АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________
Головуючий 1 інст.: - Зінченко Ю.Є.
Провадження № 22-ц/790/3486/14.
Суддя-доповідач: - Кокоша В.В.
Категорія: договірні.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 червня 2014 року. Судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - судді: -
Кокоші В.В.,

суддів: - Бобровського
В.В., Шевченко Н.Ф.,

при секретарі: -
Гелашвілі Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на
рішення Московського районного суду м.
Харкова від 1 квітня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 - про
визнання договору купівлі-продажу
квартири недійсним,

в с
т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_6 звернувся в
суд із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог
зазначав, що 6 вересня 2013 року він та
ОСОБА_7 уклали договір купівлі-продажу
квартири, посвідчений приватним
нотаріусом Харківського МНО ОСОБА_8,
згідно з яким він продав, а ОСОБА_7
придбав у власність трикімнатну
квартиру АДРЕСА_1.

Договір купівлі-продажу вказаної
квартири вчинено ними за 327 340 грн., які
він отримав від ОСОБА_7 повність ще до
підписання договору шляхом
перерахування грошових коштів
покупцем на його особовий рахунок у
відділенні №13 Філії «Слобожанське РУ»
АТ «Банк «Фінанси та Кредит».

До підписання цього договору ОСОБА_7
повідомив його щодо необхідності
зняття ним грошових коштів з
банківського рахунку для оплати послуг
по оформленню договору купівлі-продажу
квартири, сплати заборгованості по
комунальним послугам та придбання йому
іншої квартири для подальшого
проживання.

Цього ж дня він зняв зі свого
особового рахунку у відділенні №13
Філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк
«Фінанси та Кредит» грошові кошти у
сумі 327 340 грн., які він отримав від
продажу належної йому квартири, та
передав їх ОСОБА_7 для оплати послуг по
оформленню договору купівлі-продажу
квартири, сплати заборгованості по
комунальним послугам та придбання йому
іншої квартири для подальшого
проживання.

6 вересня 2013 року він та ОСОБА_9
уклали договір купівлі-продажу частки
квартири, посвідчений приватним
нотаріусом Харківського МНО ОСОБА_8,
згідно з яким ОСОБА_9 продала, а він
придбав у власність належні їй на
праві власності 16/100 часток
шестикімнатної комунальної квартири
АДРЕСА_2.

Договір купівлі-продажу квартири
вчинено ними за 120 000 грн., однак залишок
грошових коштів із переданої ним
грошової суми 327 340 грн., ОСОБА_7 йому не
повернув.

Вважав, що договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 від 6 вересня 2013 року
укладений ним внаслідок помилки та
обману, оскільки покупець ОСОБА_7 хоч і
перерахував грошові кошти за придбання
квартири на його особовий рахунок у
філії банку, однак його подальші дії
свідчать про те, що він не мав наміру
виконувати свої грошові зобов'язання
за договором купівлі-продажу квартири.

Посилаючись на вказані обставини та
ст. ст. 203, 215, 216, 229, 230 ЦК України, ОСОБА_6
просив суд визнати недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 6
вересня 2013 року, укладений між ним та
ОСОБА_7В

Відповідач ОСОБА_7 позов не визнав,
посилаючись на його безпідставність.

Рішення Московського районного суду
м. Харкова від 1 квітня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити його позов.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції відповідно до вимог ч.1 ст. 303
ЦПК України, - в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
визнає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
виходив з того, що позивачем не надано
доказів які свідчать, що договір
купівлі-продажу спірної квартири був
укладений ним внаслідок помилки чи
обману.

Такий висновок суду відповідає
нормам матеріального і процесуального
права.

Згідно ст. ст. 655, 657 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму. Договір купівлі-продажу
земельної ділянки, єдиного майнового
комплексу, житлового будинку (квартири)
або іншого нерухомого майна
укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації, крім договорів
купівлі-продажу майна, що перебуває в
податковій заставі.

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України
якщо особа, яка вчинила правочин,
помилилася щодо обставин, які мають
істотне значення, такий правочин може
бути визнаний судом недійсним. Істотне
значення має помилка щодо природи
правочину, прав та обов'язків сторін,
таких властивостей і якостей речі, які
значно знижують її цінність або
можливість використання за цільовим
призначенням. Помилка щодо мотивів
правочину не має істотного значення,
крім випадків, встановлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо
одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(ч.1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин
визнається судом недійсним. Обман має
місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до роз'яснень, викладених
у пунктах 19, 20 постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 6
листопада 2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» обставини, щодо
яких помилилася сторона правочину
(стаття 229 ЦК України) мають існувати
саме на момент вчинення правочину.
Особа на підтвердження своїх вимог
про визнання правочину недійсним
повинна довести, що така помилка
дійсно мала місце, а також що вона має
істотне значення. Не є помилкою щодо
якості речі неможливість її
використання або виникнення труднощів
у її використанні, що сталося після
виконання хоча б однією зі сторін
зобов'язань, які виникли з правочину, і
не пов'язане з поведінкою іншої сторони
правочину. Не має правового значення
помилка щодо розрахунку одержання
користі від вчиненого правочину.
Помилка внаслідок власного
недбальства, незнання закону чи
неправильного його тлумачення однією
зі сторін не є підставою для визнання
правочину недійсним.

Правочин визнається вчиненим під
впливом обману у випадку навмисного
введення іншої сторони в оману щодо
обставин, які впливають на вчинення
правочину. На відміну від помилки,
ознакою обману є умисел у діях однієї
зі сторін правочину. Наявність умислу
в діях відповідача, істотність
значення обставин, щодо яких особу
введено в оману, і сам факт обману
повинна довести особа, яка діяла під
впливом обману. Обман щодо мотивів
правочину не має істотного значення.

З матеріалів справи вбачається, що 6
вересня 2013 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 уклали
договір купівлі-продажу квартири,
посвідчений приватним нотаріусом
Харківського МНО ОСОБА_8 за р. №2366,
згідно з яким ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_7
придбав у власність трикімнатну
квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 2.1 вказаного
договору, продаж здійснено за 327 340 грн.,
які продавець ОСОБА_6 отримав від
покупця ОСОБА_7 повністю, ще до підпису
цього договору шляхом перерахування
коштів на поточний рахунок продавця та
своїм підписом під цим договором
продавець підтверджує проведення зі
сторони покупця повного розрахунку за
продану квартиру та відсутність щодо
нього претензій майнового характеру (а.
с. 7,8).

Крім того, 6 вересня 2013 року ОСОБА_6 та
ОСОБА_9 уклали договір купівлі-продажу
частки квартири, посвідчений приватним
нотаріусом Харківського МНО ОСОБА_8 за
р. №2371, згідно з яким ОСОБА_9 продала, а
ОСОБА_6 придбав у власність належні їй
на праві власності 16/100 часток
шестикімнатної комунальної квартири
АДРЕСА_2.

Відповідно до п. 2.1 вказаного
договору, продаж здійснено за 120 000 грн.,
що є еквівалентом 15 000 доларів США, які
ОСОБА_9 отримала від ОСОБА_6 повністю, ще
до підпису цього договору та своїм
підписом під цим договором
підтверджує проведення зі сторони
ОСОБА_6 повного розрахунку за продану
частку квартири та відсутність щодо
нього претензій майнового характеру (а.
с. 5-6).

Із виписки з особового рахунку
ОСОБА_6 НОМЕР_1, відкритого у відділенні
№13 філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк
«Фінанси та Кредит» вбачається, що 6
вересня 2013 року ОСОБА_6 перераховано
від ОСОБА_7 грошові кошти у сумі 327 340
грн. за купівлю кватири АДРЕСА_1, та
цього ж дня ОСОБА_6 виплачені банком
грошові кошти у сумі 327 340 грн. згідно
договору №1780. Залишок грошових коштів
на рахунку ОСОБА_6 станом на 6 вересня 2013
року становив нуль грн. (а. с. 9-11).

Із пояснень представника ОСОБА_7,
наданих в судовому засіданні
апеляційної інстанції встановлено, що
у вересні 2013 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7
домовилися про купівлю-продаж кватири
АДРЕСА_1.

6 вересня 2013 року ОСОБА_6 відкрив у
відділенні банку поточний рахунок, на
який ОСОБА_7 перерахував йому за продаж
квартири 327 340 грн. Після цього він та
ОСОБА_6 прибули до приватного нотаріуса
Харківського МНО ОСОБА_8, який
посвідчив договір купівлі-продажу
спірної квартири. Позивач ОСОБА_6 не
передавав ОСОБА_7 будь-яких грошових
коштів отриманих від продажу своєї
квартири та ОСОБА_7 не приймав будь-якої
участі в придбанні ОСОБА_6 нової
квартири.

Наведене свідчить, що до підписання
договору купівлі-продажу квартири
ОСОБА_7 перерахував ОСОБА_6 на особовий
рахунок останнього НОМЕР_1, відкритий у
відділенні №13 філії «Слобожанське РУ»
АТ «Банк «Фінанси та Кредит», грошові
кошти за купівлю-продаж спірної
квартири в розмірі 327 340 грн., що
свідчить про виконання ним своїх
зобов'язань за вказаним договором.

Доказів того, що в подальшому ОСОБА_6
передав грошові кошти ОСОБА_7 для
оплати послуг по оформленню договору
купівлі-продажу квартири, сплати
заборгованості по комунальним
послугам та придбання ОСОБА_6 іншої
квартири для подальшого проживання,
матеріали справи не містять.

Не надані такі докази позивачем
ОСОБА_6, і в судовому засіданні
апеляційної інстанції.

Вирішуючи спір, суд з'ясував дійсні
обставини справи, перевірив доводи та
заперечення сторін, дослідив надані
сторонами докази, дав їм належну оцінку
та ухвалив законне й обґрунтоване
рішення.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6, про
те, що при укладанні договору
купівлі-продажу 16/100 часток
комунальної квартири АДРЕСА_2 він не
передавав особисто ОСОБА_9 грошові
кошти у сумі 120 000 грн., не можуть бути
прийняті до уваги колегією суддів.

З пункту 2.1 договору
купівлі-продажу частки квартири,
укладеного 6 вересня 2013 року між ОСОБА_9
та ОСОБА_6, посвідченого приватним
нотаріусом Харківського МНО ОСОБА_8 за
р. №2371 вбачається, що продаж частки
квартири здійснено за 120 000 грн., що є
еквівалентом 15 000 доларів США, які
ОСОБА_9 отримала від ОСОБА_6 повністю, ще
до підпису цього договору та своїм
підписом під цим договором
підтвердила проведення зі сторони
ОСОБА_6 повного розрахунку за продану
частку квартиру та відсутність щодо
нього претензій майнового характеру.

Наведене свідчить, що ОСОБА_9
особисто отримала грошові кошти за
продаж частки квартири у сумі 120 000 грн.
від продавця ОСОБА_6, а не від
сторонньої особи ОСОБА_7

Інші доводи апеляційної скарги
ОСОБА_6, не є суттєвими та висновків
суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307,
ст. ст. 308, 313, п. 1 ч.1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319
ЦПК України, судова колегія,

у х в
а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 -
відхилити.

Рішення Московського районного суду
м. Харкова від 1 квітня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: