Номер провадження: 22-ц/785/3651/14
Номер справи місцевого суду: 2-241/11
Головуючий у першій інстанції Шевчук
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.

суддів - Панасенкова В.О.,
Парапана В.Ф.

при секретарі - Горновій А.О.

розглянувши апеляційну скаргу
ОСОБА_2 на ухвалу Білгород -
Дністровського міськрайонного суду
Одеської області від 03 лютого 2014 року
про відмову у задоволенні заяви
представника відповідача ОСОБА_2 про
закриття провадження по справі за
позовом ОСОБА_3 до
Білгород-Дністровської міської ради
Одеської області, відділу
Держземагентства у м.
Білгород-Дністровському Одеської
області, ОСОБА_2, треті особи, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача - ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про визнання незаконним та
скасування рішення виконавчого
комітету Білгород-Дністровської
міської ради Одеської області,
визнання недійсним Державного акту на
право приватної власності на земельну
ділянку,

встановила:

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду
з позовом до Білгород-Дністровської
міської ради Одеської області, відділу
Держземагентства у м.
Білгород-Дністровському Одеської
області, ОСОБА_2, треті особи, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача - ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про визнання незаконним та
скасування рішення виконавчого
комітету Білгород-Дністровської
міської ради Одеської області,
визнання недійсним Державного акту на
право приватної власності на земельну
ділянку, вказуючи, що згідно п. 6 рішення
Білгород-Дністровської міської ради
від 29.09.2005 року № 1002-IV «Про затвердження
матеріалів інвентаризації і проектів
відведення земельних ділянок та
передачу у приватну власність
громадянам України земельних ділянок
на території м.
Білгород-Дністровського» ОСОБА_2
передано безоплатно у приватну
власність земельну ділянку за адресою:
АДРЕСА_1. 07.03.2006 року ОСОБА_2 видано
Державний акт на право власності на
земельну ділянку за вищевказаною
адресою. Позивач вважає це рішення
таким, що було прийнято з порушенням
норм діючого законодавства, а тому
таким, що підлягає скасуванню, і
відповідно, Державний акт вважає
таким,що є недійсним.

У ході розгляду справи
представником відповідачки ОСОБА_2
надана заява про закриття провадження
у справі, в якій вказує що, основні
претензії та вимоги позивача
стосуються рішення органу владних
повноважень, а саме рішення Білгород -
Дністровської міської ради від 29.09.2005
року за № 1002-ІУ, в обґрунтування позову
наведено норми не цивільного права, а
отже спір є публічно-правовим. Разом з
тим, у позивача в позові немає жодних
майнових претензії до відповідача
ОСОБА_2 з приводу користування
земельною ділянкою, яка нібито повинна
або має знаходиться в її користуванні
відповідно до норм чинного
Законодавства України. Отже, на думку
представника відповідача, дана справа
не відноситься до спорів про право.
Керуючись п.п. 3 п. 1 резолютивної
частини рішення Конституційного Суду
України від 01.04.2010 року по справі №
1-6/2010, даний спір має розглядатися в
порядку адміністративного судочинства
судом загальної юрисдикції як
адміністративним. На підставі цього
просить провадження по справі
закрити у зв'язку з тим, що даний спір не
підлягає розгляду в порядку цивільного
судочинства.

Відповідачка ОСОБА_2 у судовому
засіданні підтримала клопотання про
закриття провадження у справі та
просила його задовольнити.

Представник позивача у судовому
засіданні заперечувала проти
задоволення цього клопотання та
вказала, що позовні вимоги стосуються
саме спору про право, оскільки
оскаржується право власності
відповідачки ОСОБА_2 на земельну
ділянку.

Представник відповідача -
виконавчого комітету Білгород -
Дністровської міської ради Одеської
області у судове засідання не з'явився,
про час та місце судового засідання був
сповіщений належним чином, що
підтверджується розпискою про
отримання судової повістки, причину
своєї неявки суду не повідомив.

Представник відповідача - відділу
Держземагентства у м.
Білгород-Дністровському Одеської
області у судове засідання не з'явився,
про час та місце судового засідання був
сповіщений належним чином, що
підтверджується розпискою про
отримання судової повістки, причину
своєї неявки суду не повідомив.

Представник третіх осіб, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача у судовому
засіданні заперечувала проти
задоволення клопотання про закриття
провадження у справі.

Ухвалою суду в задоволенні заяви
було відмовлено.

На вказану ухвалу ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу, в якій просить її
скасувати з тих підстав, що ухвалу
постановлено з порушенням норм
процесуального права.

Заслухавши доповідача,
розглянувши матеріали справи і доводи,
викладені в апеляційній скарзі, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ст. 312 ч.1 п.1 ЦПК України,
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої

інстанції, апеляційний суд відхиляє
скаргу та залишає ухвалу без змін, якщо
судом першої інстанції постановлено
ухвалу з дотриманням вимог закону.

Судом першої інстанції правильно
були встановлені наступні обставини,
яким дані належні правові
обґрунтування.

Згідно ч. 2 статті 6 Конституції
України, органи законодавчої,
виконавчої та судової влади здійснюють
свої повноваження в установлених цією
Конституцією межах і відповідно до
законів України.

Здійснюючи правосуддя, суд
захищає права, свободи, інтереси
юридичних осіб, державні і суспільні
інтереси у спосіб, визначений законами
України.

Як вбачається зі змісту позовних
вимог позивачка просить визнати
недійсним пп. 1.6,п. 1 рішення
Білгород-Дністровської міської ради
від 29.09.2005 року № 1002-IV «Про затвердження
матеріалів інвентаризації і проектів
відведення земельних ділянок та
передачу у приватну власність
громадянам України земельних ділянок
на території м.
Білгород-Дністровського» в частині
затвердження матеріалів
інвентаризації, проекту відведення
земельних ділянок та передачі
безоплатно у приватну власність гр..
ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0, 0397 га
за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель та споруд; та
визнати недійсним державний акт серії
ЯБ №90232 на право власності на земельну
ділянку, площею 0,0397 га, яка розташована
за адресою АДРЕСА_1, для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд,
зареєстрований у Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 01.06.506.00073,
виданий ОСОБА_2

Таким чином, спірними дійсно є
земельні відносини щодо захисту права
власності на землі територіальної
громади, яка реалізує це через органи
місцевого самоврядування від
незаконних дій фізичних осіб, які, на
думку позивача, отримали право
власності на землю без достатньої на це
правової підстави.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК
України, та роз'яснень, викладених у
абз. 1 п. 4 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 12 червня 2009 року №2
«Про застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої
інстанції», вирішуючи питання про
відкриття провадження у справі, суд
повинен виходити з того, що згідно
статті 124 Конституції України,
юрисдикція загальних судів
поширюється на всі правовідносини, що
виникають у державі, а за частиною
першою і другою статті 15 ЦПК України, у
порядку цивільного судочинства суди
розглядають справи про захист
порушених, невизнаних, або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, а також з
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ за Кодексом
адміністративного судочинства України
(стаття 17) або Господарським
процесуальним кодексом України (стаття
1,12) віднесено до компетенції
адміністративних чи господарських
судів. Законом може бути передбачено
розгляд інших справ за правилами
цивільного судочинства.

Згідно п. 1 ч. 2 ст.17 КАС України до
компетенції адміністративних судів
віднесено, зокрема, спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно - правових актів або
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Відповідно до ст.2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ. До
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

За правилами ч.1 ст.3 КАС України,
справа адміністративної юрисдикції -
переданий на вирішення
адміністративного суду публічно -
правовий спір, у якому хоча б однією зі
сторін є орган виконавчої влади, орган
місцевого самоврядування, їхня
посадова чи службова особа або інший
суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.4 КАС України,
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на всі публічно-правові
спори, крім спорів, для яких законом
встановлений інший порядок судового
вирішення.

Отже, природа спірних
правовідносин пов'язана з оспорюванням
права власності на землю відповідача
ОСОБА_2

Наведений вище спір не є публічно -
правовим, оскільки випливає із
цивільних правовідносин і згідно із
підставами та предметом позову
стосується оскарження рішення чи дії
цього органу у зв'язку із оспорюванням
права власності. Розгляд таких справ
згідно з положеннями ст.15 ЦПК України
здійснюється за правилами цивільного
судочинства.

Таким чином, при наявності спору
про цивільне право - здійснення права
власності, права сторін не можуть бути
захищені у порядку адміністративного
судочинства. При цьому ЦК України
передбачає спеціальну норму, яка
встановлює спеціальний спосіб захисту
прав - визнання незаконним та
скасування правового акту
індивідуальної дії, виданого органом
державної влади або органом місцевого
самоврядування (ст. 21 ЦК України). Отже,
незважаючи на різницю в процесуальних
формах (адміністративна юрисдикція та
цивільна юрисдикція), вирішення
виниклого між сторонами спору дійсно
повинно бути здійснено в межах
цивільної юрисдикції.

Таким чином, судова колегія
дійшла до висновку, що суд першої
інстанції постановив оскаржувану
ухвалу з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а вимоги апелянта про скасування
вказаної ухвали районного суду не
основані на законі і задоволенню не
підлягають.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307 ч.2 п.1, 312 ч.
1 п. 1, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України судова
колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Ухвалу Білгород - Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 03 лютого 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом 20 днів з дня набрання законної
сили.

Головуючий
Р.Д. Громік

Судді:
В.О.
Панасенков

В.Ф. Парапан