У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,

суддів: Леванчука А.О
Маляренка А.В.,

Мазур Л.М.,
Нагорняка В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
ОСОБА_6, третя особа - приватний
нотаріус Вінницького міського
нотаріального округу ОСОБА_7, про
визнання договору дарування недійсним,
за касаційною скаргою ОСОБА_6, до
касаційної скарги якої приєдналась
приватний нотаріус Вінницького
міського нотаріального округу ОСОБА_7,
на рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 05 грудня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Вінницької
області від 21 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя
особа - приватний нотаріус Вінницького
міського нотаріального округу ОСОБА_7,
про визнання договору дарування
недійсним.

Позивачка посилалась на те, що згідно з
договором дарування від 01 червня 2007
року, посвідченим приватним нотаріусом
Вінницького міського нотаріального
округу ОСОБА_7, ОСОБА_5 подарувала
ОСОБА_6 7/25 часток будинку з
господарськими будівлями та спорудами,
розташованого по АДРЕСА_1.

З тексту зазначеного договору
дарування вбачається, що згідно з
відомостями, викладеними у
довідці-характеристиці, виданій КП
«Вінницьке обласне об'єднане бюро
технічної інвентаризації» 20 квітня 2007
року № 5617, на земельній ділянці, яка не
є власністю дарувальника, за вказаною
адресою, крім іншого, розташовані:
житловий будинок з прибуд. 1961 року
побудови, позначений на плані літ. «А»,
цегляний житловою площею 32,5 кв. м,
загальною площею 108,7 кв. м; житловий
будинок з прибуд., 1969 року побудови,
позначений на плані літ. «Б»,
цегляний житловою площею 32,5 кв. м,
загальною площею 47,3 кв. м.

Згідно з вказаною
довідкою-характеристикою до складу 7/25
часток будинку, що відчужується,
входять: коридор 2-1, ванна 2-3, кімнати 2-4,
2-5, 2-8 житловою площею 36,1 кв. м, кладові
2-6, 2-7, ганок, убиральня «Н», що
знаходяться в житловому будинку з
господарськими будівлями та спорудами,
позначеному на плані літ. «А».

Ця нерухомість належить дарувальнику
на підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом, виданого Першою
вінницькою державною нотаріальною
конторою 03 листопада 2006 року.

Не погоджуючись з викладеним
твердженням у договорі дарування від
01 червня 2007 року, ОСОБА_4 просила
визнати недійсним вказаний договір.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 05 грудня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Вінницької області
від 21 січня 2014 року, позов ОСОБА_4
задоволено. Визнано недійсним договір
дарування 7/25 часток будинку АДРЕСА_1,
укладений 01 червня 2007 року між ОСОБА_5
та ОСОБА_6 Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, до
касаційної скарги якої приєдналась
приватний нотаріус Вінницького
міського нотаріального округу ОСОБА_7,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просять скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду,
ухвалити нове рішення про відмову у
позові.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що ОСОБА_5 на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом, виданого Першою
вінницькою державною нотаріальною
конторою 03 листопада 2006 року, належало
7/25 часток будинку з господарськими
будівлями та спорудами, розташованого
по АДРЕСА_1.

01 червня 2007 року між ОСОБА_5
(дарувальник) та ОСОБА_6
(обдаровувана) укладено договір
дарування, відповідно до умов якого
ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_6 7/25 часток
будинку з господарськими будівлями та
спорудами, розташованого по АДРЕСА_1.

У договорі дарування також зазначено,
що згідно з відомостями, викладеними у
довідці-характеристиці, виданій КП
«Вінницьке обласне об'єднане бюро
технічної інвентаризації» 20 квітня 2007
року № 5617, на земельній ділянці, яка не
є власністю дарувальника, за вказаною
адресою, крім іншого, розташовані:
житловий будинок з прибуд. 1961 року
побудови, позначений на плані літ. «А»,
цегляний житловою площею 32,5 кв. м,
загальною площею 108,7 кв. м; житловий
будинок з прибуд. 1969 року побудови,
позначений на плані літ. «Б», цегляний
житловою площею 32,5 кв. м, загальною
площею 47,3 кв. м, а також господарські
будівлі і споруди.

Крім того, в договорі зазначено, що
згідно з вищевказаною
довідкою-характеристикою до складу 7/25
часток будинку, що відчужується,
входять: коридор 2-1, ванна 2-2, кухня 2-3,
кімнати 2-4, 2-5, 2-8 житловою площею
36,1 кв. м, кладові 2-6, 2-7, ганок, убиральня
«Н», що знаходяться в житловому будинку
з господарськими будівлями та
спорудами, позначеному на плані літ.
«А».

Також судами встановлено, що ОСОБА_4 та
ОСОБА_8 є співвласниками вказаного
будинку. ОСОБА_4 належить на праві
власності 11/50 часток будинку з
господарськими будівлями та спорудами,
розташованого по АДРЕСА_1, ОСОБА_8 є
власником 1/2 частки вказаного будинку.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, виходив з
того, що договір дарування від 01 червня
2007 року суперечить нормам чинного
законодавства та суттєво порушує
майнові інтереси та права ОСОБА_4,
оскільки ним встановлено порядок
користування майном відповідно до
частки одного із співвласників без
відома й згоди інших співвласників.

Також суд посилався на те, що на момент
укладення договору дарування у
приватного нотаріуса були відсутні
правові підстави для укладення
договору дарування на підставі виданої
БТІ довідки-характеристики, нею були
порушені вимоги Тимчасового положення
про порядок реєстрації прав власності
на нерухоме майно, Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженої
наказом Міністерства юстиції України
від 03 березня 2004 року № 20/5, та
вимоги ст. 55 Закону України «Про
нотаріат».

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання
в момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені ч. ч.
1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ст. 717 ЦК України за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до п. 2 ст. 719 ЦК України
договір дарування нерухомої речі
укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно зі ст. ст. 355, 356 ЦК України майно,
що є у власності двох або більше осіб
(співвласників), належить їм на праві
спільної власності (спільне майно).
Майно може належати особам на праві
спільної часткової або на праві
спільної сумісної власності. Право
спільної власності виникає з підстав,
не заборонених законом. Спільна
власність вважається частковою, якщо
договором або законом не встановлена
спільна сумісна власність на майно.

Власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.
Якщо договір між співвласниками про
порядок володіння та користування
спільним майном відповідно до їхніх
часток у праві спільної часткової
власності посвідчений нотаріально, він
є обов'язковим і для особи, яка придбає
згодом частку в праві спільної
часткової власності на це майно.

У разі виділу співвласником у натурі
частки із спільного майна для
співвласника, який здійснив такий
виділ, або отримання співвласником
компенсації вартості його частки,
право спільної часткової власності
припиняється (ч. 2 ст. 364 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 367 ЦК України право
спільної часткової власності на майно
припиняється у разі його поділу між
співвласниками.

Судами встановлено, що договір про
встановлення порядку володіння та
користування спільним майном між
співвласниками відповідно до їх часток
у праві спільної часткової власності
між сторонами не укладався та
нотаріально не посвідчувався.

У довідці-характеристиці від 20 квітня
2007 року зазначено, що реальна частка
(конкретні приміщення, з яких
складається 7/25 часток в будинку)
вказана згідно з вивченими матеріалами
інвентаризаційної справи.

У правовстановлюючому документі -
свідоцтві про право на спадщину за
законом, відповідно до якого ОСОБА_5
набула права власності на 7/25
часток будинку АДРЕСА_1, не вказані
конкретні приміщення, що перейшли у
користування спадкоємця.

Вирішуючи спір, суди попередніх
інстанцій правильно виходили з
відсутності підстав для зазначення
конкретний приміщень, що входять до
складу 7/25 часток будинку, як в
довідці-характеристиці, так і в
оспорюваному договорі дарування.

Отже, суд першої інстанції, з яким
погодився апеляційний суд, дійшов
правильного висновку про те, що ОСОБА_5
не мала права на користування
конкретними приміщеннями, що входять
до складу 7/25 часток будинку, а тому не
могла передати це право обдарованій
ОСОБА_6

За таких обставин суд першої інстанції,
з висновком якого погодився
апеляційний суд, дійшов правильного
висновку про те, що оспорюваний договір
дарування не відповідає вимогам
закону.

З урахуванням вказаних норм колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ не знаходить
підстав для задоволення касаційної
скарги та вважає, що судові рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводи касаційної скарги про
неправильне застосування норм
матеріального права і порушення норм
процесуального права безпідставні.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, до касаційної
скарги якої приєдналась приватний
нотаріус Вінницького міського
нотаріального округу ОСОБА_7,
відхилити.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 05 грудня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Вінницької області від 21 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.А. Макарчук

Судді: А.О.
Леванчук

Л.М. Мазур

А.В. Маляренко

В.А. Нагорняк