Справа №: 343/1504/14-ц
Провадження №: 2/0343/610/14
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2014 року м.Долина

Долинський районний суд
Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого судді -
Лицура І. М.,

секретаря - Бойків
В. П.,

з участю адвоката - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в місті
Долина Івано-Франківської області
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання права визнання права
власності на нерухоме майно та
виділення його частки в натурі,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом, в
якому просила визнати за нею право
власності на ? частку будинковолодіння
АДРЕСА_1. Свої вимоги мотивувала тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Новоселиця
Долинського району Івано-Франківської
області помер її чоловік ОСОБА_4, в
зв'язку з чим відкрилась спадщина, до
складу якої входить ? частка
будинковолодіння АДРЕСА_1. За життя
спадкодавець ОСОБА_4 заповіту не
складав, а спадкоємцями першої черги за
законом є вона, сини: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 і
дочка ОСОБА_3 В позасудовому порядку
вона не може оформити за собою право
власності на належну їй ? частку
спірного будинковолодіння як половину
спільного майна подружжя, нажитого під
час шлюбу, так як ціле будинковолодіння
в сільській раді числиться за її
померлим чололвіком. Оскільки спірне
будинковолодіння збудовано нею та
покійним чоловіком ОСОБА_4 під час
перебування в шлюбі ще в 1966 році та
враховуючи, що вони з відповідачкою на
даний час живуть в різних частинах
цього будинковолодіння, вважає що їй
належить ? його частка, а саме: стайня
(літ.Б); шопа (літ.Е); ворота(№2); частина
житлового будинку: 1.4 (житлова кімната),
1.6 (кухня), 1.7 (комора) та 1.1 (коридор). При
цьому вважає, що відповідачці слід
залишити в користуванні стодолу (літ.В);
шопу (літ.Г) та частину житлового
будинку: 1.5 (житлова кімната); 1-6 (кухня);
1-7 (комора) та 1.1. (коридор); залишивши в
спільній сумісній власності для
спільного користування вбиральню
(літ.Д) та криницю (№1), в зв»зку з чим
звернулася в суд з даним позовом.

В судовому засіданні позивачка та її
представник за довіреністю адвокат
ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримали із
зазначених у позові підстав та просили
їх задоволити.

Відповідачка в судове засідання на
повторний виклик не з»явилася та не
повідомила суд про причини своєї
неявки, хоч була належно повідомлена
про час та місце розгляду справи, що
підтверджується повідомленнями про
вручення їй рекомендованих поштових
відправлень.

Дослідивши та оцінивши здобуті й
перевірені в судовому засіданні докази
в їх сукупності, суд вважає, що даний
позов підлягає до часткового
задоволення, виходячи з наступного:

Згідно з ч.3 ст. 368 ЦК України, майно,
набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Стаття 392 ЦК України передбачено, що
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Відповідно до ч.1 ст. 60 Сімейного
кодексу України, майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

За правилами ч.1 ст. 70 даного кодексу, у
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Як встановлено в судовому засіданні та
підтверджується довідкою виконавчого
комітету Новоселицької сільської ради
Долинського району Івано-Франківської
області № 517 від 25.06.2013 року (а.с. 6),
будинковолодіння АДРЕСА_1 числиться за
ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

Про те, що позивачка ОСОБА_2 була
дружиною померлого ОСОБА_4 з 17.01.1961 року,
свідчить штамп в паспорті позивачки,
внесений відділом РАЦС Долинського
району Івано-Франківської області (а.с.
4).

Факт спільного будівництва в 1966
році будинковолодіння АДРЕСА_1
померлим ОСОБА_4 під час перебування в
шлюбі з ОСОБА_2, крім твердження самої
позивачки, також підтверджується
позовною заявою ОСОБА_7 про розірвання
шлюбу та розподіл майна від 01.07.1989 року
(а.с. 13), в якій останній визнав, що
спірне будинковолодіння є їхньою з
ОСОБА_2 спільною сумісною власністю
подружжя, як таке, що збудоване ними під
час шлюбу.

Таким чином в судовому засіданні
встановлено, що будинковолодіння
АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю
подружжя: позивачки ОСОБА_2 та
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4, а тому з
урахуванням змісту ч. 1 ст. 70 СК України,
суд вважає за необхідне позовні вимоги
ОСОБА_2 задоволити частково та визнати
за нею право власності на ? частку
даного будинковолодіння як частку в
спільному мані подружжя, нажитому під
час перебування в шлюбі.

Що стосується вимог позивачки ОСОБА_2
про виділ її частки в натурі із майна,
що перебуває у спільній сумісній
власності, то суд вважає, що вона до
задоволення не підлягає, оскільки
виділ частки в натурі (поділ будинку)
може мати місце за наявності технічної
можливості виділення кожній із сторін
відокремленої частини будинку із
самостійним виходом (квартири), яка
відповідає розміру їх часток у
приватній власності або наявності
технічної можливості переобладнання
будинку в ізольовані квартири. Так як
позивачкою та її представником не
заявлено клопотання про призначення
експертизи, яка б дала змогу визначити
наявність технічної можливості
виділення кожній із сторін
відокремленої частини будинку із
самостійним виходом (квартири), яка
відповідає розміру їх часток у
приватній власності або наявності
технічної можливості переобладнання
будинку в ізольовані квартири, суд
вважає, що в задоволенні такої вимог
позивачки слід відмовити.

На підставі викладеного, ст.ст.
183,316,367-368,392 ЦК України, ст.ст. 60,70
Сімейного кодексу України, керуючись
ст.ст. 213-215,218,226,228 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ?
частку будинковолодіння АДРЕСА_1,
відмовивши їй в решті позову за
недоведеністю позовних вимог.

Заочне рішення може бути переглянуто
Долинським районним судом за письмовою
заявою відповідачки, поданою протягом
10 днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено
позивачкою в апеляційному порядку до
апеляційного суду Івано-Франківської
області через Долинський районний суд
в 10-денний строк з дня його
проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення,
заочне рішення може бути оскаржено
відповідачкою в апеляційному порядку.

Суддя: