22-ц/775/313/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції Шиян В.В.
Суддя-доповідач Кочегарова
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2014 року колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Донецької
області у складі:

головуючого Ігнатоля Т.Г.,

суддів Попової С.А.,
Кочегарової Л.М.,

при секретарі Ушаковій О.В.,

розглянувши справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 23
січня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: орган
опіки та піклування
Орджонікідзевської районної
адміністрації Маріупольської міської
ради Донецької області,
Орджонікідзевський відділ державної
виконавчої служби Маріупольського
міського управління юстиції, прокурор
Орджонікідзевського району міста
Маріуполя, про зміну умов спілкування
з дитиною, усунення перешкод в
спілкуванні з дитиною та її вихованні,

в с т
а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_3
звернувся з позовом до ОСОБА_2 про
зміну умов спілкування з дитиною,
усунення перешкод в спілкуванні з
дитиною та її вихованні, встановлених
рішенням Орджонікідзевського
районного суду м.Маріуполя від 5 жовтня
2011 року. Неодноразово уточнюючи
позовні вимоги, просив встановити
порядок спілкування з сином ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, наступним чином:

- вівторок, четвер по 4 години ( з 16.00
год. до 20.00 год.) без присутності
матері;

- в суботу з 9.30 год. до 9.30 год. - у
неділю, без присутності матері, за
попередньою домовленістю;

- 4 год. без присутності матері у
світкові дні (1 січня, 7 січня, Пасха), дні
народження батька - ОСОБА_3, діда ОСОБА_5,
баби - ОСОБА_6

- визначити можливість ОСОБА_3
проводити відпустку разом із сином не
менше двох тижнів на рік, без
присутності матері, для чого раніше
оформлювати необхідні документи.

Просив зобов'язати ОСОБА_2
принести свої публічні вибачення за
протиправні дії, образи та неправдиві
звинувачення, які вона наводить на
нього та його батьків.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Маріуполя від 23 січня
2014 року позовні вимоги ОСОБА_3
задоволені частково. Зобов'язано
ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_3 у
спілкуванні з сином ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Встановлено ОСОБА_3 час
для спілкування з малолітнім сином
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, - три рази на
тиждень, а саме: вівторок, четвер з 16
годин до 20 години та в суботу з 10
години ранку до 10 години ранку неділі,
без присутності матері. Зобов'язано
ОСОБА_2 надавати протягом року ОСОБА_3
сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, для спільного
відпочинку строком на дві неділі, за
межами міста, без присутності матері.
Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
судовий збір в розмірі 57,39 грн. В інший
частині позовних вимог ОСОБА_3
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить рішення скасувати та прийняти
нове рішення, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи.

Орган опіки та піклування
Орджонікідзевської районної
адміністрації Маріупольської міської
ради Донецької області,
Орджонікідзевський відділ державної
виконавчої служби Маріупольського
міського управління юстиції, прокурор
Орджонікідзевського району міста
Маріуполя про час і місце розгляду
справи повідомлені у встановленому
порядку, в судове засідання
представник не з'явилися, тому справа
розглянута у їх відсутність, на
підставі ст.305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення ОСОБА_2, яка просила скаргу
задовольнити, заперечення ОСОБА_3,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає
частковому задоволенню за таких
підстав.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Судом встановлено, що згідно
свідоцтва про народження, виданого 29
березня 2011 року Орджонікідзевським
відділом реєстрації актів цивільного
стану Маріупольського міського
управління юстиції у Донецький області
ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року.
Його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_2, які
знаходился у шлюбі з 25 червня 2010 року.

У зв*язку із припиненням
сімейних відносин, між стронами виник
спір щодо участі у вихованні динити -
сина ОСОБА_7 2011 року народження.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду міста Маріуполя від 5
жовтня 2011 року, було встановлено
наступний порядок спілкування ОСОБА_3
з сином ОСОБА_4: три рази на тиждень
протягом двох годин, на вулиці або за
місцем проживання ОСОБА_2 в
присутності матері, до досягнення
дитиною трьох років, в подальшому - три
рази на тиждень протягом трьох годин
без присутності матері. Зобов'язано
ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_3 у
спілкування із сином ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Звертаючись до суду з позовом
про зміну умов спілкування з дитиною,
позивач зазначив, що незважаючи на
рішення суду від 5 жовтня 2011 року, у них
з відповідачкою не досягнуто згоди
щодо порядку та часу спілкування його
із сином, а тому, він уточнив свої
вимоги і просив встановити час
спілкування - два рази на тиждень у
будні дні, у суботу і неділю з
можливістю дитини ночувати у нього, а
також надати йому можливість
відпочинку із дитиною протягом двох
тижнів без присутності матері.

Задовольняючи частково
позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач
має право на спілкування із сином без
присутності матері, як в будні дні, так
і у вихідні, в тому числі і таким
чином, щоб дитина могла ночувати у
батька, що існують обставини, які дають
підстави для зміни умов спілкування
батька з сином, визначених раніше
ухваленим судовим рішенням.

З такими висновками суду не
можна не погодитися.

Частина 8 статті 7 Сімейного
Кодексу України встановлює, що
регулювання сімейних відносин має
здійснюватися з максимально можливим
урахуванням інтересів дитини.

Згідно ст. 151 СК України батьки
мають переважне право перед іншими
особами на особисте виховання дитини.
Стаття 153 СК України передбачає право
матері, батька та дитини на безперервне
спілкування між собою, крім випадків,
коли таке право обмежене законом.

Відповідно до вимог ст. 157 СК
України питання виховання дитини
вирішується батьками спільно. Той із
батьків, хто проживає окремо від
дитини, зобов'язаний брати участь у її
вихованні і має право на особисте
спілкування з нею, а той із батьків, з
ким проживає дитина, не має права
перешкоджати тому з батьків, хто
проживає окремо, спілкуватися з
дитиною та брати участь у її вихованні,
якщо таке спілкування не перешкоджає
нормальному розвитку дитини.

Згідно ст. 159 СК України якщо
той із батьків, з ким проживає дитина,
чинить перешкоди тому з батьків, хто
проживає окремо, у спілкуванні з
дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо
він ухиляється від виконання рішення
органу опіки та піклування, другий із
батьків має право звернутися до суду з
позовом про усунення перешкод. Суд
визначає способи участі одного з
батьків у вихованні дитини (періодичні
чи систематичні побачення, можливість
спільного відпочинку, відвідування
дитиною місця його проживання тощо),
місце та час їхнього спілкування, з
урахуванням віку, стану здоров'я
дитини, поведінки батьків, а також
інших обставин, що мають істотне
значення. В окремих випадках, якщо це
викликано інтересами дитини, суд може
обумовити побачення з дитиною
присутністю іншої особи.

У ст. 12 Закону України «Про
охорону дитинства» чітко визначені
задачі та напрямки у вихованні
неповнолітніх дітей їх батьками -
«Виховання в сім'ї є першоосновою
розвитку особистості дитини. На
кожного із батьків покладається
однакова відповідальність за
виховання, навчання і розвиток дитини.
Батьки та особи, що їх замінюють, мають
право і зобов'язані виховувати дитину,
піклуватися про її здоров'я, фізичний,
духовний і моральний розвиток,
навчання, створювати належні умови для
розвитку її природних здібностей,
поважати гідність дитини, готувати її
до самостійного життя та праці».

Як вбачається з матеріалів
справи, після ухвалення 5 жовтня 2011 року
рішення суду по спору про умови
виховання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3 6
серпня 2012 року, 12 серпня 2012 року, 26
вересня 2012 року, 20 березня 2013 року, 31
травня 2013 року, 18 липня 2013 року
звертався до начальника
Орджонікідзевського відділу
державної виконавчої служби
Маріупольського міського управління
юстиції із заявою про забезпечення
виконання рішення Орджонікідзевського
районного суду міста Маріуполя від 5
жовтня 2011 року та вирішення питання
щодо встановлення часу та місця для
спілкування з дитиною.

Згідно з відповідями
Орджонікідзевського ВДВС
Маріупольського РУЮ від 12 квітня 2013
року, 13 травня 2013 року 18 червня 2013 року,
14 червня 2013 року державним виконавцем
неодноразово приймалися заходи до
ОСОБА_2 щодо виконання рішення суду,
велася з нею роз'яснювальна робота, та
встановлювалися часи для відвідування
дитини.

Колегія суддів вважає, що
вирішуючи даний спір, суд першої
інстанції всебічно, повно та об'єктивно
розглянув справу, правильно встановив
правовідносини, які склалися між
сторонами, дав належну оцінку наданим
доказам і дійшов до обґрунтованого
висновку про задоволення позову
ОСОБА_3, оскільки його вимоги
ґрунтуються на законі, відповідачка
визнає право ОСОБА_3 на спілкування з
дитиною, але умови спілкування
підлягають зміні.

Доводи апеляційної скарги
ОСОБА_2 про те, що суд багато часу
виділив позивачу на спілкування з
дитиною колегія вважає
непереконливими, оскільки зі справи
вбачається, що відповідачка не працює,
дитина проживає з нею і вона має
можливість більшу частину часу
приділяти догляду та спілкуванню з
сином.

При цьому встановлено, що
позивач має мінливий графік роботи і
не завжди його вихідні дні співпадають
з визначеним судом часом спілкування у
вівторок, четвер та з 10 год. суботи до
10 год. неділі.

Апеляційний суд не вбачає
підстав для зміни рішення та
позбавлення ОСОБА_3 права залишати
дитину на ніч з суботи на неділю,
оскільки раніше такий порядок
спілкування батька з сином не
встановлювався, дитина досягла 2 років
11 місяців і тому, один раз на тиждень
може ночувати з батьком. Це не буде
суперечить правам та інтересам
малолітнього ОСОБА_7.

В судовому засіданні
апеляційного суду ОСОБА_3, заперечуючи
проти доводів апеляційної скарги
відповідачки, пояснював, що він любить
дитину, хотів би щоб дитина засинала
разом із ним, нормально відсипалася
вранці та після сніданку спокійно
вирушала до матері.

