УХВАЛА

іменем України

30 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого
Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової
Є.П., Журавель В.І.,

Колодійчука
В.М., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа - ОСОБА_5, про припинення
права власності та стягнення
компенсації; за зустрічним позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про припинення права
власності та стягнення компенсації, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 04 жовтня 2012 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 04 грудня
2013 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, в якому
просила припинити її право власності
на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 та
одноразово стягнути з ОСОБА_4 на її
користь 188 тис. грн грошової
компенсації за 1/6 частку квартири.

З аналогічними вимогами до ОСОБА_4
звернулась і третя особа - ОСОБА_5

Позовні вимоги як за первісним позовом,
так і за позовом третьої особи з
самостійними вимогами
обґрунтовувалися тим, що вони з
відповідачем є співвласниками
вказаної квартири, яка складається із
двох суміжних житлових кімнат та
підсобних приміщень з балконом,
загальною площею 58,4 кв. м. З
відповідачем у них склалися неприязні
стосунки. Спільне володіння та
користування квартирою є неможливим,
оскільки вони не мають доступу до неї.

Зазначали, що ОСОБА_4 протягом
тривалого часу проживає в Москві і, як
їм стало відомо, здає спірну квартиру в
оренду, таким чином, використовуючи і
їх частки, порушує їх права як
власників частини квартири.

На підставі зазначеного та з метою
усунення невизначеності щодо
володіння і користування спірною
квартирою, а також, враховуючи
неможливість виділу в натурі частин
квартири, які їм належать, просили
позов задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 04 жовтня 2012 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 04 грудня
2013 року, позови ОСОБА_3 та ОСОБА_5
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
грошову компенсацію за 1/6 частки
квартири АДРЕСА_1 в розмірі 188 тис. грн,
судові витрати зі сплати судового
збору в сумі 1 700 грн, витрати на правову
допомогу у сумі 3 тис. грн, витрати,
пов'язані з проведенням судових
експертиз у розмірі 3 101 грн 28 коп.,
всього 195 801 грн 28 коп.

Припинено право власності ОСОБА_3 на 1/6
частки квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5
грошову компенсацію за 1/6 частки
квартири АДРЕСА_1 в розмірі 188 тис. грн,
судові витрати зі сплати судового
збору в сумі 1 700 грн, витрати на правову
допомогу у сумі 3 тис. грн, всього 192 700
грн.

Припинено право власності ОСОБА_5 на 1/6
частки квартири АДРЕСА_1.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4
просить зазначені судові рішення
скасувати, посилаючись на порушення
судами норм матеріального і
процесуального права, справу передати
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Наведеній нормі ухвалені у справі
судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що квартира
АДРЕСА_1 належить на праві спільної
часткової власності ОСОБА_6 - 1/6 частка,
ОСОБА_4 - 1/2 частка, ОСОБА_3 - 1/6 частка,
ОСОБА_5 - 1/6 частка, що підтверджується
листом № 19539 Київського міського бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна від 03 червня 2005 року
(а.с. 133 т. 3).

Згідно з технічним паспортом, виданим
Київським міським бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна,
квартира без урахування балкону (3,8 кв.
м) має загальну площу 58,4 кв. м, житлову -
37,3 кв. м та складається із двох кімнат -
18 кв. м та 19,3 кв. м і підсобних
приміщень: коридору, ванної кімнати,
туалету, кухні загальною площею 21,1 кв. м
(а.с. 237 т. 3).

Звертаючись до суду, ОСОБА_3 та ОСОБА_5
указували, що через неприязні стосунки
з відповідачем ОСОБА_4 вони не мають
змоги володіти та користуватись своїми
частками в квартирі, оскільки не мають
до неї доступу. Крім того, зазначали, що
відповідач протягом тривалого часу
проживає в Москві і, як їм стало відомо,
здає квартиру в оренду, таким чином
використовуючи і їх частки, чим порушує
їхні права як власників.

Згідно з висновком № 1382/11-15 судової
будівельно-технічної експертизи,
складеним експертами Київського
науково-дослідного інституту 10 жовтня
2011 року, виділити в натурі частки
співвласників 1/6 та 1/6 в квартирі
відповідно до вимог нормативної
документації є неможливим в зв'язку з
недостатньою загальною площею для
влаштування відокремлених квартир (а.с.
64-71 т. 4).

Також відповідно до висновку № 861/862/12-42
судової будівельно-технічної
експертизи, який складений експертами
Київського науково-дослідного
інституту 16 серпня 2012 року, ринкова
вартість квартири в цінах на момент
проведення дослідження, становить 1 млн
128 тис. грн. Ринкова вартість 1/6 частини
квартири становить 188 тис. грн (а.с. 127-133
т. 4).

Суд першої інстанції, з яким погодився
апеляційний суд, виходив із того, що
обставини, на які посилаються позивач
та третя особа як на підставу для
задоволення своїх позовних вимог,
зокрема, що виділ у натурі їх часток із
спільного майна є неможливим, знайшли
своє підтвердження в судовому
засіданні та дійшов висновку, що
позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_5
підлягають задоволенню.

Разом із тим таких висновків суд дійшов
з порушенням норм матеріального та
процесуального права.

У силу положень ст. ст. 21, 24, 41
Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК
України всі громадяни є рівними у своїх
правах, усім власникам забезпечуються
рівні умови здійснення цих прав, в тому
числі щодо захисту права спільної
часткової власності.

Таким чином, правовий режим спільної
часткової власності визначається
главою 26 ЦК України з урахуванням
інтересів усіх її учасників. Володіння,
користування і розпорядження
частковою власністю здійснюється за
згодою всіх співвласників, а за
відсутності згоди спір вирішується
судом. Незалежно від розміру часток,
співвласники при здійсненні
зазначених правомочностей мають рівні
права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України
співвласник має право на виділ у натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності. Якщо виділ у
натурі частки із спільного майна не
допускається згідно із законом або є
неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу),
співвласник, який бажає виділу, має
право на одержання від інших
співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки.

Разом із тим, стягуючи грошову
компенсацію із ОСОБА_4, суд на порушення
ст. ст. 213, 214 ЦПК України не взяв до
уваги, що квартира, крім останньої та
позивачів, на праві спільної часткової
власності належить також і ОСОБА_6 (1/6
частка), питання про її участь у
розгляді справи не вирішив та
висновків про задоволення позову
дійшов з порушенням правил ст. 364 ЦК
України, якою визначено право на
одержання компенсації від усіх
співвласників, що не порушують питання
про виділ.

Оскільки допущені судами порушення
норм матеріального та процесуального
права призвели до неправильного
вирішення справи, рішення судів першої
та апеляційної інстанцій підлягають
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду, крім
спеціальної норми ч.ч. 1, 2 ст. 364 ЦК
України судам слід врахувати і
загальні засади цивільного
законодавства (ст. 3 ЦК України) щодо
справедливості, добросовісності та
розумності з урахуванням прав та
інтересів усіх співвласників та
з'ясувати, чи не зловживають позивачі,
які бажають виділу частки зі спільного
майна шляхом отримання грошової
компенсації вартості частки в майні, та
чи має відповідач можливість сплатити
відповідачам таку компенсацію,
оскільки правовий режим спільної
часткової власності має враховувати
інтереси всіх її учасників і забороняє
обмеження прав одних учасників за
рахунок інших.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 04 жовтня 2012 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 04
грудня 2013 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Н.А. Горелкіна

Судді:
Є.П. Євграфова

В.І.
Журавель

В.М.
Колодійчук

О.М. Ситнік