У х в а л а

іменем україни

14 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Штелик С.П.,

суддів: Коротуна В.М.,
Попович О.В.,

Маляренка
А.В., Cтупак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
повернення завдатку в подвійному
розмірі та відшкодування моральної
шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_5,
який діє в інтересах ОСОБА_4, на рішення
Переяслав-Хмельницького
міськрайонного суду Київської області
від 06 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Київської області
від 29 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з указаним позовом, обґрунтовуючи
вимоги тим, що 19 червня 2013 року (в
договорі помилково зазначена дата 19
серпня 2013 року) між нею та ОСОБА_4 було
укладено договір про передачу авансу
за придбання об'єкта нерухомого майна -
будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки.
За даним договором вона передала
ОСОБА_4 аванс у розмірі 8100 грн.

Вказуючи, що з вини відповідачки
договір купівлі-продажу будинку та
земельної ділянки не було укладено,
позивачка просила стягнути з ОСОБА_4 на
свою користь завдаток у подвійному
розмірі - 16 200 грн та відшкодувати
моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Рішенням Переяслав-Хмельницького
міськрайонного суду Київської області
від 06 грудня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Київської
області від 29 січня 2014 року, позов було
задоволено частково. Стягнуто із
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 16 200 грн, з них:
8100 грн в рахунок сплаченого авансу та
8100 грн, як неустойку в розмірі ста
відсотків від переданого авансу. В
задоволенні іншої частині позову було
відмовлено. Вирішено питання щодо
розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, який діє в
інтересах ОСОБА_4, просить скасувати
ухвалені судові рішення та справу
передати на новий розгляд, посилаючись
на порушення судами норм матеріального
та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
виходив із того, що сторони, укладаючи
договір про передачу авансу за
придбання об'єкта нерухомого майна,
визначили правові наслідки порушення
зобов'язання, зокрема погодили, що 100 %
неустойки сплачується тією особою, яка
необґрунтовано відмовляється укласти
нотаріально посвідчений договір.

Проте з такими висновками судів
погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 19 червня 2013 року
(в договорі помилково зазначена дата 19
серпня 2013 року) між ОСОБА_3 та ОСОБА_4
було укладено договір про передачу
авансу за придбання об'єкта нерухомого
майна - будинку АДРЕСА_1. За даним
договором ОСОБА_3 передала аванс у
розмірі 8100 грн ОСОБА_4

Пунктом 4.4 зазначеного договору
встановлено, що у разі відмови продавця
від укладання основного договору у
визначений в цьому договорі строк та на
вищевизначених умовах (або додатково
погоджених умовах), продавець
зобов'язується повернути покупцеві
отримані від нього грошові кошти в
якості авансу, а також сплатити
неустойку у розмірі 100 % від суми авансу,
переданого за цим договором.

Договір купівлі-продажу будинку та
земельної ділянки між сторонами
укладено не було.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 635 ЦК України
попереднім є договір, сторони якого
зобов'язуються протягом певного строку
(у певний термін) укласти договір в
майбутньому (основний договір) на
умовах, встановлених попереднім
договором. Зобов'язання, встановлене
попереднім договором, припиняється,
якщо основний договір не укладений
протягом строку (у термін),
встановленого попереднім договором,
або якщо жодна із сторін не направить
другій стороні пропозицію про його
укладення.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_3 відповідно до умов договору
сплатила ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 8100
грн, які сторони визначили як аванс.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є
грошова сума або рухоме майно, що
видається кредиторові боржником у
рахунок належних з нього за договором
платежів, на підтвердження
зобов'язання і на забезпечення його
виконання. Якщо не буде встановлено, що
сума, сплачена в рахунок належних з
боржника платежів, є завдатком, вона
вважається авансом.

З огляду на викладене, на відміну від
завдатку, аванс - це лише спосіб
платежу. Він не виконує
забезпечувальної функції, а виконує
функцію попередньої оплати. У разі
видачі авансу кредитор не може бути
зобов'язаний до повернення авансу у
подвійному розмірі і відповідно до
відшкодування збитків.

У разі коли сторони лише домовилися
укласти договір, але відповідно його не
оформили, сплачені в рахунок виконання
договору платежі повертаються в тому
розмірі, в якому вони надавалися.

При цьому, у разі видачі авансу
кредитор не може бути зобов'язаний до
повернення його в подвійному розмірі.

Таким чином, вирішуючи справу, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився й апеляційний суд, на
зазначені вимоги закону уваги не
звернув та фактично стягнув на користь
позивачки подвійну суму авансу як
неустойку.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які
мають значення для правильного
вирішення справи, повністю не
встановлені, судами порушено норми
матеріального та процесуального права,
судові рішення не відповідають вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості. Зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для їх скасування
із передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5, який діє в
інтересах ОСОБА_4, задовольнити.

Рішення Переяслав-Хмельницького
міськрайонного суду Київської області
від 06 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Київської області
від 29 січня 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.П. Штелик

Судді:
В.М. Коротун

А.В. Маляренко

О.В. Попович

О.В. Cтупак