Справа № 462/598/13
Головуючий у 1 інстанції: Іванюк І.Д.
Провадження № 22-ц/783/2246/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Бойко С.М., Цяцяка Р.П.

при секретарі: Гацій І.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_2 на
заочне рішення Залізничного районного
суду від 03 квітня 2012 року, рішення
Залізничного районного суду м. Львова
від 27.01.2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ "Кредитпромбанк" звернувся з
позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про
солідарне стягнення 72623.74 грн.
заборгованості за кредитним договором.

ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися із
зустрічним позовом до ПАТ
«Кредитпромбанк», який в подальшому
уточнили, про визнання недійсним
кредитного договору, розірвання
договору застави, тлумачення
кредитного договору, договорів застави
та поруки на предмет укладення чи не
укладення цих договорів.(а.с.147-152).

Заочним рішенням від 03.04.2012 року позов
ПАТ "Кредитпромбанк" задоволено,
стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3
на користь ПАТ "Кредитпромбанк" 72623 грн.
74 коп. заборгованості за кредитним
договором.

Рішенням від 27.01.2014 року у позові ОСОБА_2
до ПАТ «Кредитпромбанк» про тлумачення
договорів, визнання недійсним
кредитного договору та розірвання
договору застави відмовлено за
безпідставністю вимог.

Заочне рішення суду від 03.04.2012р. та
рішення суду від 27.01.2014 р. оскаржив
представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4, вважає, що
такі ухвалені з порушенням норм
матеріального та процесуального права
при неповно з'ясованих обставинах, що
мають значення для справи, а висновки
суду не відповідають дійсним
обставинам справи.

Покликається на те, що суд першої
інстанції безпідставно залишив
зустрічну позовну ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без
розгляду у зв"язку з неявкою позивачів
за зустрічним позовом у засідання
21.02.2012р. та 17.02.2012р., оскільки суд
відправляв повідомлення на адресу за
якою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають.
Залишивши без розгляду зустрічну
позовну заяву, суд не взяв до уваги
доводи позивачів, викладених у ній.
Посилається на те, що судом першої
інстанції не надано належної оцінки
доводам позивачів за зустрічним
позовом щодо відсутності банківської
ліцензії на здійснення операцій з
іноземною валютою, таке право банку не
зазначено у додатку до ліцензії.

Також апелянт вважає, що надання та
одержання кредиту в іноземній валюті,
використання іноземної валюти, як
засобу платежу можливе при дотриманні
суб»єктами господарювання
імперативних вимог законодавства щодо
одержання індивідуальної ліцензії,
якої банк при укладенні оспорюваного
кредитного договору не отримував.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд не
врахував положень про застосування
строку позовної давності щодо
стягнення пені.

Рішення від 27.01.2014 року вважає
незаконним з тих підстав, що вступна та
резолютивна частина проголошена в
судовому засіданні не відповідає
повному тексту рішення суду, судом не
було з»ясовано думки представника
позивача щодо можливості розгляду
справи за відсутності відповідача за
зустрічним позовом та проведення
заочного розгляду справи. Крім цього, в
повному тексті рішення суд допустив
неточності, вказавши в абзаці 1 аркушу 3
рішення плату за користування
кредитними коштами в іноземній валюті
замість 12,1 процент річних вказав 21
процент. Окрім цього, судом не було
надано тлумачення договорів.

З наведених підстав просить заочне
рішення суду від 03.04.2012 року скасувати
та ухвалити нове, яким відмовити ПАТ
«Кредитпромбанк» у задоволенні
позовних вимог, рішення суду від 27.01.2014
р. - скасувати та ухвалити нове по суті
позовних вимог.

В судове засідання особи, які беруть
участь у справі, не з»явилися, про час
та місце розгляду справи були
повідомлені у встановленому законом
порядку, клопотань про відкладення
розгляду справи від них не находило, що
дає апеляційному суду право у
відповідності до вимог ч.2 ст. 197, ч.2 ст.
305 ЦПК України розглядати справу у
їхній відсутності без фіксування
судового процесу звукозаписувальними
технічними засобами.

Заслухавши суддю - доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішень суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційні скарги не
підлягають до задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Оскаржувані рішення суду відповідають
зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України
передбачено, що під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їхнє
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають зі встановлених
обставин та яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа зобов'язується
надати грошові кошти позичальнику у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити відсотки, розмір та порядок
отримання яких встановлюється
договором або законодавством.

З кредитного договору № 06/117/07-А,
укладеного між ПАТ «Кредитпромбанк» та
ОСОБА_2 від 22.08.2007 р. вбачається, що банк
відкриває позичальнику, яким є
відповідачка, невідновлювальну
кредитну лінію у національній валюті
або в іноземних валютах в межах
загальної суми 17325,00 доларів США зі
сплатою 15,7 процентів річних за
користування кредитом у національній
валюті та 12,1 процентів річних за
користування кредитом в іноземній
валюті з кінцевим терміном повернення
21серпня 2012 року.

Згідно з п.п.3.1.1, 3.1.2, 3.2.3.3 кредитного
договору ОСОБА_2 зобов'язалась
забезпечити своєчасне повернення суми
кредиту на рахунок банку та своєчасну
сплату відсотків за користування
кредитом. Згідно з п. 3.9 даного договору
за порушення строків повернення
кредитів чи сплати процентів, винна
сторона зобов'язалась сплачувати пеню
за кожен день порушення від суми
простроченого платежу, виходячи з
розміру подвійної процентної ставки,
встановленої у договорі залежно від
валюти кредиту.

Згідно з розрахунком заборгованості
від 13.10.2011 року загальна сума
заборгованості відповідачки перед
позивачем становила 9 107,91 доларів США,
що еквівалентно 72 623,74 грн., з яких 2427,00
доларів США, що еквівалентно 19352,17 грн. -
заборгованість за кредитом, 29,45 доларів
США, що еквівалентно 234,83 грн. -
заборгованість по процентах за
користування кредитом, 4873,25 доларів США
, що| еквівалентно 38857,83 грн. - сума
простроченої заборгованості, 860,69
доларів США, що еквівалентно 6862,88 грн. -
сума заборгованості за простроченими
процентами, 917,52 доларів США, що
еквівалентно 7316,03 грн. - загальна сума
пені. Визначаючи розмір заборгованості
у гривнях суд першої інстанції,
враховуючи згоду сторін, виходив з
офіційного курсу долара, що діяв на
момент подачі позову - 7,9737 грн.

Розрахунок заборгованості за
кредитним договором відповідачами не
спростований, ними всупереч ст. ст. 10, 60
ЦПК України не надано доказів на
підтвердження належного виконання
ОСОБА_2 зобов»язань за кредитним
договором, повернення коштів та сплати
відсотків.

З договору поруки № 13/117/П01/07-А,
укладеного 22.08.2007р. між
ВАТ«Кредитпромбанк» та ОСОБА_3
вбачається, що ОСОБА_3 зобов'язується
перед кредитором відповідати за
своєчасне і повне виконання ОСОБА_2
зобов»язань за кредитним договором №
06/117/07-А від 22.08.2007р.

Оскільки ні боржник ОСОБА_2, ні
поручитель ОСОБА_3 свої зобов»язання по
погашенню кредиту за зазначеними
договорами не виконали, незважаючи на
надіслані банком письмові вимоги,
враховуючи положення ст.554 ЦК України,
згідно з якою у разі порушення
боржником зобов'язання, забезпеченого
порукою, боржник і поручитель
відповідають перед кредитором як
солідарні боржники, якщо договором
поруки не і встановлено додаткову
(субсидіарну) відповідальність,
поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки, суд
першої інстанції обгрунтовано
задовольнив вимоги банку та стягнув
суму заборгованості за кредитним
договором солідарно з позичальника
ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_3

Відповідно до ч.2 ст. 192 та ч.3 ст. 633 ЦК
України використання іноземної валюти,
а також платіжних документів в
іноземній валюті при здійсненні
розрахунків на території України за
зобов»язаннями допускається у
випадках, порядку та на умовах,
встановлених законом. Законодавчим
актом, який регулює правовідносини у
сфері валютного регулювання і
валютного контролю є Декрет Кабінету
Міністрів України «Про систему
валютного регулювання і валютного
контролю».

Згідно зі ст. 638 ЦК України істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також ті умови,
щодо яких за заявою хоча б однієї зі
сторін має бути досягнуто згоди.
Недосягнення сторонами в належній
формі згоди з усіх істотних умов
договору свідчить про те, що договір не
є укладеним, а згідно з ч.1 ст. 215 ЦК
України недійсним може бути визнано
лише укладений договір.

Цивільний кодекс України прямо не
визначає будь - яких істотних умов
кредитного договору. Разом з тим, зі
змісту ст. 1054 ЦК України можна дійти
висновку, що однією з істотних умов
кредитного договору є валюта
кредитування, валюта повернення
кредитних коштів та відсотків за його
користування.

З оспорюваного кредитного договору
вбачається, що сторони, ПАТ
«Кредитпромбанк» та ОСОБА_2, підписавши
його досягли згоди щодо всіх істотних
умов, необхідних для укладення та
підписання кредитних договорів, в тому
числі щодо валюти кредитування, валюти
повернення кредитних коштів та
відсотків за його користування.

Згідно зі ст. 2 ЗУ «Про банки та
банківську діяльність» кошти - це гроші
у національній або в іноземній валюті.

Стаття 5 Декрету КМ України «Про
систему валютного регулювання та
валютного контролю» операції з
валютними цінностями» здійснюються на
підставі генеральних та
індивідуальних ліцензій Національного
Банку України. Операції з валютними
цінностями банки мають право
здійснювати на підставі письмового
дозволу (генеральної ліцензії) на
здійснення операцій з валютними
цінностями відповідно до п.2 ст. 5
вищезгаданого Декрету КМ України.
Вимога щодо необхідності отримання
індивідуальної ліцензії на здійснення
операцій з валютними цінностями
встановлена п. «в» ч.4 ст.5 Декрету КМ
України, якщо терміни і суми кредитів
перевищують встановлені
законодавством межі, такі
законодавством не були визначені.

Таким чином, за відсутності
нормативних умов для застосування
індивідуального ліцензування щодо
вказаних операцій, єдиною правовою
підставою для надання банками кредитів
у іноземній валюті згідно зі ст. 5
Декрету КМ України «Про систему
валютного регулювання та валютного
контролю» операції з валютними
цінностями» є наявність у банку
генеральної ліцензії на здійснення
валютних операцій, отриманої у
встановленому законом порядку.

А відтак, ПАТ «Кредитпромбанк» мав
право укладати кредитні договори,
надавати кредитні кошти та відповідно
вимагати виконання зобов»язань за
кредитним договором в іноземній
валюті, а тому зазначені позивачем
підстави для визнання недійсним
кредитного договору з підстав
недосягнення згоди щодо всіх істотних
умов договору, а саме, щодо валюти
кредитування, валюти повернення
кредитних коштів та відсотків за його
користування в іноземній валюті, є
необґрунтованими. Доводи про те, що ПАТ
«Кредитпромбанк» не вправі був
надавати кредит в іноземній валюті
через відсутність індивідуальної
ліцензії на здійснення валютних
операцій внаслідок чого, на думку
апелянта, кредитний договір є
недійсним, не знайшли свого
підтвердження в суді.

Оскільки відповідно до п.3 ст.3 та ст. 627
ЦК України сторони є вільними в
укладенні договорів та визначенні умов
з урахуванням вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
вимог розумності та справедливості,
позивачка була вільною у виборі як
фінансової установи, такі і валюти
кредитування. Доводи апелянта про
несправедливість та
дискримінаційність умов кредитного
договору, оскільки на позичальника
покладено ризик знецінення
національної валюти, є
необґрунтованими та безпідставними.

На думку колегії суддів вірним є
висновок суду першої інстанції про
відмову у задоволенні позовної вимоги
про визнання недійсним кредитного
договору №6/117/07-А, укладеного 22.08.2007 р.
між ВАТ «Кредитпромбанк» і ОСОБА_2 з
підстав, передбачених ст. 229 ЦК України,
оскільки при його укладанні дотримано
усіх вимог закону, і позивачкою не
доведено того, що кредитний договір
вона укладала під впливом помилки щодо
обставин, які мають істотне значення, і

Суд першої інстанції вірно відмовив у
задоволенні позовних вимог про
розірвання договору застави №13/117/07-А,
укладеного 22.08.2007 р. між ВАТ
«Кредитпромбанк» і ОСОБА_2 з підстав,
зазначених позивачкою, оскільки
прийшов до вірного висновку, що
зобов»язання ОСОБА_2 за кредитним
договором нею не виконані і не є
припиненими.

На думку колегії суддів суд першої
інстанції також вірно відмовив у
задоволенні вимоги про тлумачення
оспорюваних договорів, а саме,
кредитного договору, договору поруки
та договору застави, оскільки умови
таких є чіткими і зрозумілими, а що
стосується волевиявлення сторін
договору, то їх воля чітко виражена на
досягнення зазначених у них цілей та
правових наслідків. Крім цього, як
вбачається із заяви ОСОБА_2, поданої в
порядку ст. 31 ЦПК України від 06.03.2013 р.,
вона просить здійснити тлумачення
кредитного договору, договору застави
та договору поруки на предмет
укладення чи не укладення таких
договорів. Звернувшись з позовом про
визнання недійсним кредитного
договору №06/117/07-А, позивачка
підтвердила, що такий договір було
укладено, оскільки неукладений договір
не може бути визнано недійсним.

Відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України
порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
або зміни рішення, якщо це порушення
призвело до неправильного вирішення
справи. Доводи апелянта про порушення
судом першої інстанції порядку
заочного розгляду справи є
безпідставними, оскільки розгляд
справи і ухвалення оскаржуваного
рішення від 27.01.2014 року проводилось за
загальними правилами судового
розгляду, і 27.01.2014 року заочне рішення
судом не ухвалювалось.

На думку колегії суддів наведені
апелянтом в апеляційних скаргах доводи
не спростовують правильних висновків
суду.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Оскільки суд першої інстанції повно та
всебічно з»ясував обставини справи,
ухвалив законні та обґрунтовані
рішення, з дотриманням норм
матеріального та процесуального
закону, а тому колегія суддів не вбачає
підстав для задоволення апеляційних
скарг та скасування оскаржуваних
рішень суду.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313,
314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційні скарги представника ОСОБА_2
- ОСОБА_4 на заочне рішення Залізничного
районного суду від 03 квітня 2012 року,
рішення Залізничного районного суду м.
Львова від 27.01.2014 року - відхилити.

Заочне рішення Залізничного районного
суду від 03 квітня 2012 року, рішення
Залізничного районного суду м. Львова
від 27.01.2014 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення, може бути
оскаржена в касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою апеляційного суду
законної сили.

Головуюча:
Шеремета Н.О.

Судді:
Бойко С.М.

Цяцяк Р.П.