Ухвала

28 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів Євграфової Є.П.,
Євтушенко О.І.,

Завгородньої І.М.,
Ситнік О.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 12 лютого 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до
представництва фірми «Гленмарк
Фармасьютикалз Лімітед» про
поновлення на посаді та стягнення
середньомісячної заробітної плати за
час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з указаним позовом, в якому
просила поновити їй строк на звернення
до суду, поновити її на посаді
регіонального менеджера у
представництві «Гленмарк
Фармасьютикалз Лімітед» в Україні та
стягнути з відповідача на її користь
заробітну плату за час вимушеного
прогулу з 6 березня 2013 року по день
поновлення на роботі.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 8
червня 2011 року була прийнята на посаду
медичного представника у
представництво «Гленмарк
Фармасьютикалз Лімітед», 19 грудня 2011
року переведена на посаду
регіонального менеджера за наказом №
145 від 20 грудня 2011 року. За період роботи
з 8 червня 2011 року по 5 березня 2013 року
свої обов'язки виконувала сумлінно та
добросовісно, дотримувалась трудової
дисципліни, до відповідальності не
притягалась, неодноразово отримувала
премії та бонуси у якості нагород за
плідну працю. Проте, 4 січня 2013 року їй
було оголошено наказ про повернення
відповідачу матеріальних цінностей,
який не містив печатки і дати, та не був
мотивований і без роз'яснень, з яких
причин необхідно провести таке
повернення. 5 березня 2013 року вона була
ознайомлена з наказом про звільнення №
08-К від 5 березня 2013 року, відповідно до
якого її було звільнено з посади
регіонального менеджера на підставі п.
1 ст. 40 КЗпП України з 6 березня 2013 року.
Вважала своє звільнення незаконним, а
строк звернення до суду пропустила з
поважних причин.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 3 вересня 2013 року позов
ОСОБА_3 задоволено. Поновлено ОСОБА_3
строк на звернення до суду з позовом до
представництва «Гленмарк
Фармасьютикалз Лімітед» про
поновлення на посаді та стягнення
середньомісячної заробітної плати.
Поновлено ОСОБА_3 на посаді
регіонального менеджера у
представництві «Гленмарк
Фармасьютикалз Лімітед». Стягнуто з
представництва «Гленмарк
Фармасьютикалз Лімітед» на користь
ОСОБА_3 заробітну плату за час
вимушеного прогулу з 5 березня 2013 року
по день поновлення на роботі у розмірі
94 029 грн 27 коп без урахування податків
та інших обов'язкових платежів.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 5 листопада 2013
року рішення Приморського районного
суду м. Одеси від 3 вересня

2013 року скасовано та ухвалено нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від

12 лютого 2014 року касаційну скаргу
ОСОБА_3 відхилено. Рішення апеляційного
суду Одеської області залишено без
змін.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від

12 лютого 2014 року з підстав неоднакового
застосування судами касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, зокрема ст. ст. 40,
233,

ч. 1 ст. 235 КЗпП України.

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник наводить:

- ухвалу колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від

22 січня 2014 року в справі за позовом про
визнання дійсним припинення трудвих
відносин, зміни дати та причин
звільнення, визнання недійсними
наказів та їх скасування, внесення змін
у трудову книжку, стягнення сум та
відшкодування моральної шкоди, якою
оскаржувані судові рішення попередніх
інстанцій частково скасовано та
направлено на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції;

- ухвалу колегії суддів судової палати
у цивільних справах Верховного Суду
України від 6 лютого 2008 року в справі за
позовом про поновлення на роботі,
стягнення середньої заробітної плати
за час вимушеного прогулу, зміну
формулювання причин звільнення, якою
оскаржуване судове рішення
апеляційної інстанції скасовано, та
залишено в силі судове рішення першої
інстанції;

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Зі змісту заяви та доданої до неї копій
судовий рішень не вбачається
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11, заява
про перегляд судових рішень у
цивільних справах із підстави,
передбаченої пунктом 1 частини першої
статті 355 ЦПК України, може бути подана
за сукупності таких умов: судом (судами)
касаційної інстанції при розгляді двох
або більше справ неоднаково
застосовано одні й ті самі норми
матеріального права; справи стосуються
спорів, які виникли з подібних
правовідносин; має місце ухвалення
різних за змістом судових рішень судом
(судами) касаційної інстанції.

Неоднакове застосування одних і тих
самих норм матеріального права
полягає, зокрема: у різному тлумаченні
судами змісту і сутності правових норм,
що призвело до різних висновків про
наявність чи відсутність суб'єктивних
прав та обов'язків учасників
відповідних правовідносин; у різному
застосуванні правил конкуренції
правових норм при вирішенні колізій
між ними з урахуванням юридичної сили
цих правових норм, а також їх дії у часі,
просторі та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню; у різному визначенні
предмета регулювання правових норм,
зокрема застосуванні різних правових
норм для регулювання одних і тих самих
правовідносин або поширенні дії норми
на певні правовідносини в одних
випадках і незастосуванні цієї самої
норми до аналогічних відносин в інших
випадках, тобто різне застосування
закону, який не підлягав застосуванню;
у різному застосуванні правил аналогії
права чи закону у подібних
правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних
правовідносинах слід розуміти такі, де
тотожними є предмет спору, підстави
позову, зміст позовних вимог та
встановлені судом фактичні обставини,
а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень означає, що суд (суди) касаційної
інстанції при розгляді двох або більше
справ за подібних правовідносин при
однаковому їх матеріально-правовому
регулюванні дійшов (дійшли)
неоднакових правових висновків.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів не знаходить підстав для
допуску справи до провадження
Верховного Суду України, оскільки зі
змісту ухвали колегії суддів судової
палати у цивільних справах Верховногго
суду України від 6 лютого 2008 року не
вбачається тотожності встановлених
фактичних обставин справи.

Що стосується посилання заявника на
ухвалу колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 22 січня 2014 не є тим судовим
рішенням, що переглядається Верховним
Судом України, оскільки постановлення
касаційною інстанцією ухвали про
скасування рішення судів нижчих
інстанцій із передачею справи на новий
розгляд не означає остаточного
вирішення спору у справі й не відбулося
застосування норм матеріального права
для вирішення спору по суті, тому
відповідна ухвала не може бути
предметом перегляду в порядку,
передбаченому главою 3 розділу V ЦПК, і
на неї не може здійснюватися посилання
на підтвердження підстави,
встановленої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України.

Отже, наведені заявником доводи не
містять ознак, які згідно вимог
вищевказаної норми є підставами для
перегляду судового рішення, а тому у
допуску справи до провадження слід
відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_3 до
представництва фірми «Гленмарк
Фармасьютикалз Лімітед» про
поновлення на посаді та стягнення
середньомісячної заробітної плати за
час вимушеного прогулу, за заявою
ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від

12 лютого 2014 року до провадження
Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
судді:Є.П. Євграфова О.І. Євтушенко
І.М. Завгородня О.М. Ситнік