У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.05.2014 року
місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд
Закарпатської області

в складі: головуючого - судді
Леміш О.М.,

при секретарі - Химинець О.Я.,

з участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача
ОСОБА_3

представника відповідача -
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ужгороді заяву про
часткове скасування заходів
забезпечення позову по цивільній
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
поділ майна, що є об'єктом спільної
сумісної власності подружжя , -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом
ОСОБА_3 про поділ майна , що є об'єктом
спільної сумісної власності подружжя.

Також, до суду надійшла заява ОСОБА_3
про скасування заходів забезпечення
позову по цивільній справі , вжитих
відповідно до ухвали суду від 30.09.2008
року. Свою заяву заявник мотивував
тим, що 30.09.2008 року Ужгородським
міськрайонним судом Закарпатської
області була задоволена заява ОСОБА_1
про забезпечення позову та винесено
ухвалу по справі №2п-6065/08, якою
накладено арешт на спірне нерухоме
майно, розташоване за адресою:
Ужгородський район, АДРЕСА_2 та
заборонено вчиняти будь-які
реєстраційні дії щодо вказаного майна
та проводити реєстрацію місця
проживання будь яких осіб за вказаною
адресою.

Тобто, майнові вимоги позивача
забезпечені накладенням арешту на
нерухоме майно, а саме житловий будинок
та дві земельні ділянки, та забороною
вчиняти певні дії з реєстрації місця
проживання.

Разом с тим, заборона реєстрації місця
проживання порушує право членів
родини заявника на вільний вибір місця
проживання, закріплене Конституцією
України та міжнародними правовими
актами з прав людини.

Зокрема, його мати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
яка фактично проживає з ним з 2003 року за
адресою: Ужгородський район, АДРЕСА_2,
та не має іншого місця проживання, не
може зареєструвати своє місце
проживання згідно з Законом України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні». З
відповідної заявою вона зверталася в
Ужгородський РВ УМВС 29 вересня 2008 року,
але ії заява не була розглянута в
зв'язку з набуттям чинності ухвали суду
від 30.09.2008 року.

До теперішнього часу, вона не може
реалізувати свої права на отримання
пенсії та медичне обслуговування за
місцем свого проживання. Крім того,
вона позбавлена права голосу на
виборах до органів державної влади та
місцевого самоврядування, та виборах
Президента України, оскільки не може
підтвердити свою належність до
територіальної громади селища.

Окрім того, не можуть зареєструвати
своє місце проживання та відповідно
реалізувати свої конституційні права
дружина заяника , ОСОБА_6, та ії
неповнолітня дочка ОСОБА_7, які
зареєстровані на окупованій території,
за адресою: АДРЕСА_1, але фактично
проживають спільно з ним за адресою:
АДРЕСА_2.

В судовому засіданні заявник/
відповідач/ та представник заявника
вимоги підтримали та просили суд такі
задоволити.

Позивачка та її представник проти
клопотання заперечили.

Заслухавши позицію учасників процесу,
вивчивши додані документи, оцінивши
належність та допустимість кожного
доказу, суд приходить до висновку про
задоволення такої з огляду на наступне.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК позов
майнового характеру дозволяється
забезпечувати шляхом накладення
арешту на майно або грошові кошти, що
належать відповідачеві і знаходяться у
нього або в інших осіб.

Як роз'яснює Пленум Верховного суду
Постановою від 22.12.2006 №9 «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову»
(за текстом - Постанова), розглядаючи
заяву про забезпечення позову, суд має
з урахуванням доказів, наданих
позивачем на підтвердження своїх
вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому,
що між сторонами дійсно виник спір та
існує реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення
позову, суд має брати до уваги інтереси
не тільки позивача, а й інших осіб,
права яких можуть бути порушені у
зв'язку із застосуванням відповідних
заходів.

Такий вид забезпечення майнового
позову, як заборона вчиняти дії з
реєстрації місця проживання, жодним
чином не може ускладнити виконання
можливого рішення суду, тому як за ст. 317
ЦК України на зміст права власності не
впливають ні місце проживання
власника, ні місцезнаходження майна.

Відповідно до ч.З ст154 ЦПК України
заходи забезпечення позову можуть бути
скасовані судом, який розглядає справу.

Враховуючи, що справа про поділ майна
розглядається судом з 2008 року і з
початку розгляду справи змінилися
обставини, що зумовили застосування
такого виду заходу, як заборона вчиняти
дії з реєстрації місця проживання, а
також той факт, що цей вид заходу
суттєво порушує конституційні права
членів сім'ї заявника та жодним чином
не обмежує ні майнові, ні особисті
немайнові права позивача, так як ії
майнові вимоги забезпечені
накладенням арешту на спірне майно, суд
задовільняє заяву ОСОБА_3

На підставі наведеного, керуючись
вимогами ст. ст. 154 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Заяву про часткове скасування заходів
забезпечення позову по цивільній
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
поділ майна, що є об'єктом спільної
сумісної власності подружжя -
задоволити.

Скасувати заходи забезпечення позову,
вжиті ухвалою Ужгородського
міськрайонного суду від 30.09.2008 року в
частині заборони Ужгородському РВ УМВС
України Закарпатській області
проводити реєстрацію будь яких осіб за
місцем проживання у АДРЕСА_2, залишив
решту заходів забезпечення позову.

На ухвалу суду першої інстанції може
бути подано апеляційну скаргу протягом
п'яти днів з дня її проголошення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду
Леміш О.М.