Справа № 1008/4919/12
Провадження № 2/362/55/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10.06.2014 року Васильківський
міськрайонний суд Київської області
в складі: головуючого судді
Грибанової Ю.Л.

при секретарі Вакуленко О.О. , Диптан
Н.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Василькові справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
повернення боргу та відшкодування
витрат на будівництво будинку,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з
позовом, просить стягнути з
відповідача 4129,97 грн. вартості
використаних будівельних матеріалів,
10223,55 грн. вартості понесених витрат на
розробку проекту та проведення
газифікації житлового будинку АДРЕСА_1,
зобов»язати відповідача повернути
йому рухоме майно в натурі- порося
вагою 300 кг, 15 мішків пшениці, 30 штук
дорослих курей та 12 млн. крб. або
стягнути з відповідача вартість
рухомого майна на сьогоднішній день з
розрахунку: поросяти 10500 грн. ( 300 кг по
ціні за 1 кг живої ваги- 35 грн.), зерна
пшениці 1125 грн. (вартість 1 т зерна 1500
грн.,отже 15 мішків вагою 50 кг 1 мішок
становить 750 кг), дорослих курей 1350 грн. (
45 грн. за 1 курку), грошові кошти 24975 грн.,
стягнути з відповідача 397,25 грн.
судового збору.

В обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що його дружині
ОСОБА_3 належав недобудований будинок в
АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 хворіла, грошей не
мала, з 1990 року по день смерті
знаходилася на його утриманні.

Він з 1990 року став фактично
проживати з нею спільно однією сім»єю,
вели спільне господарство. За його
будівельні матеріали і його кошти вони
провели добудову будинку, відновили
внутрішні та зовнішні стіни, поклали
нову підлогу, добудували дах та покрили
шифером, обладнали опалення будинку,
розробили проект газопостачання,
побудували новий сарай, відновили
криницю, встановили огорожу, але право
власності в 1991 році було оформлено на
ОСОБА_3

В 1994 році вони на пропозицію
матері і чоловіка відповідачки ОСОБА_4
та ОСОБА_5, які вже померли, в
присутності свідків передали їм
порося, кури, пшеницю та гроші в рахунок
відшкодування частки спірного
будинковолодіння.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла і
відкрилася спадщина, але коли він
звернувся до нотаріальної контори, то
дізнався, що будинок подарований
відповідачці 13.06.2007 року.

В процесі розгляду справи
позивач збільшив позовні вимоги,
просить стягнути з відповідача 21500 грн.
вартості ремонтно-будівельних робіт в
будинку, 131352 грн. вартості сараю та
погреба, стягнути з відповідача 24975 грн.
вартості поросяти, курей, пшениці та
гроші, судові витрати.

В судовому засіданні позивач та
його представник повністю підтримали
збільшені позовні вимоги, просять їх
задовольнити.

Відповідач та її представник
позов повністю не визнали, пояснили, що
позивач став жити в ОСОБА_3 з 1994 року,
проводив якісь дрібні роботи, але на
яку суму, ним не доведено, якщо роботи
проводилися разом із ОСОБА_3, то чому
просить все йому, надані накладні не
стосуються позивача, газифікація
проводилася без нього, в 1997 році
робився проект на підключення
лічильника, посилання на спадкове
законодавство не стосується цих
правовідносин, позивач отримав
спадщину у вигляді паю, який належав
ОСОБА_3, позивачем не доведена
наявність угоди про відшкодування
частки у будинку пшеницею, грішми,
курами, поросям, як і не було такої
події, як передача цього майна.

Свідок ОСОБА_6 в судовому
засіданні показав, що батько став жити
в ОСОБА_3 з 1990 року, він привіз шифер,
перекрив хату, в 1991 році батько провів
газ, зробив навіси для худоби, , віддав
порося , пшеницю , гроші родичам ОСОБА_3,
займався господарством, він в 2007- 2008
році будувався в с.Безп»ятне.

Згідно показів свідка ОСОБА_7
вона, як сусідка ОСОБА_3 знає, що позивач
прийшов жити до неї в 1990 році, провів
газ, перекрив хату, обробляв городи,
держав худобу, будував сарай, погріб.

Як вбачається із показів свідків
ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , позивач перекрив хату,
криницю зробив, сарай, проводив газ.

Свідок ОСОБА_10 показав, що він в
1992 році купив хату в с.Тростинка, бачив,
що в ОСОБА_3 будували погріб, сарай,
позивач тримав корови, поросята, свині,
коні, сина його там бачив.

Як вбачається із показів свідка
ОСОБА_11, хто перекривав хату ОСОБА_3
вона не пам»ятає, хата, колодязь, погріб
були збудовані давно, газ підводився ще
до появи ОСОБА_1 в ОСОБА_3

Згідно показів свідків ОСОБА_12 та
ОСОБА_13 в 1970 році було новосілля в
ОСОБА_3, в 1990 році перекривали хату всі
її родичі, в 1990 році підводили газ, все
було збудоване, позивач прийшов в 1994
році, за нього нічого не будували.

Як вбачається із показів свідка
ОСОБА_14, він десь в 1991 -1994 роках
допомагав ОСОБА_1 перекривати хату в
с.Тростинка, переробляти сарай, робили
відмостку біля хати, бачив, що позивач
давав зерно, порося, гроші, не пам»ятає,
чи відповідач була при цьому, був
якийсь хлопець.

