УХВАЛА

іменем України

30 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого
Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової
Є.П., Журавель В.І.,

Колодійчука
В.М., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа - орган опіки та піклування
Калінінської районної ради у м.
Донецьку, про позбавлення батьківських
прав, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення апеляційного суду Донецької
області від 13 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_4, третя особа - орган опіки та
піклування Калінінської районної ради
у м. Донецьку, про позбавлення
батьківських прав, посилаючись на те,
що вона проживала з відповідачем без
реєстрації шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народилась донька
ОСОБА_5.

Після її народження вони з
відповідачем прожили разом ще півроку,
після чого розійшлись. Відповідач
тривалий час ухиляється від обов'язку
щодо виховання дитини, ніякої участі у
вихованні доньки не приймав і не
приймає, навмисно ухиляється від
виконання своїх зобов'язань,
матеріальну допомогу на її утримання
не надає, не піклувався та не
піклується про її духовний та фізичний
розвиток, не цікавився та не цікавиться
життям доньки, не проявляє
батьківської турботи, не забезпечує
належного харчування, медичного
догляду, лікування дитини, що негативно
впливає на її фізичний розвиток як
складову виховання; не спілкується з
дитиною в обсязі, необхідному для її
нормального самоусвідомлення.
Зазначені фактори, як у сукупності, так
і кожен окремо, вважає як умисне
ухилення від виховання дитини,
відповідач свідомо нехтує своїми
батьківськими обов'язками.

За рішенням суду з відповідача були
стягнені аліменти на доньку, але
відповідач їх не сплачує.

Також за твердженням позивачки
відповідач постійно не дає згоду на
виїзд доньки з нею за межі України. За
надання такої згоди вимагає велику
грошову суму. Позивачка зверталася до
суду з вимогами про надання дозволу на
виїзд дитини за кордон без згоди
відповідача, однак судом першої
інстанції у задоволенні її позову було
відмовлено, та не дивлячись на те, що
судом апеляційної інстанції це рішення
було скасовано та задоволено позовні
вимоги в повному обсязі, час для виїзду
вже було пропущено.

Всі ці фактори на думку позивачки
свідчать про те, що відповідачу донька
не потрібна, він не спілкується з нею,
не цікавиться її життям, дізнавшись про
те, що вона одружилась із громадянином
Німеччини, вимагає у неї гроші. Так,
крім матеріальної зацікавленості, у
нього немає ніяких інших відносин із
донькою.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Донецька від 19 листопада 2013 року позов
задоволено. Позбавлено ОСОБА_4
батьківських прав відносно ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням апеляційного суду Донецької
області від 13 січня 2014 року зазначене
судове рішення скасовано. Ухвалено
нове рішення, яким в задоволенні позову
відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3
просить рішення апеляційного суду
скасувати, посилаючись на порушення
судом норм матеріального і
процесуального права, та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення, посилався на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України
батьки зобов'язані піклуватися про
здоров'я дитини, її фізичний, духовний
та моральний розвиток.

Згідно з ч. 2 ст. 157 СК України той із
батьків, хто проживає окремо від
дитини, зобов'язаний брати участь у її
вихованні.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України
передбачено, що батьки або один з них
можуть бути позбавлені батьківських
прав, якщо буде встановлено, що вони
ухиляються від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини.

Так, судом установлено, що ОСОБА_4 є
батьком неповнолітньої ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується
свідоцтвом про її народження (а.с. 9).

Згідно з довідкою ЖЕК № 1 Ленінського
району м. Донецька від 12 березня 2012 року
неповнолітня ОСОБА_5 проживає разом із
ОСОБА_3 (а.с. 5).

Рішенням Ленінського районного суду м.
Донецька 03 жовтня 2012 року з ОСОБА_4
стягнуто аліменти на користь ОСОБА_3 на
ОСОБА_5 (а.с. 8).

03 жовтня 2012 року рішенням апеляційного
суду Донецької області надано дозвіл
на виїзд неповнолітньої ОСОБА_5 до
Німеччини у супроводі матері ОСОБА_3 на
період до 30 листопада 2012 року без згоди
батька (а.с. 11).

Згідно з довідкою Донецького ліцею № 6
від 21 лютого 2013 року ОСОБА_5 утримує і
виховує одна мати, батько участі у
вихованні не бере, школу не відвідує
(а.с. 31).

Згідно з довідкою ВДВС Ленінського РУЮ
м. Донецька від 10 вересня 2013 року
заборгованість зі сплати аліментів за
період з 08 серпня 2012 року до 10 вересня
2013 року становить 6 335 грн 25 коп. (а.с. 105).

Згідно з висновком служби у справах
дітей Калінінської районної в м.
Донецьку ради від 02 липня 2013 року № 523,
враховуючи, що ОСОБА_4 ухиляється від
виконання батьківських обов'язків з
виховання та утримання доньки, не
проявляє відносно дитини батьківської
турботи та не цікавиться нею, вважати
доцільним позбавити ОСОБА_4
батьківських прав відносно
неповнолітньої ОСОБА_5 (а.с. 69).
Зазначений висновок залишено без змін
на засіданні виконкому Калінінської
районної у м. Донецьку ради (а.с. 86, 103).

Таким чином, аналізуючи наведені
обставини та надані на їх
підтвердження докази, пояснення
свідків, а також вимоги ст. 171 СК
України, врахування думки дитини при
вирішенні позову, обставин, що
стосуються її життя, небажання
спілкуватися з відповідачем та
відсутність психологічного та
емоційного зв'язку з ним, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про те, що відповідач
ухиляється від виконання своїх
батьківських обов'язків, не піклується
про фізичний і духовний розвиток
неповнолітньої ОСОБА_5, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
поклавши зазначені обов'язки виключно
на позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України
«Про охорону дитинства» виховання в
сім'ї є першоосновою розвитку
особистості дитини. На кожного з
батьків покладається однакова
відповідальність за виховання,
навчання і розвиток дитини. Батьки або
особи, які їх замінюють, мають право і
зобов'язані виховувати дитину,
піклуватися про її здоров'я, фізичний,
духовний і моральний розвиток,
навчання, створювати належні умови для
розвитку її природних здібностей,
поважати гідність дитини, готувати її
до самостійного життя та праці.

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 березня
2007 року № 3 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав» ухилення батьків
від виконання своїх обов'язків має
місце, коли вони не піклуються про
фізичний і духовний розвиток дитини, її
навчання, підготовку до самостійного
життя, зокрема: не забезпечують
необхідного харчування, медичного
догляду, лікування дитини, що негативно
впливає на її фізичний розвиток як
складову виховання; не спілкуються з
дитиною в обсязі, необхідному для її
нормального самоусвідомлення; не
надають дитині доступу до культурних
та інших духовних цінностей; не
сприяють засвоєнню нею
загальновизнаних норм моралі; не
виявляють інтересу до її внутрішнього
світу; не створюють умов для отримання
нею освіти. Зазначені фактори, як кожен
окремо, так і в сукупності, можна
розцінювати як ухилення від виховання
дитини лише за умови винної поведінки
батьків, свідомого нехтування ними
своїми обов'язками.

Під час встановлення зазначених фактів
судом не були порушені норми
процесуального права, правильно
застосовані норми матеріального права.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції поклав в його основу
безперечні докази: довідку ЖЕК № 1
Ленінського району м. Донецька про те,
що неповнолітня ОСОБА_5 проживає разом
із матір'ю; рішення суду про стягнення
із ОСОБА_4 аліментів; рішення суду про
надання дозволу на виїзд
неповнолітньої ОСОБА_5 до Німеччини у
супроводі матері без згоди батька;
довідку Донецького ліцею про те, що
дитину утримує і виховує одна мати,
батько участі у вихованні не бере,
школу не відвідує; довідку ВДВС про
заборгованість зі сплати аліментів;
висновок служби у справах дітей про
доцільність позбавлення ОСОБА_4
батьківських прав.

Оскільки судом установлено, що ОСОБА_4
ухиляється від виконання своїх
батьківських обов'язків з виховання
дитини, висновки про позбавлення його
батьківських прав відповідають
інтересам дитини, суд першої інстанції
обґрунтовано задовольнив позов.

Апеляційний суд помилково скасував
рішення суду першої інстанції; на
порушення вимог ст. ст. 303, 316 ЦПК України
не навів достатніх мотивів, за якими
він вважає неправильними висновки
цього суду; не встановив і не зазначив у
рішенні, у чому полягає порушення судом
першої інстанції встановленого
порядку дослідження доказів або в
дослідженні яких доказів було
неправомірно відмовлено; не визначився
з тим, яку ж норму матеріального права
суд неправильно застосував і
безпідставно відмовив у задоволенні
позову. Відповідно до ст. 339 ЦПК
України установивши, що апеляційним
судом скасовано судове рішення,
ухвалене згідно із законом, суд
касаційної інстанції скасовує судове
рішення суду апеляційної інстанції і
залишає в силі судове рішення суду
першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Донецької
області від 13 січня 2014 року скасувати,
рішення Ленінського районного суду м.
Донецька від 19 листопада 2013 року
залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Н.А. Горелкіна

Судді:
Є.П. Євграфова

В.І.
Журавель

В.М.
Колодійчук

О.М. Ситнік