У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Закропивного О.В., Лесько А.О., Луспеника
Д.Д.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
приватного підприємства «Метал» (далі -
ПП «Метал») про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення Калуського
міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 14
травня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Івано-Франківської області від
25 липня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із указаним позовом, у якому
просив поновити його на роботі на
посаді кранівника ПП «Метал», стягнути
на його користь заробітну плату за час
вимушеного прогулу у розмірі 6 тис. грн.

В обґрунтування позову зазначав, що він
працював у відповідача на посаді
кранівника з 1 грудня 2004 року. Однак, 11
лютого 2013 року його було звільнено на
підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку
із скороченням чисельності та штату
працівників підприємства. Вважає своє
звільнення незаконним, оскільки воно
було проведено із порушенням вимог
трудового законодавства. Зокрема, він
мав переважне право на залишення на
роботі, оскільки має більш високу
кваліфікацію та тривалий безперервний
стаж роботи. Крім того, він є інвалідом,
має на утриманні двох неповнолітніх
дітей, які потребують постійного
лікування, та непрацездатну дружину.
Про скорочення посади його не було
попереджено за 2 місяці до звільнення,
згода профспілкового комітету
відсутня, іншої посади в порушення
вимог ст. 49-2 КЗпП України йому
запропоновано не було.

Рішенням Калуського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від 14
травня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Івано-Франківської області від 25 липня
2013 року, у задоволенні позову ОСОБА_4
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати оскаржувані судові рішення
та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити його позов.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Зокрема, суд першої інстанції, з яким
погодився й суд апеляційної інстанції,
на підставі належним чином оцінених
доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК
України), дійшов правильного висновку
про те, що позов підлягає задоволенню,
керуючись при цьому нормами ст. 125
Земельного кодексу України.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу і залишити судові
рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Калуського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від 14
травня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Івано-Франківської області від 25
липня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
О.В. Закропивний

А.О. Лесько

Д.Д. Луспеник