АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/2465/14
Головуючий 1 інстанції -
Справа № 636/3012/13-ц
Доповідач - Пилипчук
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - судді:
Пилипчук Н.П.,

суддів:
Трішкової І.Ю.,

Кірсанової Л.І.,

при секретарі -
Черепаха С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Чугуївського міського суду
Харківської області від 31 січня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ТОВ
фірма «Елавус ЛТД» про стягнення
середньої заробітної плати за затримку
розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Чугуївського міського суду
Харківської області від 31 січня 2014
року позовну заяву ОСОБА_2 задоволено
частково. Вирішено стягнути з ТОВ фірма
«Елавус ЛТД» на її користь середню
заробітну плату за затримку розрахунку
при звільненні в сумі 1026,63грн., судовий
збір в сумі 229,40грн. та витрати на
правову допомогу в сумі 479,64грн. В іншій
частині в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати вказане рішення, ухвалити
нове про задоволення позовних вимог у
повному обсязі. Обґрунтовуючи
апеляційну скаргу, посилається на
неповне з'ясування судом обставин
справи, невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, порушення
норм права. Вказує, що судом не було
належним чином досліджено факти, що
мають значення для справи, а тому
рішення суду підлягає скасуванню.

Вислухавши доповідь судді, пояснення
учасників процесу, що з'явились,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
судова колегія вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає,
виходячи з наступного.

В силу ст. 308 ЦПК України, апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, не
заперечується сторонами, що відповідно
до наказу ТОВ фірми «Елавус ЛТД» від 16
травня 2013 року № 11-к, ОСОБА_2 звільнена
на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, за
прогул без поважних причин, вчинений з
22 квітня 2013 року (а.с. 45).

16 травня 2013 року до ТОВ фірми «Елавус
ЛТД» ОСОБА_2 надала пояснювальну
записку без документів, які б вказували
на поважність причин її відсутності на
роботі, з 22 квітня 2013 року по 6 травня 2013
року (а.с. 46).

Відповідно до довідки ТОВ фірми
«Елавус ЛТД» від 10.06.2013 р., розмір
середнього заробітку ОСОБА_2 за два
місяці, які передували її звільненню
складає 1781, 40 грн., щоденний заробіток -
50, 39 грн (а.с. 36).

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України, трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, а також строковий трудовий
договір до закінчення строку його
чинності можуть бути розірвані
власником або /повноваженим ним
органом у випадку прогулу (в тому числі
відсутності на роботі більше трьох
один протягом робочого дня) без
поважних причин.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

За змістом ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні платити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Згідно до абзацу другого п. 2.27
Інструкції № 58 про порядок ведення
трудових книжок працівників
затвердженої наказом Мінпраці України,
Мін'юсту України та Мінсоцзахисту
України від 29.07.1993 р., днем звільнення
вважається останній день роботи.

Як вбачається з табелю обліку робочого
часу, ОСОБА_2 була відсутня на роботі з 22
квітня 201З року по 16 травня 2013 року (а.с.
47-50).

19 квітня 2013 року був останнім робочим
днем ОСОБА_2

16 травня 2013 року позивач надала
директору фірми «Елавус ЛТД»
пояснювальну записку без документів,
які б вказували важність причин її
відсутності на роботі з 22 квітня 2013
року по 16 травня 2013 року.

Таким чином, сторони не заперечують,
підтверджено матеріалами справи, що
останнім днем роботи ОСОБА_2 було 19
квітня 2013 року; наказом від від 16 травня
2013 року вона була звільнена з 19 квітня
2013 року.

Позивач із позовом про поновлення на
роботі, про визнання незаконним наказу
від 16 травня 2013 року до суду не
зверталась, таким чином із його змістом
погодилась.

Судом встановлено та не заперечується
сторонами, що трудову книжку та копію
наказу про звільнення за прогули без
поважних причин позивач отримала 16
травня 2013 року, остаточний розрахунок
по заробітній платі та невикористані
дні відпустки з ОСОБА_2 підприємство
здійснило 10 червня 2013 року.

Позивач наполягає, що середній
заробіток за весь час затримки по день
фактичного розрахунку повинен бути
виплачений їй з 19 квітня 2013 року, а не з
17 травня 2013 року, як розраховано судом
першої інстанції. Однак такі доводи
позивача не ґрунтуються на законі,
оскільки з 22 квітня 201З року по 16 травня
2013 року ОСОБА_2 фактично не працювала,
питання про її звільнення вирішено
наказом від 16 травня 2013 року.

Розглядаючи справу в межах доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що судом першої інстанції
правильно досліджені і оцінені
обставини по справі, доводи
апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

В силу ч. 2 ст. 308 ЦПК України, не може
бути скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 313, 315,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Чугуївського міського суду
Харківської області від 31 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий -

Судді -