Справа № 362/6815/13 Головуючий у І
інстанції Медведєв К.В.Провадження №
22-ц/780/2949/14 Доповідач у 2
інстанції ГолубКатегорія 56
УХВАЛА

Іменем України

04 червня року 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого Голуб С.А.,

суддів Таргоній Д.О.,
Приходька К.П.

при секретарі Черепинець А.Т.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 28 березня 2014 року у справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Київське автотранспортне
підприємство 13061» до ОСОБА_1 про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівником під час виконання трудових
обов'язків ,

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2013 року позивач
пред»явив в суді названий
посилаючись на те, що ОСОБА_1 з 16.07.2012
року працює водієм в ПАТ «Київське
автотранспортне підприємство 13061».
Виконуючи свої трудові обов'язки, 30.01.2013
року, керуючи автомобілем - вантажним
тягачем «Mercedes-Benz», д/н НОМЕР_5, з
напівпричепом «Lonr», номер НОМЕР_6, що
належить позивачу на праві приватної
власності, рухаючись по автодорозі
«Київ-Харків-Довжанський», поблизу с.
Пушкарево Великобагачанського району
Полтавської області, ОСОБА_1 в
результаті порушення Правил
дорожнього руху України, допустив
зіткнення з автобусом марки «Youyi», д/н
НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_3, що
належить ТОВ «Бісслер», та створив
перешкоду для руху автомобіля «Mercedes-Benz
Е-200», д/н НОМЕР_7 під керуванням ОСОБА_4,
який вчинив наїзд на «Mercedes-Benz», д/н
НОМЕР_5. Вироком Великобагачанського
району Полтавської області від 17.06.2013
року та рішенням Апеляційного суду
Полтавської області від 29.08.2013 року з
ПАТ «Київське автотранспортне
підприємство 13061» на користь осіб, які
постраждали внаслідок ДТП, було
стягнуто моральну шкоду на загальну
суму 57350 грн., яка була повністю
сплачена позивачем. А тому вважає, що
відповідач ОСОБА_1 повинен
відшкодувати позивачу понесені ним
збитки. Просив стягнути з відповідача
57350,00 грн.

Рішенням Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 28 березня 2014 року позов
задоволено.

Відповідач вважає, що рішення суду
ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
В доводах апеляційної скарги
посилається на те, що судом першої
інстанції не був врахований обов»язок
страхової компанії відшкодувати
потерпілим моральну шкоду оскільки
власник транспортного засобу тобто
позивач, застрахував свою цивільну
відповідальність.

Також вважає, що на нього не може
буде покладена повна матеріальна
відповідальність, оскільки він є
водієм, а ця посада не відноситься
Переліку посад і робіт, котрі
заміщуються чи виконуються
працівниками, з якими підприємством,
установою, організацією можуть
укладатись письмові договорі про повну
матеріальну відповідальність за
незабезпечення збереження цінностей
переданих їм на схов, обробку, продаж.
Перевезення або застосування в процесі
виробництва, затвердженого постановою
Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС
від 28 грудня 1977 року № 447/24.

Просить рішення суду скасувати і
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наведених нижче підстав.

Судом першої інстанції
встановлено, що ОСОБА_1 працював в ПАТ
«Київське автотранспортне
підприємство 13061» на посаді водія
транспортних засобів (з функціями
експедитора) відповідно наказу № 98 вк
від 16.07.2012 року.

16.07.2012 року з відповідачем укладено
договір про повну індивідуальну
матеріальну відповідальність, згідно з
п. 1 якого працівник приймає на себе
повну матеріальну відповідальність за
незабезпечення збереження ввірених
йому підприємством матеріальних
цінностей.

Відповідно до вироку
Великобагачанського району
Полтавської області від 17.06.2013 року
30.01.2013 року (з урахуванням ухвал про
виправлення описок), ОСОБА_5, керуючи
автомобілем - вантажним тягачем
«Mercedes-Benz», д/н НОМЕР_5, з напівпричепом
«Lonr», номер НОМЕР_6, що належить ПАТ
«Київське автотранспортне
підприємство 13061» на праві приватної
власності, рухаючись по автодорозі
«Київ-Харків-Довжанський», поблизу с.
Пушкарево Великобагачанського району
Полтавської області, в результаті
порушення Правил дорожнього руху
України, вчинив ДТП, у результаті якої
ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 отримала тілесні
ушкодження.

За вказаним вироком ОСОБА_1
визнаний винним у вчинені злочину,
передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і
призначено йому покарання у виді 2
років обмеження волі з позбавленням
права керування транспортними
засобами, з іспитовим строком один рік.