Вислухавши пояснення сторін, їх
представників, покази свідків,
дослідивши письмові матеріали справи,
суд прийшов до висновку про те, що
позовні вимоги повністю не підлягають
до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 11.03.1994 року в с.Тростинка
Васильківського району зареєстрували
шлюб, що підтверджується свідоцтвом
про шлюб (а.с.7).

Рішенням Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 29.02.2012 року, який набрав законної
сили, в задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання договору дарування
недійсним та визнання права власності
на спадкове майно відмовлено, рішенням
встановлено, що будинок АДРЕСА_1
належав ОСОБА_3на підставі дублікату
свідоцтва про право власності ,
виданого Тростинською сільською радою
12.05.2007 року на підставі рішення
Васильківської міської ради від 17.09.1991
року, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла (а.с.
44-46).

В обґрунтування своїх позовних
вимог про стягнення коштів, витрачених
на ремонтно-будівельні роботи позивач
посилається на Сімейний кодекс
України та Цивільний кодекс України,
які вступили в законну силу з 01.01.2004
року, а тому не мають зворотньої сили.

Оскільки позивач посилається на
події, які мали місце з початку 1990 року
до 11.03.1994 року, то відповідно до ст. 17
Закону України «Про власність», який
діяв на той час, майно, придбане
внаслідок спільної праці членів сім'ї,
є їх спільною сумісною власністю, якщо
інше не встановлено письмовою угодою
між ними; майно, придбане внаслідок
спільної праці громадян, що
об'єдналися для спільної діяльності,
є їх спільною частковою власністю,
якщо інше не встановлено письмовою
угодою між ними; розмір частки кожного
визначається ступенем його трудової
участі.

В обґрунтування понесених ним
власних коштів та будівельних
матеріалів на ремонтно-будівельні
роботи позивач посилається на товарні
чеки, накладні на суму 4129,97 грн. , які не
можуть бути прийняті судом уваги, так
як вони не стосуються ОСОБА_1, і докази
того, що ці матеріали витрачені саме на
ремонт будинковолодіння АДРЕСА_1
відсутні. Покази свідків з приводу їх
участі в проведенні будівельних робіт
не можуть бути доказом цього.

Що стосується висновку
експертизи про вартість
ремонтно-будівельних робіт та
газифікації будинку, проведення
опалення, і збільшенням в зв»язку із
цим позовних вимог, то вона не
встановила, коли проводилися ці роботи
і за чиї кошти.

Як вбачається із проекту на
газопостачання , він виготовлений в 1990
році на ім.»я замовника ОСОБА_3 , як і
договори про надання послуг з
газопостачання.

Технічний паспорт на
будинковолодіння (а.с.47-51) свідчить про
те, що власником будинку була ОСОБА_3, в
даний час ОСОБА_2, житловий будинок
збудований в 1962 році, сарай в 1933 році.
Докази правомірності будівництва
цегляного сараю та погреба позивачем
не надані, відповідач відшкодування їх
вартості заперечує, посилаючись на їх
самовільне будівництво.

Що стосується усної домовленості
в 1994 році між позивачем та ОСОБА_3, з
однієї сторони, та ОСОБА_4 і ОСОБА_5, з
другої сторони, про матеріальне
відшкодування за частину спірного
будинку, то ці вимоги не можуть бути
задоволені з наступних підстав.

У відповідності зі ст.ст.43, 44 ЦК
Української РСР , який діяв станом на 1994
рік, угоди, що виконуються під час їх
укладення, можуть укладатись усно,
якщо інше не встановлено
законодавством Союзу РСР і
Української РСР; повинні укладатись у
письмовій формі угоди громадян між
собою на суму понад сто карбованців, за
винятком угод, зазначених у статті 43
цього Кодексу, та інших угод,
передбачених законодавством Союзу РСР
і Української РСР.

Тому посилання позивача на усну
угоду, яка була укладена ним із ОСОБА_3
та ОСОБА_4і ОСОБА_5 в 1994 році та передача
їм курей, пшениці, поросяти, 12 млн. крб. в
рахунок цієї угоди, не можуть бути
взяті судом до уваги. Крім того,
відповідач ОСОБА_5 ніякого відношення
до цього не має, докази того, що вона є
спадкоємцем ОСОБА_4т а ОСОБА_5 ,
позивачем не надані, належним чином не
обґрунтовані.

Тому суд вважає, що позовні вимоги
повністю не підлягають до задоволення
за їх недоведеністю позивачем.

В зв»язку із повною відмовою в
задоволенні позовних вимог, позивачу
не можуть бути відшкодовані і понесені
ним судові витрати відповідно до ст. 88
ЦПК України.

На підставі наведеного, ст.43, 44
Цивільного кодексу Української РСР,
Закону України «Про власність»,
керуючись ст.3, 11, 60, 88, 292, 294 ЦПК України,
с у д,-

В
И Р І Ш И В:

В задоволенні позову повністю
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку на подання
апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Київської області через
Васильківський міськрайонний суд.

СУДДЯ
ГРИБАНОВА Ю.Л.