано, в
акті не зазначено, чи є в квартирі
будь-яке майно відповідачки, чи
стягувались з неї суми боргу за
комунальні платежі в судовому порядку,
чи до 2004 року остання проживала в даній
квартирі.

Таким чином, суд вважає, що вимоги
позову стосовно визнання відповідачки
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням є таким, що не
ґрунтуються на законі, так як не надано
жодних доказів не поважності причини
відсутності ОСОБА_2 в даному житловому
приміщенні, а тому в позові слід
відмовити.

Керуючись ст. 71-72 ЖК УРСР, ст..ст10,11,60,
212-214 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 такою, що втратила
право на житлову площу в ній, як вибулою
на інше постійне місце проживання» -
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Н. М. Грицаюк