Вимоги ОСОБА_2, викладені в
скарзі, про покладання на позивача
обов'язку направляти їй СМС
повідомлення про зустрічі, які
очікуються, необхідність вирішити
питання чи повинна вона передавати
дитину, якщо син захворіє, визначити,
що ОСОБА_3 повинен забирати дитину з
дитячого садочка згідно графіка,
попереджати її про зустрічі
напередодні, тощо апеляційний суд до
уваги не приймає, оскільки, у
відповідності з вимогами ст. 11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Зі справи вбачається, що
ОСОБА_2 позовних вимог про встановлення
порядку спілкування батька з дитиною
не заявляла, ОСОБА_3, звертаючись до
суду з позовом про зміну умов
спілкування з сином, не деталізував
свої вимоги відносно тих питань, які в
апеляційній скарзі зазначила
відповідачка, тому, не погодитися з
рішенням суду відносно часу
спілкування батька з сином, з
урахуванням вимог процесуального
закону, колегія суддів не може.

Таким чином, підстав для зміни
рішення в цій частині апеляційний суд
не вбачає, оскільки в рішенні повно
відображені обставини, що мають
значення для даної справи, висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Разом з тим, колегія суддів
вважає можливим частково задовольнити
апеляційну скаргу ОСОБА_2 та скасувати
судове рішення, в частині зобов'язання
ОСОБА_2 надавати протягом року ОСОБА_3
сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, для
спільного відпочинку строком на дві
неділі, за межами міста, без
присутності матері.

Так, згідно з висновком органу
опіки та піклування
Орджонікідзевської районної
адміністрації Маріупольської міської
ради від 22 січня 2014 року визнано
доцільним залишити раніше
встановлений судовим рішенням від 5
жовтня 2011 року порядок спілкування
батька із сином - три рази на тиждень
протягом двох годин, на вулиці або за
місцем проживання ОСОБА_2 в
присутності матері, до досягнення
дитиною трьох років, в подальшому - три
рази на тиждень протягом трьох годин
без присутності матері (т.2 а.с.24-25).

Заперечуючи проти того, щоб
дитина передавалася ОСОБА_3 на два
тижні для спільного відпочинку за
межами міста без її присутності,
відповідачка зазначила, що дитина
занадто мала для відпочинку без неї,
син іноді хворіє, перебуває на обліку в
невропатолога. Крім того, позивач не
уточнив, коли саме у нього буде
відпустка, що позбавляє її можливості
планувати свій відпочинок з дитиною.

ОСОБА_3 в суді апеляційної
інстанції пояснив, що питання його
щорічної відпустки вирішується на
підприємстві, час відпустки може бути
встановлений не тільки влітку, а і в
інший місяць, узгодити його відпустку
зі ОСОБА_2 заздалегідь, він не в змозі.

За таких обставин, враховуючи
вік малолітнього ОСОБА_7, стан його
здоров'я, висновок органу опіки та
піклування, колегія дійшла висновку
про те, що встановлення ОСОБА_3
можливості спілкування з сином
протягом двох тижнів без присутності
матері, не може позитивно впливати на
психологічний стан дитини, а тому,
рішення суду підлягає, в цій частині,
скасуванню з відмовою позивачу в
такому порядку спілкування з сином.

При цьому, апеляційний суд
враховує, що Декларацією прав дитини,
прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20
листопада 1959 року, у принципі 6
проголошено, що дитина для повного і
гармонійного розвитку її особистості
потребує любові і розуміння. Вона
повинна, коли це можливо, рости під
опікою і відповідальністю своїх
батьків і в усякому випадку в атмосфері
любові і моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, бути розлучена зі
своєю матір'ю.

Крім того, рішення суду не може
залишатися без змін в цій частині,
оскільки суд першої інстанції, в
порушення вимог ст.11 ЦПК України,
вийшов за межі позовних вимог та
визначив про спільний відпочинок
батька із сином протягом двох неділь
за межами міста, в той час, як ОСОБА_3
таких вимог не заявляв (т.1 а.с.48,98,191,198,
т.2 а.с.1-3).

З урахуванням часткового
задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2,
майнового стану відповідачки, яка
знаходиться у відпустці по догляду за
дитиною, об'єму вимог ОСОБА_3, який не
просив відшкодувати йому судові
витрати по оплаті судового збору при
зверненні до суду в розмірі 57,39 грн.,
апеляційний суд вважає можливим
скасувати рішення в частині стягнення
на користь позивача зазначеної суми
(а.с.129 ).

Керуючись п.2 ч.1. ст.307, ст.309 ЦПК
України, колегія суддів,-

в и р і ш и л
а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 23 січня 2014 року, в частині
зобов'язання ОСОБА_2 надавати
протягом року ОСОБА_3 сина ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, для спільного відпочинку
строком на два тижні, за межами міста,
без присутності матері, та в частині
стягнення зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
судового збору в розмірі 57,39 грн.,
скасувати і у позові ОСОБА_3
відмовити.

В решті частини рішення суду
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили
з моменту проголошення і може бути
оскаржено протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
Ігнатоля Т.Г.

судді
Попова С.А.

Кочегарова Л.М.