Справа № 734/293/14р. Провадження №
22-ц/795/963/2014 Категорія
-цивільнаГоловуючий у I інстанції
-Анохін А.М. Доповідач - Литвиненко І. В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіЛитвиненко
І.В.суддів:Бобрової І.О., Шарапової
О.Л.при секретарі:Герасименко Ю.О.за
участю:ОСОБА_5, її представника ОСОБА_6,
представника ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_5 на рішення Козелецького
районного суду від 25 березня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про
вселення та за зустрічною позовною
заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням,

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору на стороні
відповідача: Остерська
квартирно-експлуатаційна частина
району

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати рішення суду через порушення
норм матеріального та процесуального
права і ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні первісного
позову, відмовивши в задоволенні
зустрічного позову.

Рішенням суду позов ОСОБА_7 про
вселення задоволено. Суд вселив ОСОБА_7
у кв. АДРЕСА_1 і відмовив в задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_5 про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням
судом відмовлено та стягнув з ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_7 243,60 грн. судового збору.

Доводи апеляційної скарги полягають у
тому, що чергова відпустка та
відрядження не є поважними причинами
відсутності ОСОБА_7 в спірній квартирі
тривалий час, оскільки відрядження
оформлене після спливу шести місяців.
Апелянт також зазначає, що ОСОБА_7 не
бере участі в оплаті спожитих
комунальних послуг, а згідно показань
свідків, останній не проживає в
квартирі з 07.08.2014 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового розгляду,
дослідивши матеріали справи,
апеляційний суд приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що кв. АДРЕСА_1
отримував відповідно до ордеру № 32 від
19.02.1993 року ОСОБА_9 на склад сім'ї з двох
осіб: він і дружина - ОСОБА_5.

Після розірвання шлюбу з ОСОБА_5 20.04.1999
року ОСОБА_9 знявся з реєстрації у
вказаній квартирі та отримав іншу
квартиру.

ОСОБА_5 зареєструвала шлюб з ОСОБА_7
18.07.1998 року і той 27.04.1999 року
зареєструвався в спірній квартирі.

Станом на 04.02.2013 року, згідно до довідки
№ 31, виданої Остерською
квартирно-експлуатаційною частиною, в
спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_5,
ОСОБА_7, ОСОБА_12 (а.с. 30), а квартира
належить до житлового фонду МО України
(а.с. 47).

15.06.2012 року шлюб між ОСОБА_5 і ОСОБА_7 був
розірваний рішенням Козелецького
районного суду.

ОСОБА_7

Оскільки, після розірвання шлюбу,
відповідачка почала перешкоджати
позивачу проживати у вказаній
квартирі, змінила замки на вхідних
дверях, він немає вільного доступу в
квартиру, незважаючи на те, що там
знаходиться все його майно і він
сплачує комунальні послуги, то ОСОБА_7
просив вселити його в кв. АДРЕСА_1.

ОСОБА_5 звернулась з зустрічним позовом
до ОСОБА_7 про визнання його таким, що
втратив право користування вказаною
квартирою, посилаючись на те, що
позивач на початку серпня 2013 року
зібрав свої особисті речі і пішов до
іншої квартири та на протязі десяти
місяців жодного дня не проживав в
спірній квартирі без поважних причин.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного
позову та задовольняючи первісний
позов, суд першої інстанції виходив з
того, що право ОСОБА_7 на проживання в
спірній квартирі підлягає захисту
шляхом його вселення, а ОСОБА_5 не
довела відсутність ОСОБА_7 у спірній
квартирі понад шести місяців без
поважної причини.

Такі висновки суду відповідають
матеріалам справи та положенням
ст.ст.64, 71 ЦПК України.

Твердження в апеляційній скарзі про те,
що чергова відпустка та відрядження не
є поважними причинами відсутності
ОСОБА_7 у спірній квартирі в період з
серпня 2013 року по березень 2014 року так
як відпустку людина проводить на
власний розсуд, а відрядження було
після спливу шести місяців, є
безпідставними, оскільки тимчасова
відсутність з поважних причин не може
розцінюватись як втрата права на
користування житлом. Крім того, слід
враховувати і ту обставину, що ОСОБА_7
продовжував відноситись до спірної
квартири як до свого постійного місця
проживання, оплачував частково
комунальні послуги, мав особисті речі в
квартирі, що підтвердила в судовому
засіданні першої інстанції свідок
ОСОБА_13 - мати ОСОБА_5(а.с.7-8, носій
звукозапису судового засідання від
25.03.2014 року).

Посилання апелянта на те, що суд не взяв
до уваги довідки № 240 від 03.02.2014 року
виконкому Деснянської селищної ради
Козелецького району про те, що в
квартирі дійсно проживає ОСОБА_5 і має
склад сім'ї з двох її синів: ОСОБА_14 і
ОСОБА_12, та показання свідків, які
підтвердили факт не проживання ОСОБА_7
в квартирі з 07.08.2014 року, не є підставою
для задоволення зустрічного позову,
оскільки ОСОБА_7 не заперечує того
факту, що він не проживав у спірній
квартирі з серпня 2013 року оскільки
ОСОБА_5 перешкоджала йому у цьому.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції прийнято з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
висновки, викладені у судовому рішенні,
доводами апеляційних скарг не
спростовується, підстави для
скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 319, 325 ЦПК
України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Козелецького районного суду
від 25 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:Судді: