Головуючий суду 1 інстанції - Томчишен
Доповідач - Туренко С.І.
Справа № 415/901/14-ц
Провадження № 22ц/782/1505/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2014 року
м. Луганськ

Судова колегія судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Луганської області в складі:

головуючого - судді Туренка С.І.,

суддів - Авалян Н.М., Максюта І.О.,

при секретарі - Аліханян Г.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луганську апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення Лисичанського
міського суду Луганської області від 14
березня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до Лисичанського комунального
спеціалізованого підприємства
«Лисичанськводоканал» про захист прав
споживачів шляхом зобов'язання вчинити
дії щодо скасування нарахувань
заборгованості за послуги
водопостачання та заборони
нараховувати плату, -

в с т а н
о в и л а:

В лютому 2014 року позивач - ОСОБА_2
звернувся до суду з даним позовом до
відповідача - Лисичанського
комунального спеціалізованого
підприємства «Лисичанськводоканал» в
якому просив: зобов'язати відповідача
вичинити дії щодо скасування
нарахувань заборгованості за послуги
водопостачання та заборонити
останньому в подальшому нараховувати
плату за послуги водопостачання. В
обґрунтування позову позивач
посилався на те, що відповідач
нараховує на його ім'я заборгованість
за послуги водопостачання за його
адресою: АДРЕСА_1, у той час як між ними
відсутні договірні відносини. У зв'язку
з чим він звертався до відповідача, але
останній відмовив у скасуванні
нарахованої заборгованості та
продовжує її нараховувати.

Рішенням Лисичанського міського суду
Луганської області від 14 березня 2014
року у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду, позивач
звернувся до суду з апеляційною
скаргою в якій просив скасувати
рішення, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права та прийняти нове,
яким задовольнити позовні вимоги у
повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність й
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів апеляційного
суду приходить до наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини
цивільних справ встановлюються судом
за принципом змагальності. Суд же,
зберігаючи об'єктивність і
неупередженість, лише створює
необхідні умови для всебічного і
повного дослідження обставин справи.
При дослідженні і оцінці доказів,
встановленні обставин справи і
ухваленні рішення суд незалежний від
висновків органів влади, експертиз або
окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог і на підставі наданих
сторонами доказів. Крім того згідно
ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на основу своїх вимог
або заперечень.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
їх безпідставності та невідповідності
обраного позивачем способу захисту
права способам, визначеним
законодавством.

Вказані обставини та висновки суду
першої інстанції підтверджуються
матеріалами справи та відповідають
вимогам закону, зазначеному в тексті
оскаржуваного рішення.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є
користувачем та проживає у житловому
будинку за адресою: АДРЕСА_1, в якому
зареєстроване його місце проживання.

З наданої копії акту обстеження
відомчого житлового будинку за
вказаною адресою від 13 травня 2008 року,
складеного працівниками ВАТ «Червоне
Привілля», вбачається, що в ході
обстеження було встановлено, що в
будинку відсутні водогін, ванна, унітаз
та раковина.

Між позивачем та відповідачем ЛКСП
«Лисичанськводоканал» договір на
надання послуг з постачання холодної
води та водовідведення не укладався, що
не заперечується сторонами.

За вказаною адресою відповідачем було
відкрито особовий рахунок НОМЕР_1, за
яким починаючи з липня 2009 року по
березень 2014 року проводилося
нарахування заборгованості, загальний
розмір якої станом на березень 2014 року
становив - 1626 грн., 76 коп.

Працівниками відповідача складалися
акти від 04 квітня 2014 року та від 11
березня 2014 року, в яких зазначено: що на
території подвір'я житлового будинку
за адресою: АДРЕСА_1, знаходиться
колодязь з трубопроводом холодної
води, на якому міститься вентиль, проте
відсутній відвідний гусак, сам
житловий будинок не має комунікацій
труб холодної води.

Судом також було встановлено, що
позивач не звертався до відповідача з
питання щодо опломбування вентиля
труби холодної води, розміщеної в
колодязі на території подвір'я будинку
позивача.

Так, відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (сплатити
гроші тощо) або утримуватися від певної
дії, а кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст. 11 ЦК України.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають з дій осіб,
що передбачені актами цивільного
законодавства, а також з дій осіб, що не
передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Так, згідно із п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» споживач має право одержувати
вчасно та відповідної якості
житлово-комунальні послуги згідно із
законодавством та умовами договору на
надання житлово-комунальних послуг.
Пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 13 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги» до
житлово-комунальних послуг поряд з
іншим віднесено, зокрема: комунальні
послуги з централізованого постачання
холодної води та водовідведення.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» споживач зобов'язаний
оплачувати житлово-комунальні послуги
у строки, встановленні договором або
законом.

Згідно із п.п. 20, 21 Правил надання послуг
з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення, затверджених
постановою КМ України від 21 липня 2005
року N 630 (далі - Правила), плата за надані
послуги вноситься споживачем
відповідно до показань засобів обліку
води або затверджених нормативів (норм)
споживання на підставі платіжного
документа (розрахункової книжки,
платіжної квитанції тощо) або
відповідно до умов договору на
встановлення засобів обліку. У разі
відсутності у квартирі (будинку
садибного типу) та на вводах у
багатоквартирний будинок засобів
обліку води плата за надані послуги
справляється згідно з установленими
нормативами (нормами) споживання: з
централізованого постачання холодної
води і водовідведення - з розрахунку на
одну особу та на ведення особистого
підсобного господарства.

Згідно із п.п. 1 п. 29 цих Правил споживач
має право на зменшення розміру плати: 1)
у разі надання послуг не в повному
обсязі, зниження їх якості, зокрема
відхилення їх кількісних та/або
якісних показників від затверджених
нормативів (норм) споживання; 2)
тимчасової відсутності споживача
та/або членів його сім'ї на підставі
письмової заяви споживача та
офіційного документа, що підтверджує
його/їх відсутність (довідка з місця
тимчасового проживання, роботи,
лікування, навчання, проходження
військової служби, відбування
покарання).

Окрім цього, відповідно до п.п. 3 п. 29
вказаних Правил споживач має право на
несплату вартості послуг за період
тимчасової відсутності споживача і
членів його сім'ї (у разі відключення
виконавцем холодної та гарячої води і
опломбування запірних вентилів у
квартирі (будинку садибного типу) та
відновлення надання послуг шляхом
зняття пломб за свій рахунок протягом
доби згідно з письмовою заявою.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
відповідач мав всі підстави
нараховувати заборгованість за
послугами водопостачання за адресою
житлового будинку, в якому
зареєстроване місце проживання
позивача, оскільки доказів того, що
позивач вчинив вищевказані дії, які
надавали можливість йому не сплачувати
за послуги з водопостачання, та того, що
з відповідною заявою він звертався до
відповідача, позивач суду не наддав.

Статтею 64 Конституції України
передбачено право кожного на судовий
захист.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права.

Способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути: 1) визнання
права; 2) визнання правочину недійсним;
3) припинення дії, яка порушує право; 4)
відновлення становища, яке існувало до
порушення; 5) примусове виконання
обов'язку в натурі; 6) зміна
правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи
відшкодування майнової шкоди; 9)
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди; 10) визнання незаконними рішення,
дій чи бездіяльності органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Суд може захистити цивільне право
іншим способом, що встановлений
договором або законом.

Реалізуючи передбачене ст. 64
Конституції України право на судовий
захист, звертаючись до суду, позивач за
власним розсудом обирає спосіб
захисту, предмет позову має
відповідати встановленому законом
способу захисту порушеного права та
інтересу.

Вирішуючи спір, суд повинен надати
об'єктивну оцінку наявності порушеного
права чи інтересу на момент звернення
до суду, а також визначити, чи
відповідає обраний позивачем спосіб
захисту порушеного права тим, що
передбачені законодавством, та чи
забезпечить такий спосіб захисту
відновлення порушеного права позивача.

Невідповідність обраного позивачем
способу захисту права способам,
визначеним законодавством
встановлюється при розгляді справи по
суті та є підставою для прийняття
судового рішення про відмову в позові.

Таким чином, захист прав споживача
шляхом зобов'язання вчинити дії щодо
скасування нарахувань заборгованості
за послуги водопостачання та заборони
нараховувати плату не відповідає
змісту порушеного права і не є належним
способом захисту порушеного чи
оспорюваного права та інтересу.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія вважає, що доводи апеляційної
скарги зазначених висновків суду не
спростовують і не дають підстав для
висновку, що судом при розгляді справи
неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права, а тому
ухвалене рішення є законним і
обґрунтованим відповідно до вимог ст..
213 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.209,303,307,308,313-315 ЦПК України судова
колегія ,-

у х в
а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Лисичанського міського суду
Луганської області від 14 березня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак її може бути
оскаржено шляхом подання касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили
безпосередньо до суду касаційної
інстанції: Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: