Справа № 369/1699/14 Головуючий у І
інстанції Волчко А.Я.Провадження №
22-ц/780/3566/14 Доповідач у 2
інстанції ЛащенкоКатегорія 26
УХВАЛА

Іменем України

04 червня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

Головуючого судді Лащенка В.Д.,

суддів: Кулішенка Ю.М., Сушко Л.П.,

при секретарі Химинець Н. М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
11 квітня 2014 року у справі за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю "СОС Сервіс Україна"
до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за договором позики,-

встановила:

У лютому 2014 року ТОВ « СОС Сервіс
Україна» звернулось в суд з позовом до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
договором позики, посилаючись на те, що
25 липня 2012 року відповідач на підставі
укладеного з позивачем договору позики
№1-2012 отримала грошові кошти у сумі 300000
грн., які зобов'язалась повернути до 15
серпня 2015 року у відповідності до
графіку погашення заборгованості.

Договором передбачено, що він може бути
достроково припинений позикодавцем за
умови розірвання трудової угоди між
сторонами, при чому позичальник
зобов'язується повернути остаточну
суму позики в день припинення трудових
відносин з позикодавцем.

ОСОБА_1 письмово була повідомлена про
дострокове припинення договору позики
у зв'язку з припиненням трудової угоди.

31 грудня 2013 року відповідача було
повторно повідомлено про дострокове
припинення договору позики у зв'язку з
припиненням трудової угоди.

ОСОБА_1 на порушення своїх договірних
зобов'язань позику не повернула.

Заборгованість відповідача за
договором позики станом на 11 лютого 2014
року становить 158352 грн.

ОСОБА_1 також повинна сплатити позивачу
3% річних у розмірі 546,64 грн., а також суму
боргу з урахуванням індексу інфляції у
розмірі 316,70 грн.

ТОВ « СОС Сервіс Україна» просив
стягнути з відповідача на користь
позивача борг в сумі 158352 грн., 316,70 грн.
інфляційних втрат, а також 3% річних у
розмірі 546,64 грн.

В березні 2014 року ТОВ «СОС Сервіс
Україна» змінили підстави позову і
просили стягнути борг за договором
позики з підстав прострочення
повернення чергової частини боргу. При
цьому посилались на те, що у
відповідності до пунктів 1.2; 2.1 договору
позичальник зобов'язувався
здійснювати щомісячне повернення
позики відповідно узгодженого графіку,
який викладеного в додатку № 1 до
договору позики. Умовами договору
передбачено, що повернення позики
відбувається шляхом перерахування на
поточний рахунок позикодавця і(або)
повернення в касу позикодавця грошових
коштів, в розмірі та строки обумовлені
договором.

Частиною 2 статті 1050 ЦК України
передбачено, що якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилась.

Відповідно до вимог ст.. ст.. 1050, 1046, 625 ЦК
України просили стягнути з відповідача
на користь позивача борг в сумі 158352
грн., 316,70 грн. інфляційних втрат, а також
3% річних у розмірі 546,64 грн.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
11 квітня 2014 року позов товариства з
обмеженою відповідальністю «СОС
Сервіс Україна» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за договором
позики задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю «СОС Сервіс Україна»
борг за договором позики № 1-2012 від
25.07.2012 року у сумі - 158352 грн., 316.70 грн.
інфляційних втрат, 3% річних - 546.64 грн.,
витрати по сплаті судового збору - 1592.15
грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій
просить рішення суду скасувати з
підстав порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. 1 ст.1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Частиною 2 статті 1050 ЦК України
передбачено, що якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилась.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що
ОСОБА_1 на підставі укладеного договору
позики №1-2012 від 25 липня 2012 року
отримала позику від позивача грошові
кошти у сумі 300000 грн., які відповідач
зобов`язувалась повернути до 15 серпня
2015 року у відповідності до графіку
погашення позики (додаток №1 до
договору позики №1-2012 від 25 липня 2012
року).

