Справа № 2/489/689/2014
РІШЕННЯ

Іменем України

13.05.2014 р.
м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в
складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

при секретарі - Бреженюк Н.С.,

за участю:

представника позивачки - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

22.01.2014 р. ОСОБА_3 звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_2 про усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою. Вказувала на те, що їй на
праві власності належить житловий
будинок АДРЕСА_1 з відповідними
господарськими та побутовими
будівлями та спорудами. Відповідач є
власником житлового будинку АДРЕСА_2,
який розташований на суміжній
земельній ділянці. Як зазначає
позивачка, відповідачем самовільно
було збудовано прибудову - кухню, яка
частково розташована на земельній
ділянці, що знаходиться в користуванні
ОСОБА_3 За таких обставин позивачем
неправомірно було захоплено частину
земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1
Крім того, вказана прибудова заважає
позивачці належним чином
обслуговувати належній їй споруди та
будинок, перешкоджає доступу до
газового обладнання.

Посилаючись на вищевикладене,
позивачка просить суд зобов`язати
ОСОБА_2 усунути перешкоди в
користуванні земельною ділянкою,
звільнити та привести до стану,
придатного для використання за
цільовим призначенням, частину
земельної ділянки (АДРЕСА_1), шляхом
демонтування незаконно збудованої
прибудови до житлового будинку "А1"
(АДРЕСА_2) - кухні, яку було самовільно
збудовано на частці земельної ділянки,
відведеної для обслуговування
житлового будинку по АДРЕСА_1.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги, в остаточної
редакції, підтримав в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнавав.

Вислухавши пояснення сторін,
з'ясувавши обставини справи,
дослідивши надані докази, суд вважає,
що позовні вимоги не підлягають
задоволенню через їх
необґрунтованість через наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачка є власником будинку АДРЕСА_1,
а відповідач, власником будинку НОМЕР_1
по цьому ж провулку. Земельні ділянки
мають суміжну межу, яка проходить від
фасадної межі будинків до задньої
торцевої межі ділянок. Між земельними
ділянками частково встановлено паркан
та проходить газова труба.

Біля суміжної межі на обох земельних
ділянках знаходяться будівлі.

На земельній ділянці по АДРЕСА_1 вздовж
межі розташовано гараж літ. «Е», літня
кухня Літ. «Б», сарай літ. «В». Ні
ділянці АДРЕСА_2 знаходиться будинок
під літ. А з добудовою літ. А-1. Кут цієї
добудови перетинає суміжну межу, та
знаходиться на відстані 0,65 м від кута
цієї кухні та гаражу літ. «Е».

Вказані будівлі та споруди були
побудовані попередніми власниками
будинків.

Відповідно до Рішення Виконавчого
комітету Миколаївської міської ради
народних депутатів від 26.12.1986 р. № 688,
землекористувачам будинку АДРЕСА_1
було надано ділянку для забудови
площею 530 кв.м., з оформленням 19 кв.м.,
які самовільно були зайняті
забудовником. Згідно Рішення
Ленінської районної ради народних
депутатів від 05.06.1987 р. за № 156 було
затверджено Акт прийняття до
експлуатації житлового будинку за
вищезазначеною адресою, який належав
ОСОБА_5 - батьку позивачки, та будувався
на підставі договору забудови від
30.08.1955 року. Забудовник збудував
самочинні будівлі, в тому числі сарай
літ. «В», що знаходиться біля межі.
Однак, цей сарай узаконено згаданим
рішенням. В даному вигляді будинок,
разом із спорудами успадкувала в 2004
році позивачка, після смерті 11 липня 2004
р. батька - ОСОБА_5

Рішенням виконавчого комітету
Миколаївської міської ради трудящих
від 1 грудня 1956 року ОСОБА_6 було
відведено 479 кв.м. для будівництва
будинку по АДРЕСА_3. Рішенням виконкому
ММР № 541 від 30.09.1986 року ОСОБА_4 і ОСОБА_7
залишено 87 кв.м. земельної ділянки в
користуванні до виникнення потреб у
виконкому в користуванні землі.
Рішенням виконкому Ленінської
міськради народних депутатів № 186 від
23.09.1994 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_2, батькам
відповідача, яким належало відповідно ?
та ? часток в будинку, оформлені
самовільні споруди, в тому числі
нежитлова прибудова літ. А-1 площею 22,1
кв.м. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6,
його частку успадкував син, відповідач
по справі, та дружина померлого ОСОБА_4
31.10.1995 року, остання свою частку будинку
подарувала сину.

На час прийняття будинків в
експлуатацію та оформлення самовільно
збудованих будівель, між колишніми
власниками будинків не було спорів, як
не було спорів між батьком позивачки та
відповідачем, після набуття останнім
права власності на частку у будинку
НОМЕР_1, після смерті батька.

Викладені обставини свідчать про те, що
спірна добудова, як і інші будівлі на
суміжній межі побудовані та оформлені
в установленому порядку у власність за
згодою власників обох будинків, шляхом
взаємних поступок. На час оформлення
будівництва та оформлення приміщення
літ. А-1, ОСОБА_5 вже побудував свої
споруди вздовж межі. Погоджуючись з
розташуванням прибудови літ. А-1 він, як
і попередні власники будинку НОМЕР_1,
передбачав можливість догляду та
ремонту своїх приміщень іншим шляхом,
ніж знесення всієї спірної споруди.

Отже, не можна вважати, що наявність
прибудови літ. А-1 на ділянці НОМЕР_1
порушуються права позивачки, як
правонаступника особи, що давала згоду
на її улаштування.

Усі вищенаведені обставини були, між
іншим, предметом дослідження та
встановлені Ленінським районним судом
та апеляційним судом Миколаївської
області при розгляді справи за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод
у користуванні власністю та знесення
будівлі. Рішенням за якою 19.08.2013 року
позивачці було відмовлено у
задоволенні позовних вимог, в тому
числі в частині знесення прибудови.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійснені ним права
користування й розпорядження своїм
майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦК України
суб`єктами права власності на землю
(земельну ділянку) є фізичні особи,
юридичні особи, держава, територіальні
громади.

Відповідно до ст. 81 Земельного кодексу
України громадяни України набувають
право в власності на земельну ділянку
на підставі придбання за договором
купівлі- продажу, ренти, дарування,
міни, іншими цивільно-правовими
угодами.

Згідно ст. 126 Земельного кодексу
України право власності, користування
земельною ділянкою оформлюється
відповідно до Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно ст. 90 Земельного кодексу України
власники земельних ділянок мають
право самостійного господарювати на
землі. Порушені права власників
земельних ділянок підлягають
відновленню в порядку, встановленому
законом.

Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін. Кожна сторона зобов`язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Разом з тим позивачкою не надано суду
належних та допустимих доказів
порушення її прав відповідачем, з
урахуванням вищенаведеного.

Необхідно також зазначити, що
виникнення спору між сторонами в 2012
році, та неприязні стосунки між ними,
самі по собі не дають підстав для зносу
спірної добудови, яка не значиться само
забудовою.

Керуючись ст. ст. 10, 34, 60, 62, 88, 212-214 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається апеляційному суду
Миколаївської області через
Ленінський районний суд м. Миколаєва
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя: