У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Закропивного О.В., Лесько А.О., Луспеника
Д.Д.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, третя особа - Головне
управління юстиції у м. Києві, про
визнання недійсним свідоцтва про право
на спадщину за законом; за зустрічним
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, треті особи:
Головне управління юстиції у м. Києві,
відділ державної реєстрації актів
цивільного стану Деснянського
районного управління юстиції у м.
Києві, про внесення змін до актового
запису про смерть, за касаційною
скаргою ОСОБА_5 на рішення Деснянського
районного суду м. Києва від 4 грудня 2013
року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 28 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до
суду із указаним позовом, у якому
просила визнати недійсним свідоцтво
про право на спадщину за законом,
видане 15-тою Київською державною
нотаріальною конторою 7 серпня 2012 року
на ім'я ОСОБА_5; визнати за нею право
власності на квартиру АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за законом після
смерті її батька ОСОБА_6,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, який
прийняв спадщину після смерті своєї
дружини ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2
року, але не оформив її у зв'язку зі
своєю смертю.

В обґрунтування позову зазначала, що
вона є єдиною спадкоємицею після
смерті свого батька ОСОБА_6 30 червня 2012
року вона звернулася до нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини у встановлений законом строк,
однак у жовтні 2012 року їй стало відомо,
що ОСОБА_5 7 серпня 2012 року
отримав свідоцтво про право на
спадщину за законом після смерті своєї
тітки ОСОБА_7, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Вважаючи, що нотаріус
помилково видав відповідачу свідоцтво
про право на спадщину за законом,
просила задовольнити позов.

У листопаді 2012 року ОСОБА_5 звернувся до
суду із зустрічним позовом, у якому з
урахуванням уточнень просив
встановити факт, що має юридичне
значення, а саме те, що смерть подружжя
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 настала в один
день - 19 січня 2012 року.

В обґрунтування позову зазначав, що при
документальній фіксації дат смерті
подружжя були допущені неточності, які
призвели до неможливості достовірного
визначення черг спадкоємців, що у
подальшому впливає на момент відкриття
спадщини та визначення кола
спадкоємців.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 4 грудня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 28
січня 2014 року, позов ОСОБА_4 задоволено.
Визнано недійсним свідоцтво про право
на спадщину за законом, видане 15-тою
Київською державною нотаріальною
конторою 7 серпня 2012 року на ім'я
ОСОБА_5 Визнано за ОСОБА_4 право
власності на квартиру АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за законом після
смерті її батька ОСОБА_6, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, який прийняв
спадщину після смерті своєї дружини
ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року, але
не оформив її у зв'язку зі своєю смертю.
У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_5 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати судові рішення та направити
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Зокрема, суд першої інстанції, з яким
погодився й суд апеляційної інстанції,
на підставі належним чином оцінених
доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК
України), дійшов правильного висновку
про те, що позов ОСОБА_4 підлягає
задоволенню, а зустрічний позов ОСОБА_5
не підлягає задоволенню, керуючись при
цьому нормами ст. ст.
1216, 1217, 1220, 1258, 1261, 1301 ЦК України.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу і залишити судові
рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 4 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 28 січня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
О.В. Закропивний

А.О. Лесько

Д.Д. Луспеник