АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1550/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 37 Годік Л. С.
Доповідач в апеляційній інстанції
Пальонний В. С. РІШЕННЯ
17 червня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоПальонний В. С.
суддівКарпенко О. В. , Нерушак Л. В. при
секретаріБражнюк О.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення Уманського
міськрайонного суду Черкаської
області від 23 квітня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про
встановлення факту спільного
проживання, факту прийняття спадщини,
визнання права власності на спадкове
в с т а н о в и л а :
ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_7 про встановлення факту
спільного проживання, факту прийняття
спадщини, визнання права власності на
В обґрунтування позовних вимог
вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла
його родичка (рідна сестра його діда)
ОСОБА_8, яка на момент смерті проживала
та була зареєстрована в АДРЕСА_1. Після
її смерті відкрилась спадщина, до
складу якої увійшла 1/2 частина
зазначеної однокімнатної квартири,
належної спадкодавцю на підставі
свідоцтва про право власності на житло
за №6541 від 18 вересня 1996 року.
Власником іншої 1/2 частини цієї
квартири був ОСОБА_9, з яким ОСОБА_8
спільно проживала однією сім'єю, була
пов'язана спільним побутом та вела
спільне господарство з 4 жовтня 1996 року
до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року.
Після смерті ОСОБА_9 відкрилася
спадщина на 1/2 частину вказаної
квартири. Спадкоємців першої, другої та
третьої черги не було, в зв'язку з чим
спадкова справа не відкривалася, а
ОСОБА_8 прийняла спадщину як
спадкоємець четвертої черги, однак
через похилий вік та важку хворобу
належним чином спадщину не оформила.
Згідно заповіту від 16 листопада 2004
року, посвідченого Уманською міською
державною нотаріальною конторою,
ОСОБА_8 заповідала все належне їй майно
йому та відповідачу ОСОБА_7
26 лютого 2014 року він отримав свідоцтво
про право на спадщину за заповітом на 1/2
частини квартири АДРЕСА_1, з
урахуванням відмови від спадщини
Постановою від 26 лютого 2014 року
державний нотаріус Уманської міської
державної нотаріальної контори,
відмовив йому у вчиненні нотаріальної
дії щодо видачі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом після смерті
ОСОБА_8 на іншу 1/2 частину спірної
квартири, власником якої був ОСОБА_9, з
тих підстав, що спадкова справа після
смерті ОСОБА_9 не відкривалася,
спадкоємці відсутні, а документи, що
підтверджують родинні стосунки між
ОСОБА_8 та ОСОБА_9, також відсутні.
Вважаючи, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на момент
смерті останнього спільно проживали та
вели спільне господарство більше п'яти
років і після смерті ОСОБА_9 ОСОБА_8
прийняла спадщину, як спадкоємець
четвертої черги, а він прийняв спадщину
після смерті ОСОБА_8 за заповітом,
позивач просив суд встановити факт
спільного проживання ОСОБА_8 та ОСОБА_9
однією сім'єю з 4 жовтня 1996 року до дня
смерті останнього, встановити факт
прийняття спадщини ОСОБА_8 після смерті
ОСОБА_9 та визнати за ним право
власності на частину спірної квартири,
що належала ОСОБА_9, як спадкодавцю
Рішенням Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 23 квітня 2014
року у задоволенні позову відмовлено.

Вважаючи рішення суду необґрунтованим,
ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати це рішення і
ухвалити у справі нове рішення, яким
задовольнити його позовні вимоги.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з
того, що ОСОБА_7 є неналежним
відповідачем у даній справі, а
клопотання про заміну його належним
відповідачем позивач не заявляв,
позивач не мав права звертатися в суд
із заявою про встановлення факту
прийняття спадщини, якщо нотаріусом
відмовлено в оформленні спадщини у
зв'язку з відсутністю документів, що
підтверджують постійне проживання
особи зі спадкодавцем на момент його
смерті, а також не мав права ставити
питання про встановлення факту
спільного проживання ОСОБА_8 та ОСОБА_9,
оскільки не є спадкоємцем після смерті
останнього, а сама ОСОБА_8 за життя цей
факт не встановлювала.

Проте, погодитись з такими висновками
суду не можна, оскільки суд дійшов їх з
порушенням норм матеріального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9
з 1996 року по день смерті ОСОБА_9
ІНФОРМАЦІЯ_2 року спільно проживали в
АДРЕСА_1

Вказана квартира була приватизована
ними і 18 вересня 1996 року Уманським
відділом житлового господарства
видано свідоцтво про право власності, з
якого вбачається, що ця квартира
перебуває у їх спільній сумісній
власності.

ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Після його смерті ніхто із спадкоємців
з заявами про прийняття спадщини до
нотаріальної контори не звертався,
спадкова справа не відкривалася.

ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

За життя ОСОБА_8 склала заповіт, яким
все своє майно, в тому числі квартиру
АДРЕСА_1, заповіла в рівних частках
ОСОБА_7 та ОСОБА_6

ОСОБА_7 в установленому законом порядку
відмовився від спадщини на користь
ОСОБА_6

6 лютого 2014 року державним нотаріусом
Уманської міської державної
нотаріальної контори ОСОБА_6 видано
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом на ? частку у праві власності
на квартиру АДРЕСА_1

У видачі свідоцтва про право на
спадщину на іншу 1/2 частку у праві
власності на цю квартиру ОСОБА_6
відмовлено. Підставою відмови є
відсутність документів про родинні
стосунки між ОСОБА_8 та ОСОБА_9

ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом про
визнання за ним права власності на ?
частину спірної квартири в порядку
спадкування після смерті ОСОБА_8

При цьому ОСОБА_6 посилався на те, що
ОСОБА_8 більше п'яти років проживала
однією сім'єю з ОСОБА_9, а тому є
спадкоємцем четвертої черги після його
смерті і вважається спадкоємцем, який
прийняв спадщину, оскільки постійно
проживала зі спадкодавцем на час
відкриття спадщини, просив встановити
факт спільного проживання ОСОБА_8 та
ОСОБА_9 однією сім'єю з 4 жовтня 1996 року
по дань смерті останнього та факт
прийняття ОСОБА_8 після смерті ОСОБА_9
спадщини у вигляді 1/2 частини спірної
квартири, яка йому належала, а за ним в
порядку спадкування після смерті
ОСОБА_8 визнати право власності на цю
частину спірної квартири.

Оскільки ОСОБА_6 звернувся з позовом
про визнання за ним права на спадщину
після смерті ОСОБА_8, то належними
відповідачами у справі за даним
позовом є особи, які можуть оспорювати
це право, тобто спадкоємці ОСОБА_8,
зокрема ОСОБА_7, а тому висновок суду
про те, що останній є неналежним
відповідачем, неправильний.

Вирішуючи спір по суті, суд не звернув
уваги на те, що позивач ставить питання
про визнання за ним права власності на
спадкове нерухоме майно, посилаючись
на те, що спадщина була прийняття
ОСОБА_8, але нею не було одержано
свідоцтво про право на спадщину.

При розгляді таких справ необхідно
враховувати, що законодавець
розмежовує поняття «виникнення права
на спадщину» і «виникнення права
власності на нерухоме майно, що входить
до складу спадщини» та пов'язує із
виникненням цих майнових прав різні
правові наслідки.

Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України
незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини, а згідно ч.3 ст. 1296
ЦК відсутність свідоцтва про право на
спадщину не позбавляє спадкоємця права
на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України встановлено
обов'язок спадкоємця звернутися за
свідоцтвом про право на спадщину на
нерухоме майно. Проте нормами цієї
статті, як і іншими нормами цивільного
права, не визначено правових наслідків
недотримання такого обов'язку у
вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на
спадщину, яке пов'язується з її
прийняттям, як майнового права,
зумовлює входження права на неї до
складу спадщини після смерті
спадкоємця, який не одержав свідоцтва
про право на спадщину.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_8 проживала з ОСОБА_9 однією
сім'єю з 1996 року по день його смерті
ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Ці обставини
підтверджуються довідкою КП «Уманське
РЕУ № 3» та показами допитаних в
судовому засіданні свідків ОСОБА_11,
ОСОБА_12 та ОСОБА_13

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у
четверту чергу право на спадкування за
законом мають особи, які проживали зі
спадкодавцем однією сім'єю не менш як
п'ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець,
який постійно проживав разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Оскільки ОСОБА_8 постійно проживала зі
спадкодавцем ОСОБА_9 більше п'яти років
однією сім'єю, в тому числі і на час
відкриття спадщини, то вона є
спадкоємцем четвертої черги після його
смерті і за відсутності спадкоємців
перших трьох черг, які прийняли
спадщину, вважається такою, що прийняла
спадщину, яка складається з 1/2 частини у
праві власності на квартиру АДРЕСА_1, і
право на цю спадщину підлягає
включенню до складу спадщини після її
смерті.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач ОСОБА_7, який також є
спадкоємцем після смерті ОСОБА_8, в
установленому законом порядку
відмовився від спадщини на користь
позивача, а тому за останнім необхідно
визнати право на вказану спадщину.

За таких обставин рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням у справі нового рішення про
часткове задоволення позову.

Задоволенню підлягають вимоги про
встановлення факту постійного
проживання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 однією
сім'єю з 4 жовтня 1996 року по ІНФОРМАЦІЯ_2
року та про визнання за позивачем права
власності на ? частину спірної квартири
в порядку спадкування після смерті
ОСОБА_8

Вимоги про встановлення факту
прийняття ОСОБА_8 спадщини після смерті
ОСОБА_9 не можуть бути задоволені,
оскільки встановлення факту прийняття
спадщини не передбачено чинним
цивільним законодавством, а крім цього,
встановлення факту її постійного
проживання із спадкодавцем на час
відкриття спадщини дає підстави
вважати ОСОБА_8 такою, що прийняла
спадщину відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК
України.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України,
ст. ст. 1264, 1268, 1297 ЦК України, колегія
суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу задовольнити
частково.

Рішення Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 23 квітня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7 про встановлення факту
спільного проживання, факту прийняття
спадщини, визнання права власності на
спадкове майно скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Встановити, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9
постійно проживали однією сім'єю з 4
жовтня 1996 року по дань смерті ОСОБА_9
ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Визнати за ОСОБА_6 в порядку
спадкування після смерті ОСОБА_8 право
власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення набирає чинності з моменту
проголошення, але може бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня
проголошення.

Головуючий :

Судді :