У відповідності до пунктів 1.2; 2.1
зазначеного договору, позичальник
зобов'язується здійснювати щомісячне
повернення позики відповідно
узгодженого графіку, який викладено в
Додатку № 1 до договору.

Пунктом 2.3 договору передбачено, що
повернення позики відбувається шляхом
перерахування на поточний рахунок
позикодавця і/або повернення в касу
позикодавця грошових коштів, у
розмірах та строки, обумовлені
договором.

Згідно п 4.2 договору, порушення
договору є його невиконання або
неналежне виконання, тобто виконання з
порушенням умов визначених змістом
цього договору.

Згідно узгодженого графіку
щомісячного повернення позики
відповідач у порушення своїх
договірних зобов'язань не внесла
черговий платіж. На прохання позивача
про добровільну сплату заборгованості
ніяким чином не відреагувала, остання
сплата боргу була в грудні 2013 року.

Заборгованість відповідача за
договором позики станом на 26 березня 2014
року становить 158352 грн., що
підтверджується розрахунковими
листами за період з серпня 2012 року по
грудень 2013 року щодо часткового
погашення заборгованості за договором.

З таким висновком погоджується колегія
суддів апеляційного суду, оскільки
судом правильно встановлені фактичні
обставини справи та застосовано
матеріальний закон.

За таких обставин підстав для
скасування чи зміни рішення суду
першої інстанції колегія суддів не
вбачає.

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на те, що судом першої
інстанції не враховано пункт 6.7
Договору позики, яким передбачено, що
даний договір може бути достроково
припинений позикодавцем за умови
розірвання (припинення) трудової угоди
між ТОВ «СОС Сервіс Україна» та
ОСОБА_1, при цьому позичальник
зобов'язується повернути остаточну
суму позики в день припинення трудових
відносин з позикодавцем. Для
припинення дії даного договору з
підстав, вказаних в цьому пункті,
необхідна письмова заява позикодавця,
що відправляється на адресу
позичальника, яка вказана в даному
договорі.

Датою повідомлення сторони домовились
визначити дату відправки (визначену
поштовим відділенням) повідомлення про
розірвання договору та повернення
позики на адресу позичальника. Тобто
таким пунктом сторони погодили між
собою можливість позикодавця в
односторонньому порядку достроково
припинити дію договору позики у
випадку звільнення позичальника з
товариства позичальника. Оскільки
наказом ТОВ «СОС Сервіс Україна» №
2013-46к від 30.12.2013 р. ОСОБА_1, яка займала
посаду заступника генерального
директора з фінансової та
адміністративної діяльності, була
звільнена з роботи 31 грудня 2013 року, про
що її повідомлено листом від 30.12.2013 р. за
№ 1170, то керуючись п. 6.7 договору позики
у зв'язку зі звільненням ОСОБА_1 з
товариства, укладений між ними договір
позики достроково припиняється.

Крім цього, вказаним листом товариство
нагадало відповідачу про її обов'язок
повернути остаточну суму позики в день
припинення з нею трудових відносин.
Даний лист позивач направив ОСОБА_1 у
встановлений п. 6.7 договору позики
спосіб. Отже, в даному випадку ТОВ «СОС
Сервіс Україна» скористалося своїм
правом на дострокове припинення
договору позики і виконало всі
необхідні для цього умови.

Вказані доводи скарги не можуть бути
враховані, оскільки підставою для
задоволення позовних вимог було
порушення відповідачем графіку
повернення позики. З матеріалів справи
вбачається, що відповідач сплатила
останній платіж в грудні 2013 року, після
чого припинила повернення чергової
частини позики, чим допустила
прострочення. Відповідно до вимог ст..
ст.. 1050, 1046, 625 ЦК України відповідач
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3% річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
не спростовують висновків суду,
рішення суду ухвалено з додержанням
норм матеріального і процесуального
права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а
рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
11 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів.

Головуючий

Судді