АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1070/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 45 Колода Л. Д.
Доповідач в апеляційній інстанції
Гончар Н. І. УХВАЛА
02 червня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоГончар Н. І. суддівЮвшин В.
І. , Пономаренко В. В. при
секретаріВолвенко А.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення
Придніпровського районного суду м.
Черкаси від 26 лютого 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про
усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою та відшкодування
в с т а н о в и л а :
В січні 2014 року ОСОБА_7 звернувся в суд з
позовом до ОСОБА_6 про усунення
перешкод в користуванні земельною
ділянкою та відшкодування шкоди.
В обґрунтування своїх вимог посилався
на те, що він є власником частини
житлового будинку з пибудовами за
адресою АДРЕСА_1. Власником іншої
частини житлового будинку є
відповідач, також йому на праві
приватної власності належить земельна
ділянка площею 0,0424 га. на якій
розташований будинок. Однак, ОСОБА_8
самовільно зайняв частину земельної
ділянки, що належить позивачу та чинить
перешкоди у користуванні нею.
Вважає дії відповідача незаконними,
оскільки межі та розмір його ділянки
був узгоджений з відповідачем та
погоджений ним 02.12.1998 року. Однак з
жовтня 2012 року відповідач, що є
суміжним землекористувачем земельної
ділянки за адресою АДРЕСА_1, самовільно,
без погодження з ним, встановив огорожу
якою відгородив частину належної
йому земельної ділянки, чим позбавив
його доступу до даної земельної
ділянки та використовує її для випасу
свійської птиці та для своїх
господарських і побутових потреб. На
неодноразові звернення щодо
звільнення земельної ділянки,
відповідач не реагував. Внаслідок чого
позивач вимушений був 03.12.2013 року
звернутися зі скаргою до Державної
інспекції сільського господарства в
Черкаській області, в ході розгляду
скарги інспектором Державної
інспекції сільського господарства в
Черкаській області 25.12.2013 року було
здійснено виїзд за адресою
місцезнаходження земельної ділянки.
При виїзді інспектором було
встановлено порушення відповідачем
вимог земельного законодавства, що
полягає в самовільному зайнятті
останнім частини його земельної
ділянки за вказаною адресою.
Інспектором Державної інспекції
складено протокол № 000688 від 25.12.2013 року
про адміністративне правопорушення за
ст. 531 КУпАП, проведено розрахунок
розміру шкоди, заподіяної внаслідок
самовільного зайняття земельної
ділянки на суму 549,28 грн. Винесено
припис № 001069 від 25.12.2013 року, яким
зобов'язано ОСОБА_6 усунути порушення
земельного законодавства, а саме
звільнити самовільно зайняту земельну
ділянку. Крім того, складено акт від
25.12.2013 року перевірки вимог
дотримання земельного законодавства,
а також акт обстеження земельної
ділянки від 25.12.2013 року № 29, яким
підтверджено факт самовільного
зайняття відповідачем частини
08.01.2014 року державною інспекцією
сільського господарства в Черкаській
області за результатами розгляду
адміністративної справи винесено
постанову № 000688 про накладення
адміністративного стягнення, якою
відповідача ОСОБА_6 визнано винним у
вчиненні адміністративного
правопорушення, відповідальність за
яке передбачена ст. 53 1 КУпАП та
накладено на нього адміністративне
стягнення у вигляді штрафу в розмірі
Згідно припису № 001069 від 25.12.2013 року
ОСОБА_6 було зобов'язано усунути
порушення земельного законодавства та
звільнити самовільно зайняту земельну
ділянку, про що письмово повідомити до
25.01.2014 року. Однак до цього часу
відповідач самовільно зайняту ним
земельну ділянку не звільнив та не
усунув порушення земельного
Позивач просив зобов'язати ОСОБА_6
звільнити та привести до стану,
придатного для використання за
цільовим призначенням, його земельну
ділянку, що знаходиться за адресою
АДРЕСА_1. Зобов'язати ОСОБА_6 усунути
перешкоди в користуванні його
земельної ділянки шляхом знесення та
демонтажу огорожі встановленої на
його земельній ділянці та стягнути
шкоду в розмірі 549,28 грн.
Рішенням Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 26 лютого 2014 року
позов задоволено повністю. Зобов'язано
ОСОБА_6 усунути перешкоди в
користуванні земельною ділянкою, що
розташована за адресою АДРЕСА_1 та
належить ОСОБА_7 на праві приватної
власності шляхом знесення та
демонтажу огорожі, звільнення та
приведення до стану, придатного для
використання, площею 68 кв.м., позначеної
на плані - схемі червоним кольором.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7
матеріальну шкоду в сумі 549,28 грн. та
судові витрати в сумі 487,20 грн., а
всього 1 036,48 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_8
подав апеляційну скаргу в якій
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить його
скасувати і ухвалити по справі нове
рішення, яким в задоволенні позовних
вимог відмовити повністю.

Заслухавши осіб, які з»явились в судове
засідання, дослідивши матеріали справи
та перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає із наступних
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин справи, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції
рішення відповідає зазначеним вище
вимогам.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва
про право власності на нерухоме майно
від 23.03.2005 року Серії САА № 611490 та
витягу про реєстрацію права власності
на нерухоме майно № 6997218 від 13.04.2005 року
ОСОБА_7 є власником 39/50 частини будинку
по АДРЕСА_1.

Власником іншої частини будинку є
ОСОБА_8.

Відповідно державного акту на право
приватної власності на землю від 07.06.1999
року Серії ЧР № 24-2-2151 ОСОБА_7 на праві
приватної власності належить земельна
ділянка площею 0,0424 га. яка розташована
за адресою АДРЕСА_1.

Як вбачається з акту визначення та
погодження меж земельної ділянки від
02.12.1998 року позивачем в присутності
суміжних землекористувачів було
визначено та погоджено розміри і межі
землекористування, план зовнішніх меж
земельної ділянки.

За скаргою позивача від 02.12.2013 року,
старшим інспектором Державної
інспекції сільського господарства в
Черкаській області ОСОБА_9 був
складений протокол № 000688 від 25.12.2013
року про адміністративне
правопорушення відносно ОСОБА_6 за ст.
53 1 КУпАП, що полягає в самовільному
зайнятті земельної ділянки площею 68
кв.м. по АДРЕСА_1. Також зазначено, що
дана земельна ділянка є частиною
земельної ділянки, яка рішенням
виконавчого комітету Черкаської
міської ради від 19.01.1999 року № 23 п.182
передана гр. ОСОБА_7 для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд.
Згідно розрахунку розміру шкоди,
заподіяної внаслідок самовільного
зайняття земельної ділянки становить
549,28 грн.

Згідно припису 25.12.2013 року № 001069 було
зобов'язано ОСОБА_6 усунути порушення
земельного законодавства - звільнити
самовільно зайняту земельну ділянку,
строк виконання до 25.01.2014 року.

08.01.2014 року державною інспекцією
сільського господарства в Черкаській
області за результатами розгляду
адміністративної справи винесено
постанову № 000688 про накладення
адміністративного стягнення, якою
ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
відповідальність за яке передбачено
ст. 531 КУпАП та накладено на останнього
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу 170 грн.

Ст. 125 ЗК України передбачено, що право
власності на земельну ділянку виникає
після одержання її власником
документа, що посвідчує право
власності на земельну ділянку та його
державної реєстрації.

Згідно з нормами ст. 211 ЗК України
громадяни несуть цивільну,
адміністративну або кримінальну
відповідальність відповідно до
законодавства за самовільне зайняття
земельних ділянок.

Відповідно до ст. 212 ЗКК України
самовільно зайняті земельні ділянки
підлягають поверненню власникам землі
без відшкодування затрат, понесених за
час незаконного користування.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції
стосовно того, що належних доказів які
б підтверджували факт належного
володіння, користування оспорюваною
земельною ділянкою відповідачем
надано не було. Відповідач згідно акту
визначення та погодження меж
земельної ділянки від 02.12.1998 року
погодив позивачу план та межі його
земельної ділянки.

Посилання ОСОБА_6 у своїй апеляційній
скарзі стосовно того, що він акт
визначення та погодження меж земельної
ділянки не підписував, суд оцінює
критично, оскільки підтверджуючих
доказів, які б дійсно про це свідчили в
матеріалах справи відсутні, клопотань
про проведення почеркознавчої
експертизи стосовно достовірності
його підпису не заявлялось.

Колегія суддів критично оцінює
твердження апелянта про те, що спірна
земельна ділянка надавалася йому в
користування та безпідставно була
приватизована ОСОБА_7, оскільки доказів
цього ні в суд першої інстанції ні в
ході розгляду справи апеляційним судом
надані не були. Із вивченої в судовому
засіданні інвентарної справи на
будинковолодіння по АДРЕСА_1
вбачається, що в 1975 році в провадженні
Придніпровського районного суду м.
Черкаси перебувала цивільна справа за
позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_11, тобто
попередніх співвласників, про
визначення порядку користування
присадибної земельної ділянки, однак
рішення суду з цього питання в
матеріалах інвентарної справи
відсутнє, в матеріали цивільної справи
воно також не надано, і сторонам про
нього нічого не відомо.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК
України сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості; кожна сторона
зобов"язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Доказування
не може грунтуватися на припущеннях.

Виходячи із викладеного, судова
колегія вважає, що доводи апеляційної
скарги суттєвими не являються, були
предметом розгляду суду першої
інстанції і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, судова колегія судової палати,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 26 лютого 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про
усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою та відшкодування
шкоди- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ на протязі двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :