Справа № 461/4478/14
Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/783/4310/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого:
Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка
Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря:
Ясиновської Я.М.

з участю: представника
ПАТ по газопостачанню та газифікації

"Львівгаз" -
Собечко Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Львівгаз" на ухвалу Галицького
районного суду м. Львова від 12 травня 2014
року,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою Галицького
районного суду м. Львова від 12 травня 2014
року залишено без задоволення скаргу
Публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Львівгаз" на незаконні дії Галицького
відділу державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції та скасування постанови від
24.12.2013 року про повернення виконавчого
документа стягувачу.

Ухвалу суду оскаржило Публічне
акціонерне товариство по
газопостачанню та газифікації
"Львівгаз".

В апеляційній скарзі зазначає, що
оскаржувана ухвала є незаконною.
Вважає, що державний виконавець не
вчинив всіх належних заходів для
розшуку майна боржника, зокрема, при
виході на рейд по АДРЕСА_1 не склав
відповідного опису майна, а відтак
безпідставно повернув виконавчий
документ стягувачу. Апелянт також
зазначає, що державний виконавець не
забезпечив право ПАТ "Львівгаз" як
стягувача на участь у провадженні
виконавчих дій.

Просить ухвалу районного суду
скасувати та направити справу до суду
першої інстанції на новий розгляд.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи без задоволення скаргу ПАТ
"Львівгаз", районний суд виходив з того,
що державним виконавцем були виконані
процесуальні дії, передбачені нормами
Закону України "Про виконавче
провадження", спрямовані на виконання
судового рішення, а тому постанова від
24.12.2013 року про повернення виконавчого
документа стягувачу є законною.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
виходячи із наступного.

Відповідно до ст.124 Конституції України
судові рішення ухвалюються судами
іменем України і є обов'язковими до
виконання на всій території України.

Частинами 1, 2 ст.14 ЦПК України
визначено, що судові рішення, що
набрали законної сили, обов'язкові для
всіх органів державної влади і органів
місцевого самоврядування, підприємств,
установ, організацій, посадових чи
службових осіб та громадян і
підлягають виконанню на всій території
України, а у випадках, встановлених
міжнародними договорами, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, - і за її межами.
Невиконання судового рішення є
підставою для відповідальності,
встановленої законом.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про
виконавче провадження" виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших
органів(посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших
органів(посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно - правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Статтею 383 ЦПК України встановлено, що
сторони виконавчого провадження мають
право звернутися до суду із скаргою,
якщо вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Згідно ч.1 ст.82 Закону України "Про
виконавче провадження" рішення, дії
або бездіяльність державного
виконавця та інших посадових осіб
державної виконавчої служби можуть
бути оскаржені стягувачем та іншими
учасниками виконавчого провадження
(крім боржника) до начальника
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний
виконавець, або до керівника
відповідного органу державної
виконавчої служби вищого рівня чи до
суду.

Частиною 1 ст. 384 ЦПК України
передбачено, що скаргу може бути подано
до суду безпосередньо або після
оскарження рішення, дії або
бездіяльності державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби до начальника
відповідного відділу державної
виконавчої служби.

Згідно ч.2 ст. 387 ЦПК України у разі
встановлення обґрунтованості скарги
суд визнає оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює його порушені
права чи свободи.

25.04.2014 року Публічне акціонерне
товариство по газопостачанню та
газифікації "Львівгаз" звернулось до
суду зі скаргою на дії державного
виконавця Галицького відділу ДВС ЛМУЮ.

В п.23 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 6 від 07.02.2014 року "Про практику
розгляду судами скарг на рішення, дії
або бездіяльність державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби під час
виконання судових рішень у цивільних
справах" роз'яснено, що при виконанні
судових рішень про стягнення грошових
коштів державний виконавець на
підставі статті 52 Закону про виконавче
провадження у першу чергу звертає
стягнення на кошти боржника в гривнях
та іноземній валюті, інші цінності, у
тому числі кошти на рахунках і вкладах
боржника у банках та інших фінансових
установах, на рахунки в цінних паперах
у депозитаріях цінних паперів, і лише
за відсутності у боржника коштів і
цінностей - на належне йому інше майно,
за винятком того, на яке згідно із
законом не може бути накладено
стягнення.

Районним судом встановлено, що
постановою державного виконавця
Галицького ВДВС ЛМУЮ (ВП № 39589741) від
16.10.2013 року при примусовому виконанні
виконавчого листа № 461/5541/13ц, виданого
15.05.2013 року Галицьким районним судом м.
Львова про стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 на користь ПАТ "Львівгаз" 933, 80
грн. боргу; надано боржникам термін для
добровільного виконання судового
рішення.

Постановою від 30.10.2013 року державним
виконавцем накладено арешт на майно
боржників та оголошено заборону на
його відчуження; постанова виконана, що
підтверджується витягами з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно відповіді УДАІ ГУМВСУ у Л/о від
30.10.2013 року за ОСОБА_3 рухоме майно
(автомобіль) не зареєстровані.

Згідно повідомлення ДПС України від
17.10.2013 року про джерела отримання
доходів боржниками, інформація
відсутня; платниками податків та
відкритими розрахунковими рахунками в
банківських установах останні не
володіють.

19.11.2013 року державним виконавцем при
спільному рейді із працівниками ЛКП
«Старий Львів» за адресою боржників по
АДРЕСА_1 встановлено, що відсутнє
будь-яке ліквідне майно, яке можливо
було описати в акті опису в рахунок
погашення боргу.

Згідно п.2 ч.1 ст.47 Закону України "Про
виконавче провадження" виконавчий
документ, на підставі якого відкрито
виконавче провадження, за яким
виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу у разі, якщо у боржника
відсутнє майно, на яке може бути
звернуто стягнення, а здійснені
державним виконавцем відповідно до
цього Закону заходи щодо розшуку
такого майна виявилися
безрезультатними.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
вважає, що дії державного виконавця
були законними, вчинені в межах
повноважень державного виконавця,
права і свободи заявника не були
порушені, а відтак відсутні підстави
для задоволення вимог ПАТ "Львівгаз" та
скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.2 п.1, 212 ч.1 п.1,
313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Львівгаз" відхилити.

Ухвалу Галицького районного суду м.
Львова від 12 травня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: