Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого

спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі

суддів: Гончара В.П.,

Парінової
І.К.,

Савченко
В.О., -

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про визначення місця проживання
дитини, третя особа - Служба у справах
дітей Подільської районної в м. Києві
державної адміністрації, за касаційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення Подільського
районного суду м. Києва від 18 листопада
2013 року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 05 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вищевказаним позовом, в
обґрунтування посилаючись на те, що з
2006 року він перебував у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син -
ОСОБА_5. Заочним рішення Подільського
районного суду м. Києва від 15 жовтня 2009
року розірвано шлюбу між сторонами.
Після розірвання шлюбу дитина
залишилась проживати разом з батьком
за місцем спільної з дитиною
реєстрації та продовжувала
відвідувати дитячий садок,
поліклініку, басейн. Відповідач стала
проживати за місцем своєї реєстрації:
АДРЕСА_1, та тривалий час участі у
розвитку і вихованні дитини не
приймала. Рішенням Шевченківський
районний суд м. Києва від 29 червня 2011
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 20
жовтня 2011 року, визначено місце
проживання ОСОБА_5 разом із матір'ю -
ОСОБА_4 Позивач вважає, що саме
проживаючи разом з батьком, дитина
отримує повноцінне піклування та
виховання, має необхідні умови для
духовного та фізичного розвитку. Крім
того, згідно висновку засідання
комісії з прав дитини Подільської
районної державної адміністрації м.
Києва від 24 червня 2011 року
визнано за доцільне залишення
проживання дитини разом із батьком,
зокрема, щоб не змінювати вже
встановлений та вибудуваний
комфортний спосіб життя дитини.
Позивач зазначав про те, що з 07 липня
2011 року дитина переважно проживає з
ОСОБА_4 і до 30 % часу - з батьком, дитина
бажає проживати з батьком, зміна
постійного місця проживання дитини
здійснена проти волі дитини. Вважає, що
відповідач займається особистим
життям та вихованням дитини не
займається , приділяє мало часу
вихованню дитини та спілкуванню з нею,
у порівнянні з тим, який приділяв сину
батько, коли дитина проживала з ним,
умов для навчання дитині в сім'ї
відповідача не має. Враховуючи
викладене, позивач просив визначити
місце проживання малолітньої дитини з
батьком.

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 18 листопада 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 05
березня 2014 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати вказані рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду
та направити справу на новий судовий
розгляд, посилаючись на
невідповідність висновків судів
обставинам справи, неправильне
застосування судами норм
матеріального права, порушення норм
процесуального права.

У відкритті касаційного провадження
необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з положеннями п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК
України суддя відмовляє у відкритті
касаційного провадження, якщо
касаційна скарга є необґрунтованою і
викладені у ній доводи не викликають
необхідності перевірки матеріалів
справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що судові рішення
ухвалені з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків судів не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити,
рішення Подільського районного суду м.
Києва від 18 листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 05
березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

В.П. Гончар

І.К. Парінова

В.О. Савченко