Справа № 360/967/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2014 року
Бородянський
районний суд

Київської області в складі: головуючої
- судді Міланіч А.М.

при секретарі -
Щербаковій К.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в смт. Бородянка
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю, визнання майна спільною
сумісною власністю та поділ спільно
набутого майна,

в с т а н о в и в :

У травні 2013 року позивач звернувся до
суду з вказаним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що 07 вересня 1996 року він
зареєстрував шлюб з відповідачкою
ОСОБА_2, а 30 січня 2001 року даний шлюб між
ними було розірвано, однак, незважаючи
на розірвання шлюбу вони продовжували
проживати разом однією сім»єю, не маючи
наміру розривати шлюбні відносини. У
період часу з січня 2004 року по січень 2013
року, між сторонами склалися усталені
відносини, притаманні подружжю: вони
спільно проводили дозвілля, обробляли
город, будували будинок в с.Козинці
Бородянського району.

Починаючи з лютого 2013 року спільне
проживання та ведення господарства
стало неможливим, і з причин
розбіжностей життєвих інтересів та
відмінностей характерів, відносини між
позивачем та відповідачкою, як
чоловіка та дружини були припинені.

У період спільного проживання однією
сім»єю сторонами було набуто майно, а
саме: у 2004 році придбано автомобіль
марки ДЕУ, модель Ланос, д/н НОМЕР_1,
зареєстрований на ім»я відповідачки, у
2009 році збудовано на належній
відповідачці земельній ділянці
будинок по АДРЕСА_3, у 2010 році
побудовано гараж в гаражному
кооперативі «Барвінок-1», що
знаходиться у АДРЕСА_4.

Вважав, що оскільки він /позивач/
проживав з відповідачкою однією
сім»єю, вів з нею спільне господарство,
мав спільний бюджет, то вказане майно
набуто ними спільно і є їх спільною
сумісною власністю, а тому просив
встановити факт шлюбних стосунків з
відповідачкою з січня 2004 року по січень
2013 року, визнати вищевказане майно їх
спільною сумісною власністю та
розділити його, виділивши йому ОСОБА_1./
та визнавши за ним право власності на
спірний автомобіль, відповідно
припинивши право власності
відповідачки на це авто, визнати за ним
право власності на об»єкт (будівельні
матеріали) - гараж № НОМЕР_3 у гаражному
кооперативі «Барвінок-1», призначити
йому /позивачу/ грошову компенсацію
відповідно до його частки, а саме 35,5/100
вартості вищевказаного будинку в
розмірі 142 000 грн., виділити ОСОБА_2
спірний будинок, визнавши за нею право
власності на даний будинок,
зобов»язати відповідачку виплатити
йому ОСОБА_1./ грошову компенсацію у
вказаному розмірі, та стягнути з неї
судові витрати.

В судовому засіданні позивач та його
представник ОСОБА_4 позов підтримали та
викладене підтвердили.

Відповідачка та її представники ОСОБА_5
та ОСОБА_6 позов не визнали, щодо його
задоволення заперечували, посилаючись
на те, що з часу розлучення сторін в 2001
році вони більше однією сім'єю не
проживали, не вели спільного
господарства, не мали спільного
бюджету, хоча іноді зустрічались,
позивач на прохання відповідачки
виконував для неї деякі роботи, в тому
числі при необхідності керував
належним їй автомобілем при її
поїздках в с.Козинці, однак, за все це
вона йому платила кошти. Будь-яких
коштів в придбання автомобіля,
будівництво гаража та будинку позивач
не вкладав.

Третя особа - ОСОБА_3 в судовому
засіданні щодо задоволення позову теж
заперечувала з тих же підстав, що і
відповідачка, вважала що правомірно
володіє гаражем та автомобілем і
позивач жодних прав на це майно не має.

Вислухавши пояснення позивача та
його представника, відповідачки та її
представників, третьої особи,
заслухавши покази свідків: ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, оглянувши матеріали справи,
суд вважає, що позов задоволенню не
підлягає.

Судом встановлено, що з 07 вересня 1996
року сторони перебували в
зареєстрованому шлюбі та 30 січня 2001
року даний шлюб розірвали /а.с.25,26 т.1/.

Як вбачається з повідомлення УДАІ в
м.Києві від 15 липня 2013 року, копії
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу, 18 вересня 2004 року
за відповідачкою ОСОБА_2 було
зареєстровано автомобіль марки ДЕУ,
модель Ланос, д/н НОМЕР_1, який 15 лютого
2013 року знятий з обліку та
зареєстрований за третьою особою по
справі - ОСОБА_3 з д/н НОМЕР_2
/а.с.108-109,175,210-212 т.1/.

Згідно висновку експерта Судової
незалежної експертизи від 29 серпня 2013
року ринкова вартість вказаного
автомобіля на дату оцінки становить 34
559,20 грн. (а.с.152-165 т.1).

За договором дарування від 10 грудня
2013 року відповідачка ОСОБА_2 подарувала
третій особі ОСОБА_3 гараж НОМЕР_3 в ГБК
«Барвінок», розташований в м.Києві по
пров.Квітневому,1, який належав їй на
праві власності на підставі свідоцтва
про право власності, виданого
Реєстраційною службою ГУЮ у м.Києві 18
липня 2013 року та зареєстрованого в
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно 18 червня 2013 року /а.с.221
т.2/.

Як вбачається з матеріалів справи
/а.с.46-51,178-186 т.2/, що також підтвердили
свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11, на підставі
рішення виконкому Козинцівської
сільської ради від 31 серпня 2010 року,
свідоцтва на забудову індивідуальної
забудови від 29 жовтня 2010 року
відповідачкою ОСОБА_2 на власній
земельній ділянці площею 0,25 га в
АДРЕСА_5 здійснено будівництво жилого
будинку, який до цього часу не зданий в
експлуатацію та право власності на
нього не зареєстроване.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на те, що вказані
автомобіль, гараж та будинок
побудовані за час їх спільного з
відповідачкою проживання однією
сім'єю, за спільні кошти, а тому дане
майно належить їм обом на праві
спільної сумісної власності.

Відповідно до ч.2 ст.3 СК України
сім'ю складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним
побутом, мають взаємні права та
обов'язки.

Відповідно до ч.1 ст.60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч.1,2 ст. 74 СК України,
який набрав чинності з 1 січня 2004 року,
якщо жінка та чоловік проживають
однією сім»єю, але не перебувають у
шлюбі між собою або в будь-якому іншому
шлюбі, майно, набуте ними за час
спільного проживання належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено договором між
ними. На майно, що є об»єктом права
спільної сумісної власності жінки та
чоловіка, які не перебувають у шлюбі
між собою або в будь-якому іншому шлюбі,
поширюються положення глави 8 цього
Кодексу.

Відповідно до ч.2 та 3 ст.331 ЦК
України право власності на
новостворене нерухоме майно (житлові
будинки, будівлі, споруди тощо) виникає
з моменту завершення будівництва
(створення майна). Якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації. Якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації. До
завершення будівництва (створення
майна) особа вважається власником
матеріалів, обладнання тощо, які були
використані в процесі цього
будівництва (створення майна).

Однак, посилання позивача на те, що
він проживав з ОСОБА_2 однією сім'єю в
належній їй квартирі АДРЕСА_1 з січня 2004
року по січень 2013 року не знайшло свого
підтвердження в судовому засіданні та
суперечить зібраним по справі доказам,
зокрема, згідно копії паспорту позивач
з 9 грудня 2000 року і до цього часу
зареєстрований в АДРЕСА_2, а згідно
копій довідок ЖБК «Авіатор-11» в даній
квартирі зареєстровані лише
відповідачка та її донька - третя особа
по справі ОСОБА_3 (а.с.23 т.1, 229,231 т.2).
Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в судовому
засіданні показали, що підтримують
дружні відносини з ОСОБА_2 і часто
бувають в її квартирі, а тому
стверджують, що з часу розлучення в 2001
році позивач в цій квартирі не проживав
та сімейних відносин з відповідачкою
не підтримував, що узгоджується з
поясненнями самої відповідачки та
третьої особи по справі ОСОБА_3 Свідок
ОСОБА_12, який є сусідом відповідачки,
лише показав, що іноді бачив ОСОБА_1
поблизу будинку чи біля квартири
відповідачки, що не може бути
підтвердженням їх спільного
проживання однією сім'єю, оскільки, як
визнав свідок, в самій квартирі він
ніколи не був і його висновки про
спільне проживання сторін ґрунтуються
лише на його припущеннях. Суд не
приймає до уваги як підтвердження
спільного проживання сторін та
спільного будівництва ними будинку і
гаража також і покази свідків ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 і ОСОБА_13, оскільки дані
обставини їм відомі зі слів позивача та
теж ґрунтуються на припущеннях.
Користування ж позивачем автомобілем
відповідачки та страхування його
(а.с.78-79 т.2) саме по собі не може свідчити
про спільне проживання сторін, ведення
спільного господарства чи наявність
взаємних прав та обов'язків.

Також суд не приймає до уваги
довідку ГУ внутрішніх військ МВС
України від 29 квітня 2014 року про
здійснення оповіщення позивача в
період з 26 вересня 2005 року по 22 вересня
2011 року за адресою місця проживання
відповідачки (а.с.240 т.2), так як дана
довідка не може бути підтвердженням
дійсного місця проживання позивача, як
не може бути підтвердженням даної
обставини і запис цієї адреси як його
домашньої адреси в медичній
амбулаторній картці позивача (а.с.163-165
т.2).

Придбання позивачем будівельних
матеріалів (а.с.11-17,67-68,102-113,116-120 т.2) теж
не свідчить про проведення сторонами
спільного будівництва, так як жодних
доказів фактичного використання даних
будівельних матеріалів на будівництві
спірних будинку чи гаража суду не
надано.

За таких обставин, приймаючи до
уваги вищевикладене, оскільки в
судовому засіданні не було доведено
спільне проживання позивача з
відповідачкою однією сім'єю на час
надбання нею спірного майна, то суд
вважає за необхідне в позові відмовити.

Крім того, на даний час будівництво
будинку не завершене та він не
прийнятий до експлуатації, а тому право
власності на нього як на об'єкт
нерухомого майна взагалі не може бути
визнане.

Спірні ж автомобіль і гараж
подаровані відповідачкою третій особі
по справі ОСОБА_3 і дані правочини ніким
не оспорені та не скасовані, а тому і з
цих підстав за позивачем не може бути
визнане право власності на дане майно.

Керуючись ст..3,60,63,70,74 СК України,
ст.331 ЦК України, ст.10,11,209,212-215,218 ЦПК
України, суд

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа - ОСОБА_3 про встановлення факту
проживання однією сім'єю, визнання
майна спільною сумісною власністю та
поділ спільно набутого майна
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Київської області через Бородянський
районний суд Київської області. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий-суддя А.Міланіч