Як вбачається зі змісту вироку,
встановлено факт перебування ОСОБА_1
станом на момент вчинення ДТП в
трудових відносинах з ПАТ «Київське
автотранспортне підприємство 13061» та
факт, що ДТП сталося під час виконання
ним трудових обов'язків.

Вказаним вироком та рішенням
Апеляційного суду Полтавської області
від 29.08.2013 року з ПАТ «Київське
автотранспортне підприємство 13061»
стягнуто на користь ОСОБА_7 450 грн.
моральної шкоди, на користь ОСОБА_4 9450
грн. моральної шкоди, на користь ОСОБА_6
47450 грн. моральної шкоди, а всього на
загальну суму 57350 грн.

Відповідно до наказу ПАТ
«Київське автотранспортне
підприємство 13061» від 28.02.2013 року №
АТП-18-2457 відповідача звільнено.

Відповідно до платіжного
доручення № 1728 від 23.07.2013 року ПАТ
«Київське автотранспортне
підприємство 13061» ОСОБА_7 виплачено
кошти в сумі 450 грн.

Відповідно до платіжного
доручення № 2934 від 19.11.2013 року ПАТ
«Київське автотранспортне
підприємство 13061» ОСОБА_6 виплачено
кошти в сумі 47450 грн.

Відповідно до платіжного
доручення № 2933 від 19.11.2013 року ПАТ
«Київське автотранспортне
підприємство 13061» ОСОБА_4 виплачено
кошти в сумі 9450 грн.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що сторони
перебували в трудових правовідносинах,
між ними було укладено договір про
повну матеріальну відповідальність,
шкода завдана підприємству під час
виконання працівником його трудових
обов'язків, та підтверджено факт
заподіяння шкоди з вини відповідача. Ці
обставини, на думку суду першої
інстанції, є підставами для
задоволення позову.

Проте із такими висновками суду можна
погодитись не у повному обсязі з
наступних підстав.

За шкоду, заподіяну підприємству,
працівник несе відповідальність перед
підприємством, з яким перебуває в
трудових відносинах. За вимогами інших
осіб, що ґрунтуються на неналежному
виконанні працівником своїх трудових
обов'язків, згідно зі ст. 1172 ЦК України
відповідає підприємство, перед яким
винний працівник несе матеріальну
відповідальність у порядку регресу за
нормами трудового законодавства.

Установивши при розгляді справи, що
шкоду заподіяно ОСОБА_1 під час
виконання ним трудових обов'язків, суд
першої інстанції при постановленні
рішення підставно керувався нормами
трудового законодавства.

Відповідно до п. 3 ст. 134 КЗпП України
працівники несуть матеріальну
відповідальність у повному розмірі
шкоди, заподіяної з їх вини
підприємству, установі, організації у
випадках, коли шкоди завдано діями
працівника, які мають ознаки діянь,
переслідуваних у кримінальному
порядку.

Постановляючи рішення про
задоволення позовних вимог, суд першої
інстанції, з'ясувавши обставини справи
та давши належну оцінку зібраним
доказам, дійшов обґрунтованого
висновку про те, що в процесі трудової
діяльності ОСОБА_1 заподіяв позивачу
шкоду, а підприємство її відшкодувало в
повному обсязі третім особі, тому воно
має право зворотної вимоги до винної
особи, відповідача у справі.

Щодо посилання суду на договір
про повну матеріальну
відповідальність, то в цій частині
встановлення цих обставин не має
юридичних наслідків для вирішення
спору, оскільки шкода завдана діями
працівника, які мають ознаки діянь,
переслідуваних у кримінальному
порядку відшкодовуються у повному
обсязі незалежно від займаної посади
та наявності договору про повну
матеріальну відповідальність.

Однак ці висновки суду не
вплинули на правильність рішення суду,
а тому рішення суду з цих підстав не
підлягає скасуванню.

Щодо посилання відповідача на те,
що саме страхова компанія, а не позивач
мав виплатити потерпілим моральну
шкоду, чому суд першої інстанції не дав
своєї оцінки, то ці доводи є
необґрунтованими і не спростовують
висновків суду. Правовідносини між
власником джерела підвищеної
небезпеки із страховою компанією та
потерпілими особами не стосується прав
та обов»язків відповідача щодо
відшкодування заподіяної шкоди.
Завдану ним шкоду відшкодував за нього
його роботодавець і саме до
роботодавця, тобто позивача, перейшло
право вимоги і цим правом він
скористався.

На підставі викладеного, судова
колегія вважає, що рішення суду є
законним і обґрунтованим, доводи
апеляційної карги висновків суду не
спростували, а тому апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду
залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 305, 308, 309 ЦПК України,
колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 28 березня 2014 року в даній справі
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді