У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника
Д.Д.,

суддів:
Гулька Б.І. Закропивного О.В.,

Лесько А.О., Черненко
В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Родовід
Банк» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
за касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Родовід
Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») на
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 3 червня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10
грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ПАТ «Родовід Банк»
звернулося до суду із указаним позовом,
у якому просило стягнути із ОСОБА_3 на
свою користь заборгованість за
кредитним договором від 18 листопада 2005
року в розмірі 5 313,82 дол. СІІІА. та за
кредитним договором від 28 вересня
2007 року в розмірі 1 245 727,98 дол. США, а
також судові витрати по справі.

В обґрунтування позову зазначало, що
відповідно до умов укладеного між
сторонами кредитного договору від 18
листопада 2005 року відповідач отримав
кредит у розмірі 16 970 дол. США зі сплатою
12,5 % річних на суму залишку
заборгованості з кінцевим терміном
повернення до 18 листопада 2010 року.
Відповідно до умов укладеного між
сторонами кредитного договору від 28
вересня 2007 року відповідач отримав
кредит у розмірі 80 тис. дол. США
зі сплатою 15 % річних на суму залишку
заборгованості з кінцевим терміном
повернення до 28 вересня 2010 року. З метою
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитними договорами між сторонами
було укладено договір застави від 18
листопада 2005 року, предметом якого став
автомобіль «Ford Focus 1,6I» та договір
іпотеки від 28 вересня 2007 року,
предметом якого стала квартира площею
40,8 кв. м, яка розташована по АДРЕСА_1. У
результаті порушення позичальником
норм закону та умов кредитних
договорів станом на 8
листопада 2012 року утворилася
заборгованість, яку ПАТ «Родовід Банк»
просило стягнути із відповідача.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 3 червня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 10 грудня
2013 року, позов ПАТ «Родовід Банк»
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3
на користь ПАТ «Родовід Банк»
заборгованість по кредитному договору
від 18 листопада 2005 року у розмірі 2 199,56
дол. США, 3 % річних від суми
заборгованості у розмірі 130,35 дол. США.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ
«Родовід Банк» заборгованість по
кредитному договору від 28 вересня 2007
року у розмірі 80 тис. дол. США, відсотки
за користування кредитом у розмірі 8
252,61 дол. США, 3 % річних від суми
заборгованості у розмірі 5 585,30 дол. США.
В решті позову відмовлено. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Родовід Банк»,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати судові рішення в частині
відмови у задоволенні позову щодо
стягнення пені та ухвалити в цій
частині нове рішення, яким
задовольнити позов.

В решті судові рішення не оскаржуються,
а тому перегляду у касаційному порядку
не підлягають.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ
«Родовід Банк» в частині стягнення з
ОСОБА_3 пені за несвоєчасне виконання
умов договору, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився й суд
апеляційної інстанції, виходив із того,
що позивач пропустив строк позовної
давності для такої вимоги,
встановлений ст. 258 ЦК України.

Проте повністю погодитися із такими
висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Установлено, що 18 листопада 2005 року між
сторонами укладено кредитний договір,
відповідно до умов якого відповідач
отримав кредит у розмірі 16 970 дол. США зі
сплатою 12,5 % річних на суму залишку
заборгованості з кінцевим терміном
повернення до 18 листопада 2010 року. 28
вересня 2007 року між сторонами укладено
кредитний договір, відповідно до умов
якого відповідач отримав кредит у
розмірі 80 тис. дол. США зі сплатою 15 %
річних на суму залишку заборгованості
з кінцевим терміном повернення до 28
вересня 2010 року. З метою забезпечення
виконання зобов'язань за кредитними
договорами між сторонами було укладено
договір застави від 18 листопада 2005
року, предметом якого став автомобіль
«Ford Focus 1,6I» та договір іпотеки від 28
вересня 2007 року, предметом якого стала
квартира площею 40,8 кв. м, яка
розташована по АДРЕСА_1.

У результаті порушення позичальником
норм закону та умов кредитного
договору від 18 листопада 2005 року станом
на 8 листопада 2012 року утворилася
заборгованість у розмірі 5 313,82 дол. США,
з яких: 2 199,56 дол. США - заборгованість за
кредитом, 2 780,59 дол. США - пеня за
прострочення сплати кредиту, а також 3 %
річних у розмірі 333,67 дол.
США.

У результаті порушення позичальником
норм закону та умов кредитного
договору від 28 вересня 2007 року станом
на 6 листопада 2012 року
утворилася заборгованість у розмірі 1
245 727,98 дол. США, з яких: 80 тис. дол. США -
заборгованість за кредитом, 8 252,61 дол.
США - заборгованість по процентам за
користування кредитом, 1 151 565,99 дол. США -
пеня за прострочення сплати кредиту, а
також 3 % річних у розмірі 5 909,39 дол. США.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Згідно з ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

Вимоги ч. 2 ст. 258 ЦК України про строк
позовної давності є обов'язковими для
суду, нарахування пені не може
перевищувати одного року, незалежно
від того, чи заявлено стороною про
застосування строку позовної давності.

Тобто, стягнення неустойки (пені,
штрафу) обмежується останніми
12 місяцями перед зверненням кредитора
до суду, а починається з дня (місяця), з
якого вона нараховується, у межах
строку позовної давності за основною
вимогою.

Зазначена правова позиція висловлена
Верховним Судом України у постанові №
6-116цс13 від 6 листопада 2013 року, яка
згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковою для судів.

У порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 316 ЦПК
України суди на викладене належної
уваги не звернули, не врахували змісту
ч. 2 ст. 258 ЦК України, не встановили
обставини, що мають значення для
справи, дійсні права й обов'язки сторін,
які випливають із кредитного договору,
не встановили та не навели у рішенні
розрахунку розміру пені, яка підлягає
стягненню у межах встановленого
законом річного строку позовної
давності.

За таких обставин судові рішення не
відповідають вимогам ст. 213 ЦПК
України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу
ст. 338 ЦПК України є підставою для їх
скасування в частині вирішення
позовних вимог щодо стягнення пені з
передачею справи в цій частині на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Родовід
Банк» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 3 червня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду м. Києва
від 10 грудня 2013 року в частині
вирішення позовних вимог про стягнення
пені скасувати, справу в цій частині
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

А.О. Лесько

В.А. Черненко