Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ
Справа № 22-ц/778/1960/14 Головуючий у 1
інстанції: Бондаренко І.В.
Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 17» червня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Кримської О.М.,

суддів: Дашковської А.В.,

Подліянової Г.С.,

при секретарі: Мельнику З.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
рішення Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 17 березня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
припинення стягнення аліментів на
утримання повнолітньої дитини,

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_5 про припинення
стягнення аліментів на утримання
повнолітньої дитини.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що з 25 лютого 1994 року по 10
червня 2003 року перебував у шлюбі з
відповідачем. Від шлюбу мають доньку -
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка досягла
повноліття, але продовжує навчання в
ДВНЗ «Запорізький національний
університет» на контрактній основі.

За рішенням Хортицького районного суду
м. Запоріжжя від 01 листопада 2013 року з
нього стягнуто аліменти на утримання
ОСОБА_4 в розмірі 700 грн. щомісячно.

З 2008 року є пенсіонером за вислугою
років і отримує пенсію в розмірі 1737,45
грн., іншого доходу немає.

Крім того, рішенням
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від 09 січня 2014 року з нього
стягнуто аліменти на користь ОСОБА_6 на
утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 частини усіх
видів заробітку, але не менше, ніж 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку.

Оскільки залишку пенсії не вистачає на
його утримання, він не має можливості
надавати допомогу повнолітній дитині
ОСОБА_4

Посилаючись на ст.ст.18,199 СК України,
просив припинити стягнення з нього
аліментів у розмірі 700 грн. щомісячно на
користь ОСОБА_5 на утримання доньки
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, згідно рішення
Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 01 листопада 2013 року.

Ухвалою Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 04 березня 2014 року
замінено відповідача по справі ОСОБА_5
на належного відповідача ОСОБА_4

Рішенням Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 17 березня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове про задоволення позову.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_3
посилався на те, що його матеріальний
стан змінився, він не має можливості
надавати матеріальну допомогу на
утримання доньки, яка продовжує
навчання, а тому просить про припинення
стягнення аліментів за рішенням
Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 01 листопада 2013 року на
підставі ст. 199 Сімейного кодексу
України.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується доказами у справі, що
рішенням Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 01 листопада 2013 року, яке
набрало законної сили19 грудня 2013 року,
з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 стягнуто
аліменти у розмірі 700 грн. щомісячно,
починаючи з 18.01.2013 року до закінчення
навчання, але не більше ніж досягнення
дитиною 23-річного віку (а.с.5).

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 09 січня
2014 року в справі за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_3 про стягнення аліментів позовні
вимоги ОСОБА_6 задоволено, стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 аліменти на
утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 частини усіх
видів заробітку, але не менше, ніж 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи з 09.12.2013
року та до його повноліття (а.с.6).

Відповідно до ч. 2 ст. 197 Сімейного
кодексу України, за позовом платника
аліментів суд може повністю або
частково звільнити його від сплати
заборгованості за аліментами, якщо
вона виникла у зв'язку з його тяжкою
хворобою або іншою обставиною, що має
істотне значення.

Суд першої інстанції, дослідивши та
надавши у відповідності до вимог ст. 212
ЦПК України оцінку наданим позивачем
доказам стосовно предмету та підстав
позову, враховуючи положення
вищеназваної норми закону,
обґрунтовано дійшов до висновку про
відмову у задоволенні позовних вимог
про припинення стягнення аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 Сімейного
кодексу України, якщо повнолітні
донька, син продовжують навчання і у
зв'язку з цим потребують матеріальної
допомоги, батьки зобов'язані
утримувати їх до досягнення двадцяти
трьох років за умови, що вони можуть
надавати матеріальну допомогу.

Посилання апелянта на ст. 199 Сімейного
кодексу України є безпідставним,
оскільки питання щодо підстав
стягнення аліментів на дитину, яка
навчається та наявність матеріальної
можливості надавити таку матеріальну
допомогу було предметом дослідження
судом першої інстанції при ухваленні
судового рішення від 01 листопада 2013
року.

При цьому, суд першої інстанції вірно
зазначив, що позивач не заперечував
проти стягнення з нього аліментів на
утримання повнолітньої доньки.

За положеннями ч.2 ст.199 Сімейного
кодексу України, право на утримання
припиняється у разі припинення
навчання.

Згідно з ч.1 ст.188 Сімейного кодексу
України, батьки можуть бути звільнені
від обов'язку утримувати дитину, якщо
дохід дитини набагато перевищує дохід
кожного з них і забезпечує повністю їх
потреби.

Проте, як вбачається з матеріалів
справи, ОСОБА_4 продовжує навчання за
контрактною формою навчання та
позивачем не надано доказів про
наявність доходу у дитини, який би
набагато перевищував дохід кожного з
батьків і забезпечував повністю
потреби доньки.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше, як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 статті 192 Сімейного кодексу
України розмір аліментів, визначений
за рішенням суду або домовленістю між
батьками, може бути згодом зменшено або
збільшено за рішенням суду за позовом
платника або одержувача аліментів у
разі зміни матеріального або сімейного
стану, погіршення або поліпшення
здоров'я когось із них та в інших
випадках, передбачених цим Кодексом.

Однак із зазначеними вимогами позивач
до суду не звертався.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду щодо відсутності підстав для
припинення стягнення аліментів не
спростовують, оскільки є повторенням
обставин, якими позивач обґрунтовував
свої позовні вимоги, всебічна оцінка
яким була дана судом першої інстанції і
зводяться лише до особистої незгоди з
висновками суду щодо їх оцінки.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують його законність, підстав
для скасування або зміни судового
рішення не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК
України, судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 17 березня 2014 року у цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: