Справа № 369/2851/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

23.05.2014 року Києво-Святошинський
районний суд Київської області в
складі:

головуючого судді: Волчка
А.Я.

при секретарі: Ткачук
Н.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
заявою ОСОБА_1, зацікавлені особа:
Білогородська сільська рада про
встановлення факту родинних
відносин, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2014 року заявник звернувся з
вказаною заявою до суду про
встановлення факту родинних
відносин, посилаючись на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його мати
ОСОБА_2, про що видане свідоцтво про
смерть НОМЕР_1 від 01 березня 1985 року й в
книзі реєстрації актів про смерть
зроблений актовий запис № 25.

Після її смерті відкрилась спадщина
на житловий будинок АДРЕСА_1, з
приналежними до нього будівлями та
спорудами.

Відповідно до діючого законодавства
єдиним спадкоємцем першої черги на
вищезгаданий житловий будинок є
заявник ОСОБА_1.

Ступінь спорідненості з покійною
підтверджується копією свідоцтва
про його народження.

Згідно діючих на той час норм права,
він вважає, що прийняв спадщину шляхом
фактичного вступу в управління і
володіння спадковим майном, оскільки
проживав з матір'ю по день її смерті,
де проживає і зареєстрований по
сьогоднішній день, що підтверджується
будинковою книгою, довідкою
виконавчого комітету Білогородської
сільської ради.

В подальшому для належного
оформлення спадщини, він звернувся до
державного нотаріуса Першої
Київської обласної державної
нотаріальної контори, але нотаріусом 07
грудня 2013 року була винесена
постанова про відмову у вчиненні
нотаріальних дій, а також роз'яснено, що
зважаючи на те, що до смерті власника
первинна реєстрація права власності
на вищевказаний житловий будинок
проведена не була, питання визначення
належності цього нерухомого майна
повинно вирішуватись в судовому
порядку.

У зв'язку з вищевикладеними
обставинами заявник звернувся до
Києво- Святошинського районного суду з
позовом про визнання права власності
на спадкове нерухоме майно житловий
будинок.

За його позовом суддя Ковальчк Л. М.
відкрила провадження по цивільній
справі №2/369/704/14, справа № 369/12729/13-ц.

07 грудня 2013 року заявник звернувся
до державного Київської державної
нотаріальної контори, за його заявою
була заведена спадкова справа до майна
померлої ОСОБА_2 При ретельному огляді
наданих заявником правовстановлюючих
документів нотаріус звернула увагу, що
в його прізвищі та в прізвищі
спадкодавця, тобто його матері є деякі
неточності, а саме в свідоцтві про
смерть його мати зазначена як
російською «ОСОБА_2» в його паспорті
його прізвище «ОСОБА_1».

В подальшому при складанні
постанови про відмову у вчиненні
нотаріальної дії від 07.12.2013 року саме
так і були зазначені їхні прізвища,
померла спадкодавець «ОСОБА_2»
спадкоємець «ОСОБА_1». Нотаріусом
заявнику було роз'яснено розбіжності
в їхніх прізвищах могли виникнути при
перекладі з російської мови на
українську і вважаються допустимими.
Тому підставою для відмови нотаріуса
стало не їхні прізвища, а відсутність
первинної реєстрації на вищезазначене
спадкове майно.

Крім того, в свідоцтві про
народження позивача, що є основним
правовстановлюючим документом за яким
встановлюється ступінь споріднення
його з матір'ю, прізвище зазначене
(російською) «ОСОБА_2». В свідоцтві про
смерть матері на російській мові
прізвище ім'я та по-батькові повністю
співпадає з його свідоцтвом про
народження та зазначається
російською) «ОСОБА_2».

Про невідповідність їхніх прізвищ
(«ОСОБА_2» й «ОСОБА_1») зазначених в
свідоцтві про смерть матері та в його
паспорті, йому було відомо, але він не
вбачав в цьому суттєвої розбіжності,
тому раніше не звертався до
компетентних органів щодо виправлення
його прізвища. Крім того вважав, що саме
так повинно зазначатись українською
мовою «ОСОБА_1 те, що (російською)
«ОСОБА_2» є його матір'ю.

Тому просив встановити факт, що він
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є рідним сином
ОСОБА_2.

В судове засідання заявник та
його представник не з'явилися, про день
розгляду справи повідомлений,
надіслав до суду заяву, згідно якої
просив розглядати справу без його
участі, вимоги зазначені в заяві
підтримав в повному обсязі.

Представники заінтересованої особи у
справі в судове засідання не з'явилися,
про день розгляду справи
повідомлялися.

У зв'язку з неявкою сторін в силу ч.2
ст. 197 ЦПК України фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалось.

Перевіривши матеріали справи, та
зібранні в ній докази, суд знаходить, що
заява підлягає задоволенню з таких
підстав:

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2
померла мати заявника ОСОБА_2, що
підтверджується свідоцтвом про
смерть НОМЕР_1 від 01 березня 1985 актовий
запис № 25.

Як вбачається з матеріалів справи
після її смерті відкрилась спадщина
на житловий будинок АДРЕСА_1, з
приналежними до нього будівлями та
спорудами.

Відповідно до діючого законодавства
єдиним спадкоємцем першої черги на
вищезгаданий житловий будинок є
заявник ОСОБА_1, оскільки він
являється її сином, що відповідно
підтверджується свідоцтвом про
народження, серії НОМЕР_2 виданого
27.08.1949 року Білогородською сільською
радою.

За таких обставин ступінь
спорідненості заявника ОСОБА_1 з
покійною підтверджується свідоцтвом
про його народження серії НОМЕР_2
виданого 27.08.1949 року Білогородською
сільською радою та копією паспорта
серії НОМЕР_3.

Заявник вважає, що прийняв спадщину
шляхом фактичного вступу в
управління і володіння спадковим
майном, оскільки проживав з матір'ю по
день її смерті, де проживає і
зареєстрований по сьогоднішній день,
що підтверджується будинковою книгою,
та довідкою виконавчого комітету
Білогородської сільської ради.

В подальшому для належного
оформлення спадщини, він звернувся до
державного нотаріуса Першої
Київської обласної державної
нотаріальної контори, але нотаріусом 07
грудня 2013 року була винесена
постанова про відмову у вчиненні
нотаріальних дій, а також роз'яснено, що
зважаючи на те, що до смерті власника
первинна реєстрація права власності
на вищевказаний житловий будинок
проведена не була, питання визначення
належності цього нерухомого майна
повинно вирішуватись в судовому
порядку, що підтверджується
постановою про відмову у вчиненні
нотаріальної дії за №1996 віл 07.12.2013 року.

У зв'язку з вищевикладеними
обставинами заявник звернувся до
Києво- Святошинського районного суду з
позовом про визнання права власності
на спадкове нерухоме майно житловий
будинок.

За його позовом суддя Ковальчк Л. М.
відкрила провадження по цивільній
справі №2/369/704/14, справа № 369/12729/13-ц.

07 грудня 2013 року заявник звернувся
до Київської державної нотаріальної
контори за його заявою була заведена
спадкова справа до майна померлої
ОСОБА_2 При ретельному огляді наданих
позивачем правовстановлюючих
документів нотаріус звернула вагу, що в
його прізвищі та в прізвищі
спадкодавця, тобто його матері є деякі
неточності, а саме в свідоцтві про
смерть його мати зазначена як
російською «ОСОБА_2» в його паспорті
його прізвище «ОСОБА_1».

В подальшому при складанні
постанови про відмову у вчиненні
нотаріальної дії від 07.12.2013 року саме
так і були зазначені їхні прізвища,
померла спадкодавець «ОСОБА_2»
спадкоємець «ОСОБА_1».

Нотаріусом заявнику було
роз'яснено розбіжності в їхніх
прізвищах могли виникнути при
перекладі з російської мови на
українську і вважаються допустимими.
Тому підставою для відмови нотаріуса
стало не їхні прізвища, а відсутність
первинної реєстрації на вищезазначене
спадкове майно.

Крім того, в свідоцтві про
народження заявника що є основним
правовстановлюючим документом за яким
встановлюється ступінь споріднення
його з матір'ю, прізвище зазначене
(російською) «ОСОБА_2». В свідоцтві про
смерть матері на російській мові
прізвище ім'я та по-батькові повністю
співпадає з його свідоцтвом про
народження та зазначається
російською) «ОСОБА_2».

Про невідповідність їхніх прізвищ
(«ОСОБА_2» й «ОСОБА_1») зазначених в
свідоцтві про смерть матері та в його
паспорті, йому було відомо, але він не
вбачав в цьому суттєвої розбіжності,
тому раніше не звертався до
компетентних органів щодо виправлення
його прізвища. Крім того вважав, що саме
так повинно зазначатись українською
мовою «ОСОБА_1 те, що (російською)
«ОСОБА_2» є його матір'ю.

За ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Відповідно до п.1 ст. 234 ЦПК України суд
розглядає в порядку окремого
провадження справи про встановлення
фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п.12 постанови Пленуму
Верховного Суду України №5 від 31
березня 1995 року „ Про судову практику у
справах про встановлення фактів, що
мають юридичне значення" суди
розглядають справи про встановлення
фактів родинних відносин.

За ст. 256 ЦПК України суд розглядає
справи про встановлення факту родинних
відносин між фізичними особами.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що заявником ОСОБА_1 надано
суду достатньо доказів для
підтвердження факту родинних відносин,
тому заява підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене та
керуючись п.1 ст. 256, ст.259 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1, зацікавлені особа:
Білогородська сільська рада про
встановлення факту родинних відносин
- задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 є рідним сином ОСОБА_2, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення суду може бути оскаржене до
Апеляційного суду Київської області
через Києво-Святошинський районний суд
Київської області протягом десяти днів
з дня його проголошення.

Суддя
А.Я. Волчко