Справа № 452/3259/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"12" червня 2014 р.
м.Самбір

Самбірський міськрайонний
суд Львівської області

у складі: головуючого
судді Казана І.С.

при секретарі
Кафтан О.Ю.,

із участю: представників
позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,
представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в місті Самборі
Львівської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про
припинення права на частку у спільному
майні внаслідок неможливості
виділення такої в натурі, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 звернулася в суд із зазначеним
позовом. В обґрунтування власної
позиції позивач посилається на те, що
на праві приватної власності являється
власником 2/3 частин житлового будинку в
АДРЕСА_1; відповідач являється
власником 1/3 частини цього будинку,
проте разом із дружиною та двома дітьми
зареєстрований у житловому будинку по
АДРЕСА_2. Між сторонами виникають
непорозуміння з приводу користування
частиною спірного будинковолодіння,
ОСОБА_3 заперечує сплату вартості
належної йому частки. А оскільки частка
відповідача у спільному майні є
незначною і не може бути виділеною в
натурі, спільне володіння і
користування майном є неможливим, тому
позивач ОСОБА_5 просить суд прийняти
рішення про припинення права ОСОБА_3 на
належну йому частку в спільному майні,
що не завдасть шкоди його інтересам,
оскільки він забезпечений іншим
житлом.

У судовому засіданні представники
позивача підтримали звернення ОСОБА_5
до суду та посилалися на обставини,
зазначені в позовній заяві, - просили
постановити рішення про припинення
права ОСОБА_3 на 1/3 частку у спільному
майні з ОСОБА_5, котра володіє 2/3
частками житлового будинку в АДРЕСА_1
на підставі витягу з реєстру прав
власності на нерухоме майно, виданого
комунальним підприємством
«Старосамбірське районне бюро
технічної інвентаризації та
експертної оцінки» від 21.01.2009 року,
оскільки в тому числі позивачем
попередньо внесено вартість цієї
частки на депозитний рахунок суду;
відтак, представники позивача просили
суд присудити виплатити відповідачу
9714(дев'ять тисяч сімсот
чотирнадцять)грн. як грошову
компенсацію за належну йому частку в
спільному майні.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник
ОСОБА_4 позову не визнали і ОСОБА_3
звернувся до суду із письмовим
запереченням на позовну заяву, в якому
вказав, що являється власником 1/3
частини будинковолодіння АДРЕСА_1 на
підставі витягу з реєстру прав
власності на нерухоме майно;
припинення права на частку у даному
будинковолодіння завдає істотної
шкоди йому та членам його сім'ї, так як
позбавляє в майбутньому відокремити
сім'ї підростаючих дітей; згоду на
компенсацію вартості належної йому
частки не давав і не дає.

З'ясувавши обставини справи,
заслухавши пояснення учасників
судового розгляду, суд прийшов до
висновку, що в позові ОСОБА_5 до ОСОБА_3
про припинення права на частку у
спільному майні внаслідок
неможливості виділення такої в натурі
слід відмовити за недоведеністю з
наступних підстав:

Із позовних вимог позивача убачається,
що ОСОБА_5 просить припинити право
ОСОБА_3 на належну йому 1/3 частку
житлового будинку в АДРЕСА_1, оскільки
позивач являється власником 2/3 частин
вищевказаного будинковолодіння, а
частка відповідача у їх спільному
майні є незначною і не може бути
виділеною в натурі, спільне володіння і
користування майном є неможливим;
ОСОБА_5 просить присудити грошову
компенсацію за належну ОСОБА_3 частку в
спільному майні.

Згідно рішення Старосамбірського
районного суду Львівської області від
25.10.2010 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Львівської області
від 21.03.2011 року, ОСОБА_3 відмовлено в
реальному розподілі будинковолодіння
по АДРЕСА_1 з виділенням в рахунок
належної йому 1/3 ідеальної частини
житлового будинку приміщенням площею
13,1м2 частини коридору, стайні і шопи з
південної сторони у зв'язку з
неможливістю такого розподілу з
дотриманням Державно-будівельних норм.

Рішенням Старосамбірського районного
суду Львівської області від 24.05.2012 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Львівської області
від 06.11.2012 року, позовні вимоги ОСОБА_5
задоволено і припинено право ОСОБА_3 на
1/3 ідеальну частину будинковолодіння,
яке знаходиться в АДРЕСА_1, вартістю
9714грн., яке йому належить на праві
власності; визнано за ОСОБА_5 право
власності на 1/3 ідеальну частину
будинковолодіння в АДРЕСА_1, що
належало ОСОБА_3; виплачено ОСОБА_3 з
депозитного рахунку Територіального
управління державної судової
адміністрації у Львівській області
№0789 суму 9714грн., яка надійшла
згідно квитанції №41 від 06.02.2012 року, як
компенсація вартості 1/3 частини
будинковолодіння від ОСОБА_5

Однак згідно ухвали колегії суддів
судової палати в цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України
від 10.04.2013 року зазначене вище судове
рішення є скасованим із покликанням на
непорушність права власності, зокрема
відповідача ОСОБА_3 у цивільній справі;
що припинення його права на 1/3 частку
може завдати йому як співвласнику та
членам сім'ї істотної шкоди через
існування права власності на новий
будинок по АДРЕСА_2 без встановлення
порядку користування одною під двома
будинками земельною ділянкою.

Загальні положення про право власності
встановлені главою 23 Цивільного
кодексу України, згідно з положеннями
ст. 321 якої право власності є
непорушним; ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні. Особа може
бути позбавлена права власності або
обмежена у його здійсненні лише у
випадках і в порядку, встановлених
законом. Примусове відчуження об'єктів
права власності може бути застосоване
лише як виняток з мотивів суспільної
необхідності на підставі і в порядку,
встановлених законом, та за умови
попереднього та повного відшкодування
їх вартості, крім випадків,
встановлених ч.2 ст. 353 цього Кодексу.

Однаково у судовому засіданні
відповідач ОСОБА_3 акцентував увагу, що
заперечує позов виходячи із захисту
права власності; що відповідно до ст. 391
ЦК України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном, зокрема,
про ймовірність реального розподілу
спірного будинку шляхом часткової його
добудови, про єдину земельну ділянку
під двома будинками АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2.

Тому суд ураховує наведені вище мотиви
та підстави у зв'язку з чим ОСОБА_3 не
визнає позову, оскільки особа виходить
із захисту власного права власності.
Згідно ст. 41 Конституції України кожен
має право володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю; ст. 47
регламентує, що ніхто не може бути
примусово позбавлений житла. Право
приватної власності є непорушним.
Відповідно до Цивільного закону
України сторони є суб'єктами права
приватної власності, де в тому числі
регламентовано право використовувати
належне майно; власник може вимагати
усунення будь-яких порушень його права,
хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння, і
відшкодування завданих цим збитків;
захист права власності здійснюється
судом.

При цьому суд бере до уваги, що спірні
правовідносини поширені на час дії
вказаних вище норм Конституції
України, ЦК України 2003 року, а разом з
тим - Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод. Згідно ст. 1
Першого протоколу до Конвенції, до якої
Україна приєдналася 17.07.1997 року
відповідно до Закону від 17.07.97р. №475/97-ВР
«Про ратифікацію Конвенції...1950р.,
Першого протоколу та протоколів №2, №4,
№7 та №11 до Конвенції», закріплено
принцип непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

У справі «Андрій Руденко проти
України» від 21.03.2011 року Європейський
суд з прав людини у подібній справі,
пов'язаній із застосуванням ст. 365 ЦК
України констатував, що відповідно до
вимог ст. 1 Першого протоколу можливе
втручання у право на мирне володіння
майном, якщо воно законне. Зокрема,
друге речення першого пункту дозволяє
позбавлення майна лише «на умовах,
передбачених законом», тобто за всіх
умов, передбачених ст. 365 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України право
особи на частку у спільному майні може
бути припинено за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників,
якщо: частка є незначною і не може бути
виділена в натурі; річ є неподільною;
спільне володіння і користування
майном є неможливе; таке припинення не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї.

За змістом зазначеної норми закону
припинення права особи на частку в
спільному майні допускається за
наявності будь-якого з передбачених п.
п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України випадку, але в
тому разі, коли таке припинення не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї.
Висновок про істотність шкоди, яка може
бути завдана співвласнику та членам
його сім'ї, вирішується в кожному
конкретному випадку з урахуванням
обставин справи та особливостей
об'єкта, який є спільним майном.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_3
посилався на те, що припинення права на
частку завдасть істотної шкоди його
інтересам та членам його сім'ї,
оскільки 1/3 житлового будинку не може
вважатися незначною часткою, тому що до
неї входить крім житлової площі
підсобні приміщення, прибудинкова
територія та земля у спільному
користуванні з новим будинком; що
всупереч висновку
будівельно-технічної експертизи, який
покладений в основу судового рішення
від 25.10.2010 року, все-таки є можливим
реальний розподіл спірного будинку за
умови його добудови, реконструкції;
реєстрація його у будинку АДРЕСА_2 не
свідчить про наявність у нього права
власності на це житло.

Главою 5 Цивільного-процесуального
Закону регламентовано поняття доказів,
їх належність та допустимість;
обов'язок доказування і подання
доказів. Тому, при відмові у позові за
недоведеністю суд виходить із засад
змагальності щодо подання таких, їх
дослідження та доведеності перед судом
їх переконливості, диспозитивності
цивільного судочинства; з аналізу
представлених і наявних у цивільній
справі документів. А оскільки
представники позивача не доводять
жодними письмовими доказами, ані в
своїх поясненнях під час судового
розгляду справи про необхідність і
можливість припинення права ОСОБА_3 на
належну йому 1/3 частку у
будинковолодінні АДРЕСА_2, що не
завдасть шкоди його інтересам та
членам його сім'ї; на противагу позиції
відповідача та його представника і в
спростування наведених раніше норм
законів, - приводять суд до переконання
про необхідність відмови у позові.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214 - 215, 218 ЦПК
України, ст. 365 ЦК України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити ОСОБА_5 в позові до ОСОБА_3 про
припинення права на частку у спільному
майні внаслідок неможливості
виділення такої в натурі, - за
недоведеністю.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через суд
першої інстанції протягом десяти днів
із дня його проголошення.

Суддя
підпис І.С.
Казан

Згідно з оригіналом

Суддя Самбірського

міськрайонного суду
І.С. Казан