22-ц/775/402/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції Ікорська Є.С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області у
складі:

головуючого Ігнатоля Т.Г.,

суддів Мироненко І.П.,
Попової С.А.,

при секретарі Бєльченко Б.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі справу за
позовом Житлово-комунального
підприємства «Житло «Центр» (далі ЖКП
«Житло «Центр») до ОСОБА_1 по стягнення
заборгованості за утримання будинку
та прибудинкової території,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Жовтневого районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 06
лютого 2014 року, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року позивач
звернувся до суду з позовом до
відповідача про стягнення
заборгованості за утримання будинку
та прибудинкової території,
посилаючись на те, що відповідно до
договору купівлі-продажу від 17 серпня
2006 року, відповідач є власником
квартири АДРЕСА_1. У зв'язку з тим, що
відповідач тривалий час не сплачує
послуги з утримання житлового будинку
та прибудинкової території утворилася
заборгованість за період з 01 вересня 2007
року по 01 липня 2009 року в сумі 2011,68 грн.,
яку позивач просив суд стягнути з
відповідача та відшкодувати витрати на
оплату судового збору.

Рішенням Жовтневого районного
суду м. Маріуполя Донецької області від
06 лютого 2014 року позовні вимоги ЖКП
«Житло «Центр» задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_1 заборгованість за утримання
будинку та прибудинкової території за
період з 01 вересня 2007 року по 01 липня 2009
року в сумі 2011,68 грн. Витрати на оплату
судового збору в сумі 229,40 грн.,
сплачені ЖКП «Житло «Центр» при
зверненні до суду, віднесені на
рахунок держави.

В апеляційній скарзі відповідач
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове про відмову у позові,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення судом норм матеріального і
процесуального права. Зокрема вказує,
що ним сплачувалися всі послуги з
утримання житлового будинку та
прибудинкової території, однак,
квитанції, які підтверджують цей факт,
не збереглися, оскільки пройшло понад
три роки. Крім того, позивач пропустив
строк позовної давності для звернення
до суду, про що було заявлено в суді
першої інстанції. Висновки суду, що
термін позовної давності був
перерваний у зв'язку з поданням
позивачем в 2009 році заяви про видачу
судового наказу, є помилковими,
оскільки, згідно з ч.2 ст. 264 ЦК України,
строк позовної давності переривається
тільки у разі пред'явлення позову, а не
видачею судового наказу. Суд
неправильно застосував норми
матеріального права, зокрема, ч.3 ст.118
ЦПК України, оскільки зазначена норма
закону була введена в дію у 2010 році,
тому, у позивача, в 2009 році були всі
підстави звернутися до суду з
позовною заявою, що перервало б термін
позовної давності. Крім того, згідно
діючого законодавства, у 2009 році
позивач взагалі не мав права
звертатись з заявою про видачу
судового наказу, оскільки підстав,
передбачених ч.1 ст. 96 ЦПК України, не
існувало, письмового договору про
надання послуг між ним та позивачем не
укладалося. Після отримання судового
наказу, позивач не вжив заходів щодо
його виконання і не повідомив
відповідача про наявність такого
наказу, а тому, судовий наказ не набрав
чинності.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення ОСОБА_1, який підтримав
доводи скарги та просив її
задовольнити, заперечення проти скарги
представника позивача Ярошенко І.С.,
яка просила скаргу відхилити, а рішення
суду залишити без зміни, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК У країни
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що згідно з
Витягом про реєстрацію права власності
на нерухоме майно від 21 серпня 2006 року,
на підставі договору іпотеки №2080 від 17
серпня 2006 року, за ОСОБА_1 зареєстроване
право власності на квартиру АДРЕСА_1
(а.с.5,6) та на його ім'я відкрито особовий
рахунок НОМЕР_1 в ЖКП «Житло «Центр»(
а.с. 3).

Згідно з випискою з особового
рахунку НОМЕР_1 за період з 1 вересня 2007
року по 1 липня 2009 року існує
заборгованість по оплаті витрат на
утримання будинку та прибудинкової
території в розмірі 2011,68 грв. ( а.с. 4).

У серпні 2009 року ЖКП «Житло
«Центр» звернулося до суду із заявою
про видачу судового наказу про
стягнення з відповідача
заборгованості по оплаті витрат на
утримання будинку та прибудинкової
території за період з 1 вересня 2007 року
по 1 липня 2009 року, за результатами
розгляду якої, 12 серпня 2009 року
Жовтневим районним судом м. Маріуполя
видано судовий наказ про стягнення з
ОСОБА_1 на користь ЖКП « Житло « Центр»
2011,68 грв. та витрат на інформаційно -
технічне забезпечення розгляду справи
в розмірі 15,00 грв, а всього 2026,68 грв.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави
судовий збір в розмірі 25,50 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду
м. Маріуполя від 29 травня 2013 року
судовий наказ скасовано ( а.с. 11).

Згідно листа начальника
Жовтневого ДВС Маріупольського
міського управління юстиції на
виконання до відділу виконавчої служби
судовий наказ від 12 серпня 2009 року про
стягнення з ОСОБА_1 на користь ЖКП «
Житло « Центр» суми заборгованості за
утримання будинку та прибудинкової
території з 1 вересня 2007 року по 1 липня
2009 року не надходив.

Задовольняючи позовні вимоги
ЖКП «Житло «Центр», суд виходив з того,
що заборгованість, яка утворилася у
відповідача за надані послуги з
утримання будинку та прибудинкової
території у зв'язку з невиконанням
покладених на нього обов'язків за
період з 1 вересня 2007 року по 1 липня 2009
року, підлягає стягненню. Позивачем
строк позовної давності не пропущений,
оскільки такий строк перервався
зверненням ЖКП «Житло «Центр» до суду
із заявою про видачу судового наказу
про стягнення заборгованості з
відповідача і підлягає стягненню в
позовному провадженні.

З висновками суду не можна не
погодитися з огляду на таке.

У відповідності зі ст.303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно зі ст.20 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» споживач
зобов'язаний оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 322 ЦК
України власник зобов'язаний
утримувати майно, що йому належить,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Згідно зі ст. 151 ЖК України
громадяни, які мають в приватній
власності жилий будинок, квартиру,
зобов'язані забезпечувати його
утримання, проводити за свій рахунок
поточний капітальний ремонт,
утримувати в порядку прибудинкову
територію.

Відповідно до ст. 162 ЖК України, п. 5
ч.3 ст.20 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги», п. 7 Правил
користування приміщеннями житлових
будинків і прибудинковими територіями,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року (в
редакції постанови КМУ №45 від 24.01.2006
року), власник та наймач (орендар)
квартири - зобов'язаний, у тому числі:
оплачувати житлово-комунальні послуги
у строки, встановлені законом або
договором, дотримуватися вимог
нормативно-правових актів у сфері
житлово-комунальних послуг, пожежної і
газової безпеки, санітарних норм і
правил.

У відповідності з п.7 Правил
користування приміщеннями житлових
будинків, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 8 жовтня
1992 року №572 ( в редакції постанови
Кабінету Міністрів України від 24 січня
2006 року № 45), власник квартири
зобов'язаний оплачувати надані житлово
- комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Згідно зі ст.13 Закону України «Про
житлово - комунальні послуги» до складу
житлово - комунальних послуг входять
послуги: з утримання будинків і споруд
та прибудинкових територій (прибирання
внутрішньобудинкових приміщень та при
будинкової території, санітарно -
технічне обслуговування,
обслуговування внутрішньобудинкових
мереж, утримання ліфтів, освітлення
місць загального користування,
поточний ремонт, вивезення побутових
відходів, тощо); послуги з управління
будинком (балансоутримання, укладання
договорів на виконання
послуг,контроль за виконанням умов
договору, тощо); послуги з ремонту
приміщень, будинків, споруд.

Квартирна плата - це плата не за
площу, яку займає мешканець, а плата за
утримання житла. Утримання житла - це
комплекс робіт, спрямованих на
створення необхідних умов для
проживання людей і забезпечення
збереження жилих будівель та
технічного обладнання згідно з
типовим переліком послуг. Від
своєчасної та повної оплати квартирної
плати залежить якість наданих послуг.

Колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції, повно, всебічно і
об'єктивно встановив фактичні
обставини справи і зробив
обґрунтований висновок про те, що
оскільки відповідач є власником
квартири, зареєстрований в ній,
користується наданими позивачем
житлово - комунальними послугами,
однак, не виконує своїх зобов"язань по
оплаті витрат на утримання будинку,
наявна заборгованість повинна бути
стягнута з нього на користь позивача.
Розмір заборгованості відповідачем не
оспорюється.

В рішенні суду повно
відображені обставини, що мають
значення для даної справи, висновки
суду про встановлені обставини є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Погоджується колегія суддів і з
висновком суду першої інстанції про те,
що строк позовної давності позивачем
не пропущений.

Відповідно до ст.257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю в три роки.

Частиною 2 ст. 264 ЦК України
встановлено, що позовна давність
переривається у разі пред'явлення
особою позову до одного із кількох
боржників, а також якщо предметом
позову є лише частина вимоги, право на
яку має позивач.

Після переривання перебіг
позовної давності починається заново.
Час, що минув до переривання перебігу
позовної давності, до нового строку не
зараховується. (ч. 3 ст. 264 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЦК
України, якщо цивільні відносини не
врегульовані цим Кодексом, іншими
актами цивільного законодавства або
договором, вони регулюються тими
правовими нормами цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, що
регулюють подібні за змістом цивільні
відносини (аналогія закону).

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 3 ЦПК
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів. Відмова від
права на звернення до суду за захистом
є недійсною.

Відповідно до ч. 3 ст. 15 ЦПК
України суди розглядають справи,
визначені у частині першій цієї статті,
в порядку позовного, наказного та
окремого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК
України, судовий наказ є особливою
формою судового рішення, що видається
судом за результатами розгляду вимог,
передбачених статтею 96 цього Кодексу.

