АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________
Справа №641/7316/14.
Головуючий 1 інст.: - Курганникова О.А.
Провадження №22-ц/790/3751/14.
Суддя-доповідач: - Кокоша В.В.
Категорія: договірні.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
4 червня 2014 року. Судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
головуючого - судді: -
суддів: - Бобровського
В.В., Шевченко Н.Ф.,
при секретарі: - Гелашвілі
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на заочне рішення
Комінтернівського районного суду м.
Харкова від 3 березня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_6 -
про розірвання договору довічного
утримання та визнання права власності,
У липні 2013 року ОСОБА_8, ОСОБА_9
звернулися в суд із вказаним позовом.
В обґрунтування своїх вимог
зазначали, що їм на праві власності
належала квартира АДРЕСА_1.
3 грудня 2002 року вони та ОСОБА_6
уклали договір довічного утримання,
згідно з яким ОСОБА_6 зобов'язалася
утримувати їх довічно, забезпечувати
продуктами харчування, одягом,
необхідною допомогою, один раз на
тиждень проводити вбирання квартири,
надавати побутові послуги, в разі
необхідності провести косметичний
ремонт квартири, а в разі їх смерті
похоронити з усіма ритуальними
Відповідачка ОСОБА_6 не виконує умов
договору довічного утримання, ніякої
матеріальної допомоги їм не надає, не
забезпечує їх продуктами харчування,
ліками, не здійснює оплату за
Вказані обставини змушують їх
звернутися з позовом до суду.
Посилаючись на вказані обставини та
ст. ст. 744, 749, 755, 756 ЦК України, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 просили суд розірвати договір
довічного утримання, укладений 3 грудня
2002 року між ними та ОСОБА_6
Визнати за ними право власності на
Відповідачка ОСОБА_6 в судове
засідання не з'явилася.
Заочним рішенням Комінтернівського
районного суду м. Харкова від 3 березня
2014 року позов задоволено.
Розірвано договір довічного
утримання, укладений між ОСОБА_8, ОСОБА_9
та ОСОБА_6 3 грудня 2002 року (серія ВАВ №
520296), посвідчений державним нотаріусом
Сьомою Харківської державної
нотаріальної контори за р. №1-1713.
Визнано за ОСОБА_8, ОСОБА_9 право
власності на квартиру АДРЕСА_1.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь
держави судові витрати в розмірі 243 грн.
Ухвалою Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 11 квітня 2014 року
заява представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 про
перегляд заочного рішення
Комінтернівського районного суду м.
Харкова від 3 березня 2014 року залишена
В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_6 - ОСОБА_7, посилаючись на
порушення судом норм матеріального і
процесуального права, просить
скасувати рішення суду першої станції
та ухвалити нове рішення, яким
відмовити позивачам у задоволенні
Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції відповідно до вимог ч.1 ст. 303
ЦПК України, - в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
визнає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з таких
Задовольняючи позов, суд виходив з
того, що відповідачка не виконую умов
договору довічного утримання та не
надає позивачам матеріального
забезпечення у розмірі мінімальної
пенсії щомісячно, кожному, у зв'язку з
чим він підлягає розірванню.
Такий висновок суду відповідає
нормам матеріального і процесуального
Відповідно до ст. 744 ЦК України
(аналогічній із положеннями ст. 435 ЦК
УРСР 1963 року, який був чинним на час
укладення договору довічного
утримання) за договором довічного
утримання (догляду) одна сторона
(відчужувач) передає другій стороні
(набувачеві) у власність житловий
будинок, квартиру або їх частину, інше
нерухоме майно або рухоме майно, яке
має значну цінність, взамін чого
набувач зобов'язується забезпечувати
відчужувача утриманням та (або)
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України
договір довічного утримання (догляду)
може бути розірваний за рішенням суду,
зокрема, на вимогу відчужувача або
третьої особи, на користь якої він був
укладений, у разі невиконання або
неналежного виконання набувачем своїх
обов'язків, незалежно від його вини.
Відповідно до ч. 1 ст. 756 ЦК України у
разі розірвання договору довічного
утримання (догляду) у зв'язку з
невиконанням або неналежним
виконанням набувачем обов'язків за
договором, відчужувач набуває право
власності на майно, яке було ним
передане, і має право вимагати його
повернення. У цьому разі витрати,
зроблені набувачем на утримання та
(або) догляд відчужувача, не підлягають
З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_8, ОСОБА_9 є матір'ю та сином.
Позивач ОСОБА_9 є інвалідом 1 групи з
дитинства, внаслідок психічного
розладу здоров'я, безстроково. За
станом психічного здоров'я ОСОБА_9
потребує постійного стороннього
догляду (а. с. 12,13).
3 грудня 2002 року ОСОБА_8, ОСОБА_9, діючий
за згодою свого піклувальника ОСОБА_10
та ОСОБА_6 уклали договір довічного
утримання, згідно з яким ОСОБА_8, ОСОБА_9
передали у власність ОСОБА_6 належну їм
на праві приватної власності квартиру
АДРЕСА_1, а ОСОБА_6 зобов'язалася довічно
повністю утримувати ОСОБА_8, ОСОБА_9,
забезпечуючи їх харчуванням, одягом та
необхідною допомогою (а. с. 3)
Згідні п. 4 договору довічного
утримання вартість матеріального
забезпечення (харчування, одягу та
необхідної допомоги) визначена
сторонами у розмірі мінімальної пенсії
Судовим розглядом встановлено, що
ОСОБА_6 умов договору довічного
утримання не виконує, ніякої
матеріальної допомоги ОСОБА_8 та її
сину ОСОБА_9 не надає, не забезпечує їх
продуктами харчування, одягом, ліками,
до липня 2013 року не здійснювала оплату
квартирної плати та комунальних
До жовтня 2003 року ОСОБА_9 знаходився
на державному утриманні в КУ
Богодухівський психоневрологічний
інтернат та вибув з інтернатної
установи 22 жовтня 2003 року за місцем
проживання матері ( а. с. 133).
З жовтня 2007 року по 9 червня 2011 року
ОСОБА_9 знаходився на державному
утриманні у будинку інвалідів в с.
Ржавець, Харківського району
Харківської області (а. с. 8-9, 133).
З червня 2011 року по теперішній час
ОСОБА_9 мешкає однією сім'єю зі своєю
матір'ю ОСОБА_8 в квартирі АДРЕСА_1, яка
здійснює за ним сторонній постійний
догляд та піклується про нього.
Доказів того, що ОСОБА_6 виконує
своїх зобов'язання за договором
довічного утримання, матеріали справи
В судовому засіданні апеляційної
інстанції ОСОБА_6 та її представник
ОСОБА_7 не надали належних та
допустимих доказів, які свідчать, що
ОСОБА_6 належним чином виконує умови
договору довічного утримання та надає
ОСОБА_8 та її хворому сину ОСОБА_9
матеріальне забезпечення (харчування,
одягу та необхідну допомогу) у розмірі
мінімальної пенсії щомісячно, кожному.
З огляду на викладене, суд першої
інстанції правильно дійшов висновку
про те, що ОСОБА_6 не виконувала умови
договору довічного утримання та
обґрунтовано розірвав договір
довічного утримання, укладений між
ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_6 3 грудня 2002
року, посвідчений державним нотаріусом
Сьомою Харківської державної
нотаріальної контори за р. №1-1713.
Вирішуючи спір, суд з'ясував дійсні
обставини справи, перевірив доводи
позивачів, дослідив надані ними докази,
дав їм належну оцінку та ухвалив
законне й обґрунтоване рішення.
Доводи апеляційної скарги
представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 про те, що
відповідачка сумлінно виконувала свої
зобов'язання за договором довічного
утримання, не можуть бути прийняті до
уваги колегією суддів.
Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.
Матеріали справи не містять доказів
того, що з дня укладання договору
довічного утримання по день звернення
ОСОБА_8, ОСОБА_9 з позовом до суду про
розірвання договору довічного
утримання, ОСОБА_6 надавала позивачам
матеріальне забезпечення у розмірі
мінімальної пенсії щомісячно, кожному.
Не надані такі докази ОСОБА_6, і в
судовому засіданні апеляційної
Не можуть бути прийняті до уваги і
доводи апеляційної скарги
представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 про те, що
суд першої інстанції не залучив до
участі у справі піклувальника ОСОБА_9 -
ОСОБА_10, чим порушив його права.
Судом апеляційної інстанції
встановлено, що позивач ОСОБА_9 не
визнаний судом в установленому законом
порядку недієздатним та має право
самостійно звернутися з позовом в суд
за захистом свого порушеного права.
Не залучення до участі у справі
судом першої інстанції піклувальника
ОСОБА_9 - ОСОБА_10, само по собі не
свідчить про порушення судом прав та
охоронюваних законом інтересів ОСОБА_9,
оскільки судом встановлено, що
відповідачка порушувала права ОСОБА_9
на довічне утримання, не виконувала
умов договору довічного утримання, не
надавала йому матеріальне
забезпечення у розмірі мінімальної
пенсії щомісячно, у зв'язку з чим суд
поновив його порушене право шляхом
розірвання договір довічного
утримання, укладеного між ОСОБА_8,
ОСОБА_9 та ОСОБА_6 3 грудня 2002 року,
посвідчений державним нотаріусом
Сьомою Харківської державної
нотаріальної контори за р. №1-1713 та
визнано за ОСОБА_8, ОСОБА_9 право
власності на квартиру АДРЕСА_1.
Крім того, із пояснень позивачки
ОСОБА_8, наданих в судовому засіданні
апеляційної інстанції вбачається, що
ОСОБА_10 самоусунулася від виконання
обов'язків піклувальника відносно її
сина ОСОБА_9, який постійно проживає з
нею в квартирі АДРЕСА_1 та знаходиться
Не можуть бути прийняті до уваги й
доводи апеляційної скарги
представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 про те, що
з липня 2013 року ОСОБА_8 відмовилася
отримувати необхідну допомогу та
догляд з боку ОСОБА_6, оскільки така
відмова відбулася після звернення
ОСОБА_8, ОСОБА_9 з позовом до суду про
розірвання договору довічного
Інші доводи апеляційної скарги
представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7, не є
суттєвими та висновків суду першої
інстанції не спростовують.
Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307,
ст. ст. 308, 313, п. 1 ч.1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319
ЦПК України, судова колегія,
Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - відхилити.
Заочне рішення Комінтернівського
районного суду м. Харкова від 3 березня
2014 року - залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: