АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5095/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Городецький Д. І. Доповідач -
Демченко Е.Л.Категорія 46
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - судді Демченко
Е.Л.

суддів - Волошина М.П.,
Варенко О.П.

при секретарі - Денисенко
А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Новомосковського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 12
грудня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, яка діє в інтересах
малолітнього ОСОБА_4, треті особи -
Служба у справах дітей виконавчого
комітету Новомосковської міської ради,
Відділ громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб
Новомосковського МВ УМВС України в
Дніпропетровській області, про
усунення перешкод у здійснення права
користування та розпорядження
власністю, визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням, зняття з реєстраційного
обліку та за зустрічним позовом ОСОБА_3,
яка діє в своїх інтересах та в
інтересах малолітнього ОСОБА_4, до
ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах
дітей виконавчого комітету
Новомосковської міської ради, про
вселення, усунення перешкод у
користуванні жилим приміщенням, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2011 року ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3,
яка діє в інтересах малолітнього сина
ОСОБА_4, про усунення перешкод у
здійсненні права користування та
розпорядження власністю, визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням, зняття
з реєстраційного обліку, мотивуючи тим,
що йому на праві власності належить
квартира АДРЕСА_1 у м.Новомосковську
Дніпропетровської області.

Зазначав, що з 2002 року по 2009 рік він
проживав однією сім'єю, без реєстрації
шлюбу, з ОСОБА_3 Від цих стосунків мають
сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який
зареєстрований у зазначеній вище
квартирі.

Посилаючись на те, що з 2009 року він
припинив з ОСОБА_3 сімейні відносини
та має намір розпорядитися належною
йому на праві власності квартирою,
просить усунути перешкоди у здійсненні
ним права користування та
розпорядження власністю шляхом
визнання ОСОБА_4, 2003 року народження,
таким, що втратив право користування
житловим приміщенням в квартирі
АДРЕСА_1, зобов'язати Відділ
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Новомосковського МВ УМВС
України в Дніпропетровській області
зняти його з реєстраційного обліку в
спірній квартирі.

У жовтні 2012 року ОСОБА_3, діючи в своїх
інтересах та в інтересах малолітнього
сина ОСОБА_4, звернулась до суду з
зустрічним позовом до ОСОБА_2 про
вселення, усунення перешкод у
користуванні жилим приміщенням,
мотивуючи тим, що з 2010 року сімейні
відносини у них з ОСОБА_2 погіршилися і
вони остаточно їх припинили, оскільки
останній став проживати з іншою жінкою,
змінив замки на двері спірної квартири,
в зв'язку з чим вона з дитиною була
змушена переїхати на інше місце
проживання.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 висловлює
небажання проживання малолітнього
сина ОСОБА_4 в квартирі, тим самим
позбавляє дитину права користування
житловим приміщенням, просила суд
вселити її та малолітнього ОСОБА_4 в
квартиру АДРЕСА_1, зобов'язати ОСОБА_2 не
чинити перешкоди їй та ОСОБА_4 в
користуванні даною квартирою.

Рішенням Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 12 грудня 2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено
частково. Вселено ОСОБА_4 в квартиру
АДРЕСА_1. Зобов'язано ОСОБА_2 не чинити
перешкоди малолітньому ОСОБА_4 в
користуванні даною квартирою. Вирішено
питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
ставить питання про скасування рішення
суду в частині відмови в задоволенні
його позову та в частині задоволення
зустрічного позову і ухвалення нового
рішення, яким його позовні вимоги
задовольнити, а зустрічні вимоги
ОСОБА_3 залишити без задоволення,
зазначаючи, що рішення постановлене з
порушенням норм матеріального й
процесуального права.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
находить, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню із
наступних підстав.

Задовольняючи частково зустрічні
позовні вимоги ОСОБА_3 про вселення
малолітнього ОСОБА_4, міськрайонний суд
фактично визначив місце проживання
дитини разом з батьком, тим самим
вийшов за межі позовних вимог.

Судом встановлено і це
підтверджується матеріалами справи, що
позивачу ОСОБА_2 на праві власності
належить квартира АДРЕСА_1 (а.с.10).

З 2002 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали
однією сім'єю, без реєстрації шлюбу, в
зазначеній вище квартирі.

Від спільного проживання у сторін
ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4, який
зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 у
м.Новомосковську за згодою позивача.

ОСОБА_3 зареєстрована в
м.Дніпропетровську АДРЕСА_2.

Відповідно до ст.150 ЖК України
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються нею (ним) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Згідно ст.64 ЖК України визначено, що до
членів сім'ї наймача належить дружина
наймача, їх діти і батьки.

Відповідно до ст.ст.141,160 СК України
місце проживання дитини, яка досягла
десяти років, визначається за спільною
згодою батьків та самої дитини.

Згідно із ч.3 ст.29 ЦК України місцем
проживання фізичної особи у віці від
десяти до чотирнадцяти років є місце
проживання її батьків (усиновлювачів)
або одного з ним, з ким вона проживає,
опікуна або місцезнаходження
навчального закладу чи закладу охорони
здоров'я тощо, в якому вона проживає,
якщо інше місце проживання не
встановлено за згодою між дитиною та
батьками (усиновлювачами, опікуном) або
організацією, яка виконує щодо неї
функції опікуна. У разі спору місце
проживання фізичної особи у віці від
десяти до чотирнадцяти років
визначається органом опіки та
піклування або судом.

Статтею 18 Закону України «Про охорону
дитинства» визначено, що діти - члени
сім'ї наймача або власника житлового
приміщення мають право користуватися
займаним приміщенням нарівні з
власником або наймачем.

Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї
власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним та
власником житла або законом.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами
є будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

В ст.58 ЦПК України зазначено, що
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмета доказування.

Ураховуючи наведені норми права, а
також те, що малолітній син позивача,
який є членом його сім'ї, не проживає за
місцем реєстрації не з власної
ініціативи (тобто причину непроживання
не можна визнати неповажною) і на час
звернення до суду з даним позовом
позивач не довів непроживання дитини в
спірній квартирі понад один рік, тому
ОСОБА_4 не може бути визнано таким, що
втратив право користування цим житлом.

Крім того, ОСОБА_2, в порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить зобов'язати третю особу
вчинити певні дії, що суперечить
вимогам діючого законодавства.

На підставі встановлених фактів, які
підтверджуються матеріалами справи, та
враховуючі викладене, колегія суддів
вважає, що суд обґрунтовано відмовив в
задоволенні позову ОСОБА_2

Щодо вселення малолітнього ОСОБА_4 в
спірну квартиру та зобов'язання ОСОБА_2
не чинити малолітньому сину перешкод в
користуванні квартирою, то в цій
частині рішення суду підлягає
скасуванню з відмовою в позові ОСОБА_3 в
цій частині.

Керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316,317
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 12 грудня 2013 року в частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_3
скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 про
вселення малолітнього ОСОБА_4 в
квартиру АДРЕСА_1 та зобов'язання
ОСОБА_2 не чинити перешкод
малолітньому ОСОБА_4 користуватися
даною квартирою відмовити.

В решті рішення Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області залишити без змін.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржене в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів.

Судді: