Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 квітня 2014 року Індустріальний
районний суд м. Дніпропетровська у
складі:

головуючого судді
Колесніченко О.В.,

при секретарі
Голобородько О.М.,

за участю позивача ОСОБА_1, відповідача
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом до відповідача про
розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої
вимоги тим, що з 05 травня 1984 року
перебуває з відповідачем у
зареєстрованому шлюбі, від якого
сторони мають вже повнолітніх двох
дітей: ОСОБА_3, 1985 року народження та
ОСОБА_4, 1991 року народження, однак
сімейне життя з відповідачем не
склалося через відсутність спільних
інтересів, різні погляди на шлюб і
ведення господарства, через що
втрачене почуття любові, поваги та
шлюбні стосунки, ведення спільного
господарства і спільне проживання
припинені з жовтня 2010 року. Вважає, що
подальше спільне життя з відповідачем,
як подружжя, примирення і збереження
шлюбу неможливе, а тому просив шлюб
розірвати.

Ухвалою суду від 24 вересня 2013 року
сторонам надавався строк для
примирення у шість місяців, а
провадження на цей час зупинялося,
після чого ухвалою суду від 25 березня
2014 року провадження у справі
відновлено.

У судовому засіданні позивач надав
пояснення аналогічні змісту позовних
вимог, зазначивши, що відновлення
сімейних стосунків з відповідачем
протягом наданого судом строку не
відбулося, з 2011 року вони з дружиною
спільно не проживають, господарство не
ведуть та він з цього часу пов'язаний
спільним побутом з іншою жінкою.

Відповідач в судовому засіданні позов
не визнала, проти розірвання шлюбу
заперечувала тим, що за останні шість
місяців вони з чоловіком відновили
сімейні стосунки і позивач, хоч і
проживає окремо від неї, проте
допомагає матеріально, по
господарству, приблизно раз на місяць
приходить до неї, вони підтримують
шлюбні відносини, а наявність іншої
жінки не є перешкодою для збереження
сім'ї, оскільки це захоплення позивача
швидкоплинне, тому вважає, що підстави
для розірвання шлюбу відсутні.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, вважає за
необхідне ухвалити рішення про
задоволення позову, виходячи з
наступного.

Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб
ґрунтується на вільній згоді жінки та
чоловіка. Примушування жінки та
чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України
дружина та чоловік зобов'язані
спільно піклуватися про побудову
сімейних відносин між собою та іншими
членами сім'ї на почуттях взаємної
любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України
передбачено, що кожен з подружжя має
право припинити шлюбні відносини.
Примушування до припинення шлюбних
відносин, примушування до їх
збереження, в тому числі примушування
до статевого зв'язку за допомогою
фізичного або психічного насильства, є
порушенням права дружини, чоловіка на
свободу та особисту недоторканність і
може мати наслідки, встановлені
законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2
з 05 травня 1984 року перебувають у шлюбі,
зареєстрованому відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
Зачепилівського районного управління
юстиції Харківської області, актовий
запис №16, що підтверджується
свідоцтвом про шлюб, виданим повторно
відділом ДРАЦС РС Зачепилівського РУЮ
у Харківській області 09 квітня 2013 року,
залученим до матеріалів справи в копії
(а.с. 4). Сторони є батьками повнолітніх
на час розгляду справи дітей: ОСОБА_3, 1985
року народження та ОСОБА_4, 1991 року
народження.

Сімейне життя не склалося з причин
непорозуміння на побутовому ґрунті,
відсутність спільних інтересів, через
що сторони з 2011 року спільне
господарство не ведуть, проживають
окремо, а відповідач з цього часу
пов'язаний побутом з іншою жінкою. Спір
з приводу поділу сумісного майна
подружжя відсутній.

Враховуючи особливий характер
сімейних відносин та їх об'єктивну
недоступність для оточуючих,
з'ясувавши фактичні взаємини подружжя,
мотиви та причини розлучення, те, що
позивач категорично заперечує проти
збереження шлюбу, суд приходить до
висновку, що примирення сторін
неможливе, подальше спільне життя
сторін, як подружжя, і збереження шлюбу
буде суперечити їхнім інтересам, що
мають істотне значення, тому позовні
вимоги є обґрунтованими та, відповідно
до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК
України, їх шлюб необхідно розірвати.

З урахуванням клопотання позивача суд
вважає за можливе віднести судові
витрати на рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-64, 88, 209, 214, 215, 218, 222
ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання
шлюбу - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
зареєстрований 05 травня 1984 року
Відділом державної реєстрації актів
цивільного стану Зачепилівського
районного управління юстиції
Харківської області, актовий запис №16
- розірвати.

Після розірвання шлюбу залишити ОСОБА_2
прізвище - ОСОБА_2.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Індустріальний районний суд міста
Дніпропетровська. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
О.В. Колесніченко