За своєю сутністю судовий наказ
є актом реалізації судової влади, яким
вирішується цивільна справа по суті
заявлених вимог.

Як і в наказному, так і в
позовному провадженні реалізуються
завдання цивільного судочинства (ст. 1
ЦПК України).

Підставою для відкриття
наказного провадження у справі є
прийняття судом заяви про видачу
судового наказу, а для відкриття
позовного провадження - позовної заяви.

Результат вирішення цивільної
справи по суті у позовному провадженні
закріплюються у рішенні суду. За
результатами вирішення справи у
наказному провадженні видається
судовий наказ.

З огляду на викладене та на
положення ч. 1 ст. 8, ч. 2 ст. 264 ЦК України
необхідно дійти висновку, що подання
заяви про видачу судового наказу та
його видача судом перериває позовну
давність.

Тому, вирішуючи спір, суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про те, що у
зазначеній справі перебіг позовної
давності був перерваний у зв'язку з
поданням ЖКП «Житло «Центр»
заяви про видачу судового наказу і
право на пред'явлення вимог у
позивача виникло після скасування
судового наказу, тобто, з 29 травня 2013
року, а позов подано 26 листопада 2013
року, тобто, в межах строку позовної
давності.

Доводи скарги про те, що
судовий наказ не набрав чинності,
оскільки не був направлений
відповідачу, а тому не можна вважати,
що судовий наказ перервав позовну
давність, колегія суддів вважає
помилковими, оскільки, згідно з
положеннями ч.2 ст.264 ЦПК України,
переривання строку позовної давності
пов'язується не з набранням чинності
судовим наказом, а з пред'явленням
заяви про видачу судового наказу.

Посилання в скарзі відповідача
на те, що у суду не було підстав для
видачі судового наказу у 2009 році,
оскільки не існувало підстав,
передбачених ч.1 ст.96 ЦПК України,
зокрема, письмового договору про
надання послуг між ним та ЖКП « Житло
«Центр» не укладалося, є
безпідставними.

Згідно з п.1 ч.1 ст.96 ЦПК України,
в редакції, яка діяла на момент видачі
наказу,12 серпня 2009 року, судовий наказ
міг бути виданий, якщо заявлено вимогу,
яка ґрунтується на правочині,
вчиненому у письмовій формі.

Між тим, згідно з ч.1 ст.14 ЦК
України, цивільні обов'язки
виконуються в межах, встановлених
договором або актом цивільного
законодавства.

Правилами користування
приміщеннями житлових будинків,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 8 жовтня 1992 року
№572 ( в редакції постанови Кабінету
Міністрів України від 24 січня 2006 року №
45), ст.20 Закону України «Про житлово -
комунальні послуги», передбачено, що
власник квартири зобов'язаний
оплачувати надані житлово - комунальні
послуги у строки, встановлені
договором або законом.

З апеляційної скарги ОСОБА_1 та
його пояснень в судовому засіданні
апеляційного суду вбачається, що
фактично ним оплачувалися витрати на
утримання будинку та прибудинкової
території, однак, в якому розмірі він
довести не може, оскільки не
збереглися квитанції.

Колегія суддів вважає, що
відсутність письмового договору між
сторонами не позбавляє відповідача, як
споживача послуг, обов"язку оплати
наданих послуг, оскільки фактично
послуги надавалися та частково
оплачувалися відповідачем. Про
припинення відносин щодо надання
послуг останній не заявляв. Нормами
ЦПК, які регулюють наказне
провадження, немає прямої заборони
щодо видачі судового наказу у разі,
якщо будуть надані інші письмові
докази, які підтверджують фактичне
надання та отримання послуг
відповідачем. Такими доказами
наявності фактичних договірних
відносин між сторонами є, як пояснення
відповідача так і відкриття
особового рахунку на ОСОБА_1 в ЖКП
«Житло «Центр», факт
реєстрації відповідача в квартирі
будинку, який знаходиться на
обслуговуванні даного житлово -
комунального підприємства.

Такий висновок суду
узгоджується і з роз'ясненнями, які
містяться у п.13 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23 грудня 2011 року №14 «Про
практику розгляду судами заяв у
порядку наказного провадження». З
огляду на наведене, колегією суддів не
приймаються до уваги посилання
апелянта в скарзі на положення
узагальнення практики видачі та
скасування судових наказів,
проведеного Верховним Судом України
за період з 2006 - 1 півріччя 2007 року.

Інші доводи апеляційної скарги
не впливають на висновки суду і не є
підставами, з якими закон пов'язує
обов'язкове скасування рішення суду.

З урахуванням викладеного,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга ОСОБА_1 підлягає відхиленню, а
рішення суду залишенню без зміни.

Посилання в рішенні суду на ч.3
ст.118 ЦПК України є помилковим, але
неправильне застосування норм
процесуального права не призвело до
неправильного вирішення справи. Тому,
підстав для скасування рішення суду
колегія суддів апеляційного суду не
вбачає.

Керуючись ст.ст. 303,307,308,313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и
л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду
м. Маріуполя Донецької області від 06
лютого 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена до суду касаційної інстанції
протягом двадцяти днів

Судді