РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/19287/13-ц

пр. № 2/759/1057/14

02 червня 2014 року Святошинський
районний суд м. Києва

в складі: головуючого Морозова М.О.

при секретарях Прохоренко К.М.,
Кузнець Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Приватного підприємства
«Шериф-Гарант» про стягнення
заробітної плати, лікарняних листів,
компенсацію за затримку розрахунку,
відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о
в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ПП "Шериф-Гарант" про стягнення
заборгованості по заробітній платі та
лікарняних листках у сумі 5760 грн.,
моральної шкоди в розмірі 4000 грн.,
компенсацію за затримку розрахунку у
розмірі середнього заробітку по день
фактичного розрахунку.

При цьому, посилається на те, що
перебував у трудових відносинах з
вказаним підприємством з 18.09.2012 р. по
28.03.2013 р. і отримав зарплату по 31.12.2012 р.
Він був допущенийй до роботи без наказа
чи розпорядження, що передбачено і ст. 24
КЗпП України. За період його роботи
перед з боку підприємства перед ним є
заборгованість по заробітній платі за
2013 рік: січень 1920 грн., лютий 1920 грн.,
березень 1920 грн, а всього 5760 грн. З 28.03.2013
р. його не допускали до роботи і
розрахунку по зарплаті не провели.
Діями відповідача йому заподіяну
моральну шкоду, бо він весь час
переживав, позбавлений був нормального
життєвого спілкування з оточуючими
близькими людьми.

В ході розгляду справи ОСОБА_1
неодноразово позовні вимоги
збільшував і просить стягнути з
відповідача на його користь
заборгованість по заробітній платі з
січня 2013 р. по березень 2013 р. включно в
розмірі 5760 грн., моральну шкоду в
розмірі 4000 грн., середній заробіток за
час затримки по день фактичного
розрахунку в розмірі 50056 грн. 20 коп.

Представник відповідача позов не
визнав, пояснивши, що після звернення у
вересні 2012 р. до підприємства ОСОБА_1 з
приводу працевлаштування на посаду
охоронника, була проведена з ним
співбесіда і йому було роз'яснено,
виходячи з рівня підготовоки, про
необхідність надання відповідних
документів і проходження курсу
підвищення кваліфікації охоронника на
підприємстві безкоштовно. Але, до кінця
2012 р. ОСОБА_1 не відвідав необхідну
кількість занять та не надав необхідні
документи, в тому числі й медичні
довідки, у зв'язку з чим йому було
відмовлено в працевлаштуванні й жодних
трудових відносин між ПП «Шериф
Гарант» та позивачем так і не виникло.
Ніяких коштів по зарплаті підприємство
не виплачувало ОСОБА_1, в тому числі й
шляхом перерахування на картковий
рахунок банку. Тому, й виплачувати йому
заробітну плату та оплачувати
лікарняні ПП «Шериф Гарант» по закону
позивачу по справі не вправі.

Суд, вислухавши пояснення позивача,
представника відповідача, з'ясувавши
обставини справи, дослідивши письмові
докази по справі, прийшов до висновку,
що позов не підлягає задоволенню з
слідуючих підстав.

Згідно ст. 24 КЗпП України укладення
трудового договору оформляється
наказом чи розпорядженням власника або
уповноваженого ним органу про
зарахування працівника на роботу.
Трудовий договір вважається укладеним
і тоді, коли наказ чи розпорядження не
були видані, але працівника фактично
було допущено до роботи.

Згідно ст 115 КЗпП України заробітна
плата виплачується працівникам
регулярно в робочі дні у строки,
встановлені колективним договором або
нормативним актом роботодавця,
погодженим з виборним органом
первинної профспілкової організації
чи іншим уповноваженим на
представництво трудовим колективом
органом (а в разі відсутності таких
органів - представниками, обраними і
уповноваженими трудовим колективом),
але не рідше двох разів на місяць через
проміжок часу, що не перевищує
шістнадцяти календарних днів, та не
пізніше семи днів після закінчення
періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно ст.116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

В разі спору про розмір сум, належних
працівникові при звільненні, власник
або уповноважений ним орган в усякому
випадку повинен в зазначений у цій
статті строк виплатити не оспорювану
ним суму.

Згідно ст. 117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

При наявності спору про розміри
належних звільненому працівникові сум
власник або уповноважений ним орган
повинен сплатити зазначене в цій
статті відшкодування в тому разі, коли
спір вирішено на користь працівника.
Якщо спір вирішено на користь
працівника частково, то розмір
відшкодування за час затримки визначає
орган, який виносить рішення по суті
спору.

Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обстпааини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може грунтуватися на
припущеннях.

Жодним доказом, наданих позивачем,
представником відповідача,
витребуваним судом, не підтверджується
факт перебування ОСОБА_1 у трудових
відносинах з ПП «Шериф-Гарант».

Як вбачається з банківської виписки
від 30.05.2013 р. №49201, долученої позивачем
до позовної заяви, відповідні суми
коштів приходили у грудні 2012 р. на його
картковий рахунок НОМЕР_1 з карт НОМЕР_2,
НОМЕР_3, але як вбачається з відповіді
ПАТ комерційний банк «Приватбанк» від
15.04.2014 р., дані картки в рамках
зарплатного проекту ПП «Шериф Гарант»
не випускались, що свідчить про
відсутність серед платників ПП «Шериф
Гарант» (а.с.3, 107).

Що стосується акту перевірки ПП «Шериф
Гарант» ДПІ у Даницькому р-ні, на яке
спирається позивач як на доказ
перебування в трудових відносинах з
відповідачем по справі, то відповідач
не погодився з перевіркою, оскаржив акт
(довідку) фактичної перевірки від 25.09.2013
р. в Окружному адміністративному суді
м. Києва, по якому 10.04.2014 р. внесена
постанова про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Дарницькому
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві від 14.02.2013 р.
№. (а.с.115-121).

Допитана в якості свідка ОСОБА_2 суду
показала, що як інспектор податкової
інспекції, вона проводила перевірку ПП
«Шериф Гарант» по скарзі ОСОБА_1 та,
складаючи акт перевірки, приймала до
уваги надані вказаною особою виписку з
банку по його картковому рахунку,
графік чергувань по
Києво-Святошинської райради.

Позивач по справі у підтвердження
перебування в трудових відносинах з
відповідачем по справі надав відповідь
з Києво-Святошинської районної ради
від 2.04.2013 р. №16, де зазначалось про
укладення між районною радою та ПП
«Охоронне підприємство Шериф»
договору про закупівлю товарів (робіт
або послуг) за державні кошти №355 від
16.03.2012 р. Але суд по клопотанню позивача
витребував копію даного договору, і зі
змісту його вбачається, що такий
договір був укладений
Києво-Святошинською районною радою з
ПП «Охоронне підприємство Шериф», яким
не є відповідач по справі ПП «Гарант
Шериф» (а.с.128-135).

Допитані в якості свідків працівники
Києво-Святошинської
райдерожадміністрації ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 показали суду, що бачили ОСОБА_1
на охороні в райдержадміністрації, де
він працював, але з якою конкректно
охоронною фірмою той перебував у
трудових відносинах, їм невідомо.

В копіях листків непрацездатності,
наданих позивачем по справі, вказана
назва підприємства ПП «Шеріф», що не
стосується відповідача по справі (а.с.6,
7, 61).

Не може судом прийматись до уваги як
підтверджуючий доказ перебування
позивача у трудових відносинах з
відповідачем графік чергувань РДА-1, де
наявне прізвище позивача, бо у
вказаному графіку чергувань відсутнє
будь-яке посилання на безпосередній
об'єкт, зокрема на Києво-Святошинську
районну раду чи Києво-Святошинську
райдержадміністрацію. Довідкою від
17.04.2014 р. ПП «Шериф Гарант» підтвердило,
що воно не мало та не має жодних
трудових відносин з фізичними особами
ОСОБА_6 та ОСОБА_7, що записані у
вищевказаному графіку чергувань (а.с.42,
114).

Тому, твердження ОСОБА_1 про те, що він
перебував у трудових відносинах з
відповідачем та виконував роботу
охоронника в ПП «Шериф Гаронт», суд
вважає безпідставними, бо не
ґрунтуються на доказах.

З огляду на вказане не підлягають
задоволенню і позовні вимоги по оплаті
лікарняних листків, стягнення
середнього заробітку за порушенням
строків виплати заробітної плати.

Як передбачено ст. 237-1 КЗпП України,
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику проводиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв*язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Суд вважає безпідставними і
необгрунтованими вимоги позивача в
частині стягнення з відповідача
моральної шкоди, коли не підлягають
задоволенню його позовні вимоги в
частині стягнення заробітної плати,
при ситуації недоведеності
перебування його в трудових відносинах
з відповідачем та виконання ним роботи
в даному підприємстві. І, крім того,
позивач не навів будь-яких доказів
того, що дії чи бездіяльність
відповідача призвели до його моральних
страждань, порушення життєвих зв'язків.
Приймаючи до уваги вищенаведене,
вимоги в частині стягнення моральної
шкоди не підлягають задоволенню.

В силу ст. 88 ЦПК України суд покладає
на рахунок держави витрати, понесені
судом.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 24, 115, 116, 117, 237-1 КЗпП України, ст.ст.
10, 57, 58, 60, 88, 212, 214, 215 ЦПК України, суд-

в и р
і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1
до Приватного підприємства
«Шериф-Гарант» про стягнення
заробітної плати, оплату лікарняних
листів, компенсацію за затримку
розрахунку, відшкодування моральної
шкоди.

Судові витрати по справі компенсувати
за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду м. Києва через
районний суд шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя