УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О., суддів:
Кадєтової О.В.,Мартинюка В.І., Мостової
Г.І.,Наумчука М.І.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до
ОСОБА_9, публічного акціонерного
товариства «Укрсоцбанк» про визнання
договорів поруки припиненими, за
касаційною скаргою ОСОБА_10, яка діє в
інтересах ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, на
рішення Київського районного суду м.
Сімферополя Автономної Республіки
Крим від 29 квітня 2013 року та ухвалу
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 30 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року позивачі звернувся до
суду із вищезазначеним позовом,
посилаючись на те, що вони є
поручителями за кредитним договором №
56/07 від 16 квітня 2007 року укладеним між
ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_9 на суму 180 000
доларів США строком до 10 квітня 2014 року
зі сплатою 13 % річних за користування
кредитом. 20 жовтня 2008 року між банком та
позичальником було укладено додаткову
угоду № 1 про внесення змін до
кредитного договору № 56/07 від 16 квітня
2007 року, відповідно до якої з дати
підписання зазначеної угоди процентна
ставка за користування кредитом
встановлюється на рівні 15 %. Поручителі
про вищезазначену угоду повідомлені не
були, згоди на її укладення не надавали.

З урахуванням наведеного просили суд
визнати припиненими договори поруки за
№ 50/07/01, № 56/07/02, № 56/07/03 від 16 квітня 2007
року.

Рішенням Київського районного суду м.
Сімферополя Автономної Республіки
Крим від 29 квітня 2013 року, залишеним без
змін ухвалою Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим від 30
жовтня 2013 року, у задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі заявник порушує
питання про скасування судових рішень
судів попередніх інстанцій, із
ухваленням нового рішення, яким позов
задовольнити, мотивуючи свої вимоги
порушенням судами попередніх
інстанцій норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційних
скарг та перевіривши матеріали справи,
дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився апеляційний суд, виходив з
того, що внесення змін до кредитного
договору у частині зміни процентної
ставки не змінило основне зобов'язання
боржника без згоди поручителя на це, та
не збільшило обсяг його
відповідальності.

Проте, повністю погодитися з такими
висновками судів попередніх інстанцій
не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 16 квітня 2007 року
між АКБ «Укрсоцбанк» і ОСОБА_11 укладено
кредитний договір, відповідно до умов
якого остання одержала кредит у
розмірі 180 000,00 доларів США зі сплатою 13 %
річних на залишок заборгованості за
кредитом та кінцевим терміном
повернення до 10 квітня 2014 року.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_11
своїх зобов'язань за вищезазначеним
кредитним договором 16 квітня 2007 року
між банком, ОСОБА_11 було укладено
договори поруки з ОСОБА_7 - № 56/07/01, з
ОСОБА_8 - № 56/07/02 та з ОСОБА_6 - № 56/07/03,
відповідно до умов яких поручителі
зобов'язувалися перед кредитором у
повному обсязі солідарно відповідати
за виконання позичальником своїх
зобов'язань за вищезазначеним
кредитним договором.

20 жовтня 2008 року між банком та ОСОБА_11
укладено додаткову угоду про внесення
змін до кредитного договору № 56/07 від 16
квітня 2013 року про збільшення
процентної ставки за кредитом з 13 до 15
процентів річних.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 559 ЦК
України порука припиняється з
припиненням забезпеченого нею
зобов'язання, а також у разі зміни
зобов'язання без згоди поручителя,
внаслідок чого збільшується обсяг його
відповідальності.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що
до припинення поруки призводять такі
зміни умов основного зобов'язання, які
призвели або можуть призвести до
збільшення обсягу відповідальності
поручителя. Таке збільшення
відповідальності поручителя внаслідок
зміни основного зобов'язання виникає в
разі підвищення розміру процентів;
відстрочення виконання, що призводить
до збільшення періоду, за який
нараховуються проценти за
користування чужими грошовими коштами;
установлення (збільшення розміру)
неустойки тощо.

Відповідно до положення ч. 1 ст. 559 ЦК
України порука припиняється у разі
зміни основного зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

При цьому внесення змін до кредитного
договору про зміну зобов'язання,
забезпеченого порукою, зокрема
збільшення процентної ставки без згоди
поручителя, внаслідок чого збільшився
обсяг його відповідальності, є
підставою для визнання поруки такою, що
припинена.

Відповідно до п. 22 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
припинення договору поруки
пов'язується зі зміною забезпеченого
зобов'язання за відсутності згоди
поручителя на таку зміну та за умови
збільшення обсягу відповідальності
поручителя. При цьому обсяг
зобов'язання поручителя визначається
як умовами договору поруки, так і
умовами основного договору, яким
визначено обсяг зобов'язань боржника,
забезпечення виконання яких здійснює
поручитель. Проте якщо в договорі
поруки передбачено, зокрема,
можливість зміни розміру процентів за
основним зобов'язанням і строків їх
виплати тощо без додаткового
повідомлення поручителя та укладення
окремої угоди, то ця умова договору
стала результатом домовленості сторін
(банку і поручителя), а, отже, поручитель
дав згоду на зміну основного
зобов'язання.

Звертаючись до суду з позовом, позивачі
зазначали, що банком змінено процентну
ставку за користування кредитними
коштами шляхом укладання додаткової
угоди між банком та позичальником про
внесення змін до кредитного договору.

Крім того, пунктом 2.1.2 договорів поруки
прямо зазначено, що до змісту
забезпеченого порукою зобов'язання
входить сплата процентів за
користування кредитом у розмірі 13,0 %
(тринадцяти) процентів річних та
комісій, у строки та порядку, що
визначені договором кредиту.

Отже, умовами договорів поруки чітко
передбачено те, що банк не вправі без
згоди поручителя змінювати умови
кредитного договору з боржником,
внаслідок чого збільшується обсяг
відповідальності поручителя.

Оскільки в матеріалах справи відсутні
докази згоди поручителя на підвищення
процентної ставки за користування
кредитними коштами та судами зазначені
обставини не досліджувалися, судові
рішення не відповідають вимогам ст. 213
ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості.

Допущені судами попередніх інстанцій
порушення унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення спору, тому
зазначені судові рішення не можуть
вважатись законним і обґрунтованим та
в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
скасування ухвалених судових рішень із
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_10, яка діє в
інтересах ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м.
Сімферополя Автономної Республіки
Крим від 29 квітня 2013 року та ухвалу
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 30 жовтня 2013 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Судді:В.О. Кузнєцов О.В. Кадєтова
В.І. Мартинюк Г.І. Мостова М.І.
Наумчук