АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4953/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Маймур Ф. Ф. Доповідач - Гайдук В.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого Гайдук В.І.,

суддів Калиновського,
Єлізаренко І.А.,

при секретарі Чоха К.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Кіровського районного суду
м. Дніпропетровська від 08 квітня 2014
року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2013 року позивач звернувся до
суду з вказаним позовом, в якому, з
урахуванням уточнень, зазначав, що 24
червня 2009 року між ним та відповідачем
у простій письмовій формі було
укладено договір позики, відповідно до
якого ОСОБА_2 отримав грошові кошти у
розмірі 380500 грн., які зобов'язався
повернути до 24 червня 2014 року певним
частинами. Оскільки взяті на себе
зобов'язання за договором відповідач
не виконує, позивач просив суд стягнути
з нього залишок боргу за договором
позики в розмірі 372510,00 грн., індекс
інфляції за весь час прострочення
зобов'язання в розмірі - 28119,00 грн. та 3%
річних за прострочення виконання
грошового зобов'язання в розмірі 8435,70
грн., а також покласти на відповідача
судові витрати по справі (а.с. 2-4, 200-203).

Рішенням Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 08 квітня 2014 року
позовні вимоги було задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 у рахунок повернення
заборгованості за договором позики від
24 червня 2009 року - 364517 грн., у рахунок
повернення судового збору - 3725,10 грн., а
разом - 368242,10 грн. У задоволенні іншої
частині позовних вимог - відмовлено
(а.с. 220-222).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
посилається на неправильне
застосування судом норм матеріального
та процесуального права при ухваленні
судового рішення, у зв'язку з чим
ставить питання про його скасування з
прийняттям нового про відмову у
задоволенні позовних вимог (а.с. 225).

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 24
червня 2009 року між сторонами було
укладено договір позики, відповідно до
умов якого ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_2
прийняв у борг 380500 грн., які
зобов'язався повернути до 24 червня 2009
року шляхом сплати 24 червня 2010 року - 57075
грн.; 24 червня 2011 року - 57075 грн.; 24 червня
2012 року - 87515 грн.; 24 червня 2013 року - 87515
грн.; 24 червня 2013 року - 87515 грн.; 24 червня
2014 року - 91320 грн. (а.с. 4).

Згідно копії квитанції № 26 від 25 квітня
2013 року та копії видаткового касового
ордеру від 10 червня 2013 року
відповідачем було повернуто позивачу
2000 дол. США, що в гривневому еквіваленті
станом на час переказу коштів складало
15983 грн. (а.с. 41, 213, 214).

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики, або таку ж
кількість речей) того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Частина 1 ст. 1049 ЦК України зазначає, що
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Якщо договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу
(ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Згідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу.

За змістом ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Таким чином, суд першої інстанції,
вирішуючи даний спір, вірно врахував
обставини стосовно часткового
виконання відповідачем своїх
зобов'язань за договором позики,
невідповідність наданого
представником позивача розрахунку
інфляційних збитків та 3% річних умовам
укладеного договору, а тому ухвалив
обґрунтоване рішення, яке відповідає
вимогам закону.

Доводи, наведені апелянтом у своїй
скарзі, висновків суду не спростовують,
оскільки докази на підтвердження
обставин, що між сторонами склалися
правовідносини не з договору позики, а
з підприємницької діяльності, в
матеріалах справи відсутні.

Доводи відповідача, що ним не укладався
договір позики також є безпідставним,
оскільки судом по справі було
призначено почеркознавчу експертизу,
яка у своєму висновку від 31.01.2014 року
зазначила, що підпис у договорі позики
виконано самим ОСОБА_2 (а.с.178).

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що рішення
суду першої інстанції ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, відтак підстав
для його скасування за доводами
апеляційної скарги немає.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 08 квітня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
оголошення і протягом двадцяти днів
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: