Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/1147/14
Головуючий у суді І-ї інстанції
Доповідач Черниш Т. В.
РІШЕННЯ

Іменем України

11.06.2014 р. колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючого-судді Черниш Т.В.,

суддів Голованя А.М., Кривохижі В.І.,

при секретареві Дімановій Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
Першої Кіровоградської державної
нотаріальної контори, ОСОБА_4 про
визнання недійсними свідоцтва про
право на спадщину та договору
купівлі-продажу, визнання права
власності на майно в порядку
спадкування,- за апеляційною скаргою
представника позивача на рішення
Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 6 березня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2012 року ОСОБА_2 через
свого представника ОСОБА_5 звернувся в
суд з позовом до ОСОБА_3, Першої
Кіровоградської державної
нотаріальної контори, ОСОБА_4 про
визнання недійсним свідоцтва про право
на спадщину за законом та витребування
майна з чужого незаконного володіння,
обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер брат ОСОБА_2-
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 року народження,
після смерті якого відкрилась спадщина
на належні йому на підставі договору
дарування від 29 грудня 1992 року 12/25
частин житлового будинку, що
знаходиться у АДРЕСА_1. Після прийняття
спадщини позивач звернувся до бюро
технічної інвентаризації та дізнався,
що спадщину, до складу якої входило й
спірне майно, прийняла ОСОБА_3 після
смерті чоловіка-ОСОБА_6., 1958 року
народження, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4
року, і 16 грудня 2010 року продала вказану
частину житлового будинку ОСОБА_4

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 не
мала права відчужувати спірне майно,
так як воно її чоловікові не належало,
позивач просив визнати недійсним
зазначене свідоцтво про право на
спадщину за законом, видане на ім'я
ОСОБА_3 на 12/25 частин житлового будинку
з надвірними спорудами, розташованого
за АДРЕСА_1, та витребувати у його,
позивача, власність зазначене майно з
незаконного володіння покупця ОСОБА_4
на підставі ст. 388 ЦК України.

Після скасування ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 5 червня 2013 року рішення
апеляційного суду Кіровоградської
області від 5 березня 2013 року, яким
позов було задоволено, ОСОБА_2 через
свого представника ОСОБА_7 пред'явив
позов про визнання недійсними
свідоцтва про право на спадщину з
мотивів, на які посилався в попередній
позовній заяві, і про визнання
недійсним на підставі ст.ст. 203,215 ЦК
України укладеного між ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 16 грудня 2010 року договору
купівлі-продажу спірного майна-12/25
частин будинку, та про визнання за ним
як спадкоємцем ОСОБА_8, 1961 року
народження, за законом права власності
в порядку спадкування на 12/25 частин
будинку.

Останнім рішенням Ленінського
районного суду м. Кіровограда від 6
березня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі
представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_7
ставиться питання про скасування
рішення суду першої інстанції з
мотивів порушення норм матеріального
та процесуального права.

Зазначено, зокрема, що суд не
з'ясував належним чином обставини, які
мають значення для вирішення питання,
щодо права ОСОБА_2 на спірну частину
будинку в порядку спадкування, не дав
належної оцінки доказам, що
підтверджують статус позивача як
спадкоємця за законом та його право на
пред'явлення позовних вимог. Висновок
суду про недоведеність законності
набуття права спадкодавця ОСОБА_6, 1961
року народження, за договором
дарування від 29 грудня 1992року,
ґрунтуються на припущенні.

В судових засіданнях суду
апеляційної інстанції представника
позивача повністю підтримали доводи
апеляційної скарги, просили рішення
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги.

Представники ОСОБА_3 та ОСОБА_4
доводи апеляційної скарги не визнали,
надали письмові заперечення.

Перша Кіровоградська державна
нотаріальна контора у судове засідання
свого представника не направила, про
час та місце слухання справи
повідомлена належним чином.

Перевіривши за матеріалами
справи законність та обґрунтованість
рішення суду в межах, визначених ст. 303
ЦПК України, заслухавши пояснення осіб,
які з'явились в судове засідання,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, а рішення
суду - скасуванню з ухваленням нового
рішення про задоволення позовних
вимог, виходячи з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні
заявлених позовних вимог, суд першої
інстанції , визнавши, що відповідач
ОСОБА_3 не мала законних підстав для
набуття в порядку спадкування за
законом права на 12/25 частин будинку
АДРЕСА_1 , оскільки не була спадкоємцем
власника цього спадкового майна,
вважав встановленим, що спірну частина
будинку за договором дарування від 29
грудня 1992 року фактично було
подаровано не рідному брату позивача-
ОСОБА_6., а іншій особі, що виключає
право позивача на спадщину на об'єкт
спірного нерухомого майна і свідчить
про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог.

Колегія суддів визнає, що до
покладеного в основу рішення висновку
суд першої інстанції дійшов з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Встановлено, що відповідно до
умов договору дарування, нотаріально
посвідченого 29 грудня 1992 року за р.1-5680,
ОСОБА_9 подарувала ОСОБА_6 12/25 частин
житлового будинку з надвірними
спорудами, що знаходиться за АДРЕСА_1
Договір було зареєстровано у
Кіровоградському ООБТІ 17.05.1994 року (т.1
а.с.5, 6, 65, 66).

10 грудня 2010 року ОСОБА_3 отримала
свідоцтво про право на спадщину за
законом після смерті ОСОБА_6,1958 року
народження, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4
року, на 12/25 частин житлового будинку
АДРЕСА_1, що, як зазначено в цьому
свідоцтві, належало спадкодавцю на
підставі виданого Кіровоградським
обласним державним нотаріальним
архівом 12 листопада 2010 року за
реєстровим № 2-1667 дублікату договору
дарування від 29 грудня 1992 року за р.
№1-5680, зареєстрованого ОКП
«Кіровоградське ООБТІ» 19листопада 2010
року за №4228 .

Копії документів, на підставі
яких видано це свідоцтво, містяться в
спадковій справі №210 до майна
померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_6,
заведеній Олександрівською районною
державною нотаріальною конторою 10
грудня 2010 року (т.1 а.с.98,106,109115,116,118, 120).

Між тим, за даними витягу з
реєстру реєстрації нотаріальних дій
Першої Кіровоградської державної
нотаріальної контори за 1992 рік (з №1-5281
по №1-5727), 29 грудня 1992 року було вчинено
нотаріальну дію за №1-5680, де зазначено
найменування і місце проживання осіб,
для яких вчинено нотаріальну дію, а
саме: ОСОБА_9-АДРЕСА_2 ОСОБА_6 АДРЕСА_1, та
зазначено, зокрема, що особа ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_3, встановлена згідно
паспорту НОМЕР_1, виданого
Снігурівським РВВС Миколаївської
області 03 квітня1985 року (т.1 а.с.135-137).

Те, що спірне майно ОСОБА_6, 1958
року народження, не належало на праві
власності за договором дарування від 29
грудня 1992 року, оскільки він не був і не
міг бути присутнім при його укладенні і
нотаріальному посвідченні,
підтверджується і даними інформації
Управління інформаційно-технічного
забезпечення МВС України у
Кіровоградській області про те, що його
10 січня1991 року засуджено Кежемським
районним судом Красноярського краю за
ч.2 ст.108, ст.41 КК РФ до 9 років 6 місяців
позбавлення волі з конфіскацією майна,
визнано особливо небезпечним
рецидивістом, він був звільнений по
відбуттю терміну покарання 10.03.2000 року
(т.2 а.с.87).

З огляду на наведене, колегія
суддів вважає доведеним, що 12/25 частин
житлового будинку з надвірними
будівлями, розташованого за АДРЕСА_1 не
входили до складу спадщини, яка
відкрилась після смерті ОСОБА_6,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 року, тому його
дружина-відповідач ОСОБА_3 не мала
права на спадкування, що свідчить і про
відсутність правових підстав для
видачі їй свідоцтва про право на
спадщину від 10 грудня 2010 року.

По суті до такого висновку дійшов
і суд першої інстанції при вирішенні
справи, однак, мотивуючи відмову у
задоволенні заявлених вимог тим, що
ОСОБА_2 не є спадкоємцем особи, яка
фактично набула право власності за
договором дарування від 29 грудня 1992
року, суд не врахував, що факт родинних
відносин позивача з ОСОБА_6, 1961 року
народження, те, що вони є рідними
братами по матері, підтверджується
наданими доказами, зокрема,
відповідними свідоцтвами про
народження ОСОБА_2, про одруження його
батьків, витягом з державного реєстру
актів громадянського стану про
державну реєстрацію про народження
ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 року (а.с.234, 235,
236-237,т.1)

15 квітня 2010 року ОСОБА_2 подав до
Снігурівської державної нотаріальної
контори Миколаївської області заяву
про прийняття спадщини, за якою була
заведена спадкова справа №117/2010 щодо
майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 року
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 року народження.
Спадкоємець ОСОБА_10 відмовилась від
спадщини після смерті ОСОБА_6 на
користь рідного брата померлого -
ОСОБА_2 (т.1 а.с.157-162)

Не є безспірним доказом факту
укладення договору дарування від 29.12.1992
року не ОСОБА_6-рідним братом позивача,
а іншою особою, запис в обліковій
картці військовослужбовця ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_3 року народження, про його
засудження військовим трибуналом
7.09.1982р. до 3 р. позбавлення волі та про
його звільнення з місць позбавлення
волі в травні 1986 року(а.с.30- 31 т.3).

Як вбачається з наданої
Управлінням державної міграційної
служби України в Миколаївській області
інформації від 19 лютого 2014 року, ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_3 року народження, був
документований паспортом громадянина
колишнього СРСР НОМЕР_1, виданим 3
квітня 1985 р. ВВС Снігурівського
райвиконкому; в копії форми №1 на
ОСОБА_6 зазначено про його звільнення з
місць позбавлення волі 13.03.1085 року
(а.с.68,69). За адресою спірного будинку
було зареєстроване його місце
проживання в будинковій книзі, ця
адреса зазначена і в обліковій
картці(а.с.149)

Належних та допустимих доказів на
підтвердження доводів, якими
обґрунтовувались заперечення проти
позову, відповідачі не надали.
Визнавали, що договір дарування від
29.12.1992 р. недійсним не визнаний; з
приводу укладення його іншою особою з
пред'явленням паспорта ОСОБА_6 до
правоохоронних органів не звертались.

З огляду на викладене, колегія
суддів вважає доведеним факт
належності ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3,
спірного об'єкту нерухомого майна, що
після його смерті увійшло до складу
спадщини, яку у визначеному ст.1268-1270 ЦК
порядку прийняв позивач як спадкоємець
за законом другої черги спадкування, і
це майно відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК йому
належить з часу відкриття спадщини.
Саме в позивача зберігався оригінал
договору дарування від 29 грудня 1992
року, копія якого додана до позовної
заяви (т.1 а.с.5-6, 65-68)

За таких обставин свідоцтво про
право на спадщину, видане державним
нотаріусом Першої Кіровоградської
державної нотаріальної контори 10
грудня 2010 року за р. №1-1403 ОСОБА_3, яка не
мала права на спадкування 12/25 частин
житлового будинку з надвірними
будівлями, що знаходиться у АДРЕСА_1,
підлягає визнанню недійсним на
підставі ст.1301 ЦК України, а право
власності на зазначене майно в порядку
спадкування. має бути визнано за ОСОБА_2
як спадкоємцем другої черги
спадкування за законом.

Судом встановлено, що 16 грудня 2010
року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено
договір купівлі-продажу, згідно якого
ОСОБА_3 передала, а ОСОБА_4 прийняв 12/25
частин житлового будинку з
господарсько-побутовими будівлями,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1, та
сплатив за нього обговорену грошову
суму продавцю (т.1 а.с.181, 182).

За загальним правилом ст. 215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною(сторонами)
вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5 і 6 ст. 203
цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 203
ЦК, зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Статтею 658 ЦК України визначено,
що право продажу товару, крім випадку
примусового продажу та інших випадків,
встановлених законом, належить лише
власнику товару.

Відчуження спірної частини
будинку ОСОБА_3, яка за встановлених
обставин неправомірно набула право
власності на це майно в порядку
спадкування, а тому не є належним
продавцем, є правовою підставою для
визнання оспорюваного договору
купівлі-продажу від 10 жовтня 2010 року
недійсним за ст. 215 , ч. 1 ст. 203 ЦК України
з підстав, заявлених позивачем..

За змістом ст. 215 ЦК України та
згідно з роз'ясненнями Пленуму
Верховного Суду України в абз.5 п. 5
постанови від 6 листопада 2009 року №9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» вимога про
визнання оспорюваного договору
недійсним та про застосування
наслідків його недійсності, може бути
заявлена як однією з сторін, як і іншою
заінтересованою особою, права та
інтереси якої порушено вчинення
правочину.

Зважаючи на те, що ОСОБА_2 є
заінтересованою особою, права та
інтереси якої порушено виданим ОСОБА_3
свідоцтвом про право на спадщину на
спірне майно, обраний ним спосіб
захисту своїх прав не суперечить
ст.ст.16, 215 ЦК України.

Вирішуючи спір, суд першої
інстанції належним чином не з'ясував
фактичні обставини справи, всупереч
ст.ст. 57-59 ЦПК України не звернув уваги
на належність та допустимість доказів,
не дав їм належної правової оцінки.
Покладені в основу рішення висновки
ґрунтуються на припущенні, що
заборонено ч. 4 ст.60 ЦПК України.
Порушення судом при розгляді справи
процесуальних норм та норм
матеріального права, якими регулюються
спірні правовідносини, призвели до
неправильного вирішення справи, що
відповідно до ст. 309 ЦПК України є
підставою для скасування рішення і
ухвалення нового рішення про
задоволення заявлених позивачем
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч. 1 ст.307,
ст.ст. 309, 313, 314, 316 ЦПК України колегія
суддів судової палати в цивільних
справах

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_2 -ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Ленінського районного
суду м. Кіровограда від 6 березня 2014
року скасувати та ухвалити нове
рішення.

Визнати недійсним свідоцтво про
право на спадщину за законом після
смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4
року, на 12/25 частин житлового будинку з
надвірними будівлями, що знаходиться у
АДРЕСА_1, видане державним нотаріусом
Першої Кіровоградської державної
нотаріальної контори 10 грудня2010 року,
зареєстрованого в реєстрі за №1-1403.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу 12/25 частин житлового
будинку, розташованого в АДРЕСА_1
укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і
нотаріально посвідчений приватним
нотаріусом Кіровоградського
нотаріального округу 16 грудня 2010 року
за р.№ 1750

Визнати за ОСОБА_2 право на
спадщину за законом на спадкове
майно-12/25 частин будинку, що
знаходиться за АДРЕСА_1, після смерті
ОСОБА_6, 1961 року народження, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий- суддя

Судді