Справа № 466/553/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"11" червня 2014 року Шевченківський
районний суд м.Львова у складі:

головуючої - судді
ЛУЦІВ-ШУМСЬКОЇ Н.Л.

секретаря
ДУДИНСЬКОЇ З.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові справу за позовом
Шевченківської районної адміністрації
Львівської міської ради до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, третя особа Родинний дім
«Покрова» про позбавлення
батьківських прав та стягнення
аліментів,

в с т а н о в
и в :

Шевченківська районна адміністрація
Львівської міської ради звернулася в
суд з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
позбавлення їх батьківських прав щодо
дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
стягнення з них коштів на утримання
дитини в користь Родинного дому
«Покрова» в розмірі по 1/4 всіх видів
заробітку, або не менше 30% від
прожиткового мінімуму до повноліття
дитини. В обґрунтування позову
покликається на те, що рішенням
Шевченківського районного суду
м.Львова від 12.09.2012р. №2/1328/220/12
постановлено відібрати дитину від
батьків без позбавлення їх
батьківських прав. Дитина влаштована в
дошкільний будинок дитини, а згодом в
заклад релігійної організації
Родинний дім «Покрова». Після цього
відповідачі не усунули причин та умов,
які були підставою відібрання дитини.
Відповідачі системно не виконують
батьківських обов'язків щодо дитини.

В судовому засіданні представник
позивача Брикса Р.З. позов підтримав
повністю, покликаючись на наведені у
ньому обставини. Просить позов
задовольнити. Аналогічну думку
висловив в судовому засіданні прокурор
Дитюк С.

Відповідач ОСОБА_1 проти позову
заперечив. Пояснив, що приймає участь у
вихованні дитини, часто відвідує
дитину у Родинному домі «Покрова»,
приносить дитині гостинці. Також
зазначив, що в даний час не має де
проживати, оскільки його не допускають
до квартири колишня дружина з старшим
сином. Судове рішення про вселення не
виконувалося. Він отримує пенсію,
частину якої витрачає на дитину -
ОСОБА_1. Просить у позові відмовити.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому
засіданні позову не визнала. Дала
пояснення про те, що у шлюбі з ОСОБА_1 не
перебуває, тимчасово не працює.
Проживає в м.Новий Розділ із старшою
23-річною донькою в однокімнатній
квартирі. Навідує дитину ОСОБА_3 в
родинному домі 1 раз на тиждень, часом
приносить йому продукти які може,
цікавиться його навчанням.

Представник третьої особи Родинного
дому «Покрова» в судовому засіданні
позовні вимоги підтримала повністю.
Дала пояснення про те, що дитина ОСОБА_3
з 05.07.2013р. перебуває в Родинному домі
«Покрова». У цьому родинному домі діти
утримуються за рахунок держави та
благодійних фондів. Батьки мають
можливість відвідувати дітей,
спілкуватися з ними. Відповідач ОСОБА_1
відвідує дитину майже щодня, проносить
дитині якісь продукти. ОСОБА_2 дитиною
цікавиться мало. Вказала, що ОСОБА_1,
приходячи в родинний дім конфліктує з
адміністрацією, вихователями.
Відзначила, що він приходить неохайним,
від нього чути поганий запах, бувало що
він вмивався у туалетній кімнаті
Родинного дому. Вважає, що позбавлення
відповідачів батьківських прав
відповідатиме інтересам дитини.

Заслухавши пояснення представників
позивача і третьої особи, відповідачів,
показання свідків, з'ясувавши
обставини, якими сторони обґрунтовують
свої вимоги та заперечення, дослідивши
зібрані по справі докази, з'ясувавши
дійсні обставини справи, суд дійшов
висновку про можливість часткового
задоволення позову з таких мотивів.

Відповідно до ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі.

За загальними положеннями ЦПК України
обов'язок суду під час ухвалення
рішення вирішити, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги позивача та якими доказами вони
підтверджуються; перевірити наявність
чи відсутність певних обставин за
допомогою доказів шляхом їх оцінки;
оцінити подані сторонами докази та
дійти висновку про наявність або
відсутність певних юридичних фактів.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є
батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 У шлюбі
між собою вони не перебувають.

Частиною 1 статті 164 СК України
передбачений перелік підстав, за
наявності однієї з яких мати, батько
можуть бути позбавлені судом
батьківських прав, в тому числі якщо
вона, він ухиляються від виконання
своїх обов'язків по вихованню дитини
(п.2 ч.1 ст.164). Саме з цієї підстави
позивач просить позбавити
відповідачів батьківських прав.

За ст.180 СК України батьки зобов'язані
утримувати дитину до досягнення нею
повноліття.

Цей обов'язок не припиняється у зв'язку
з відібранням дитини у батьків,
позбавленням останніх батьківських
прав щодо дитини, перебуванням дитини у
державному або комунальному заклад
охорони здоров'я, навчальному або
іншому закладі.

При вирішені даного спору суд
керується положеннями Конституції
України, які у ст.32 проголошують, що
ніхто не може зазнавати втручання в
його особисте і сімейне життя, крім
випадків, передбачених Конституцією
України. За статтею 51 сім'я, дитинство,
материнство і батьківство
охороняються державою.

Відповідно до положень ст.,ст.11,12 Закону
України «Про охорону дитинства» від 26
квітня 2001 року кожна дитина має право
на проживання в сім'ї разом з батьками
або в сім'ї одного з них та на
піклування батьків.

Виховання в сім'ї є першоосновою
розвитку особистості дитини. На
кожного з батьків покладається
однакова відповідальність за
виховання, навчання і розвиток дитини.
Батьки або особи, які їх замінюють,
мають право і зобов'язані виховувати
дитину, піклуватися про її здоров'я,
фізичний, духовний і моральний
розвиток, навчання, створювати належні
умови для розвитку її природних
здібностей, поважати гідність дитини,
готувати її до самостійного життя та
праці.Держава надає батькам … допомогу
у виконанні ними своїх обов'язків щодо
виховання дітей…, захищає права сім'ї.
Позбавлення батьківських прав або
відібрання дитини у батьків без
позбавлення їх цих прав не звільняє
батьків від обов'язку утримувати дітей.

За ст.14 цього Закону діти та батьки не
повинні розлучатися всупереч їх волі,
за винятком випадків, коли таке
розлучення необхідне в інтересах
дитини і цього вимагає рішення суду, що
набрало законної сили.

У статті 15 передбачено право дитини,
яка проживає окремо від батьків або
одного з них, на підтримання з ними
регулярних особистих стосунків і
прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від
дитини, зобов'язані брати участь у її
вихованні і мають право спілкуватися з
нею, якщо судом визнано, що таке
спілкування не перешкоджатиме
нормальному вихованню дитини.

У преамбулі до Конвенції ООН про права
дитини зазначено, що дитині для повного
та гармонійного розвитку необхідно
зростати в сімейному оточенні. Згідно
зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони
дбають про те, щоб дитина не
розлучалася з батьками всупереч
їхньому бажанню, за винятком випадків,
коли компетентні органи за судовим
рішенням визначають відповідно до
застосовного закону і процедур, що таке
розлучення необхідне в інтересах
дитини. Вирішення такого питання може
бути необхідним у тому чи іншому
випадку, коли, наприклад, батьки
жорстоко поводяться з дитиною чи не
піклуються про неї. При цьому всім
заінтересованим сторонам надається
можливість брати участь у вирішенні
такого питання та викладати свою
позицію.

У додатку до Рекомендації Rec(2005)5
Комітету міністрів, прийнятої 16
березня 2005 року, перелічено основні
принципи забезпечення прав дітей, які
виховуються в інтернатських закладах.
Зокрема, ці принципи передбачають таке:

«…Сім'я є природним середовищем для
розвитку і забезпечення добробуту
дитини, і головну відповідальність за
виховання та розвиток дитини покладено
на батьків;

- наскільки це можливо, мають вживатися
профілактичні заходи з підтримки дітей
і сімей з урахуванням їхніх особливих
потреб;

- встановлення опіки над дитиною має
залишатися винятком, і головною метою
такого заходу є захист інтересів
дитини…;

- рішення про встановлення опіки над
дитиною і сам такий захід не повинні
бути предметом дискримінації за
ознакою ... інвалідності ... або іншого
статусу ... батьків дитини...»

Згідно з Рекомендацією Rec(2006)19 «Про
політику на підтримку позитивного
виховання дітей батьками», прийнятою 13
грудня 2006 року, виходячи з інтересів
дитини, необхідно приділяти першорядну
увагу забезпеченню таких прав батьків,
як право на відповідну підтримку з боку
державних органів у виконанні своїх
батьківських обов'язків. Особливу
увагу слід приділяти сім'ям, які
опинилися в складних
соціально-економічних умовах і
потребують більш конкретної підтримки.
Необхідно також, щоб загальні програми
доповнювалися адресними цільовими
заходами.

Пред'являючи вимогу про позбавлення
відповідачів батьківських прав
позивач покликається на те, що
відповідно до п.8 Порядку провадження
органами опіки та піклування
діяльності, пов'язаної із захистом прав
дитини, затвердженого постановою КМ
України від 24.09.2008р., якщо протягом року
після прийняття судом рішення про
відібрання дитини у батьків не усунені
причини, які перешкоджали належному
вихованню дитини її батьками, служба у
справах дітей за місцем походження
дитини, позбавленої батьківського
піклування, зобов'язана вжити заходів
до позбавлення батьків їх батьківських
прав.

Суд вважає такий підхід до вирішення
цього питання формальним та
неприйнятним.

Суд вважає, що передбачена п.2 ч.1 ст.164 СК
України підстава для позбавлення
відповідачів батьківських прав
відносно дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в
судовому засіданні свого
підтвердження не знайшла.

Судом встановлено, що рішенням
Шевченківського районного суду
м.Львова від 24.05.2012р., яке не
оскаржувалося та набрало законної
сили, відмовлено у задоволенні вимог
Шевченківської районної адміністрації
Львівської міської ради про
позбавлення відповідачів ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 батьківських прав щодо дитини
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Повторно рішенням Шевченківського
районного суду м.Львова від 12.09.2012р., яке
не оскаржувалося та набрало законної
сили, відмовлено у задоволенні вимог
Шевченківської районної адміністрації
Львівської міської ради про
позбавлення відповідачів ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 батьківських прав щодо дитини
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 Вирішено відібрати
дитину у батьків і передати її органі
опіки та піклування.

Також встановлено, що дитина ОСОБА_3 до
30.08.2013р. перебувала у Дитячому
дошкільному будинку №1 м.Львова. З
03.09.2013р. дитина зарахована до
«Родинного дому «Покрова».

Батько дитини ОСОБА_1 постійно
цікавився життям, здоров'ям, навчанням
дитини, відвідував дитину як у будинку
дитини, так і в «Родинному домі
«Покрова», приносив дитині продукти,
гостинці. Ця обставина учасниками
процесу не заперечується. Те, що ОСОБА_1
часто має не зовсім охайний вигляд, від
нього чути неприємний запах, при
відвідуванні дитини часом
користується вбиральнею закладу, де
перебуває дитина, може бути різким у
спілкуванні з керівництвом закладу, не
може бути підставою для прийняття
рішення про позбавлення його
батьківських прав.

Щодо відповідачки ОСОБА_2, то
встановлено, що вона дитину
провідувала рідко, вона проживає в
районному центрі, не працює. Проживає в
однокімнатній квартирі разом з старшою
донькою. Забезпечити належні
житлово-побутові умови можливості не
має.

Рішеннями попередніх судів у цій
справі, якими відмовлено у позбавленні
відповідачів батьківських прав щодо
дитини ОСОБА_3, встановлено, що
відповідачі, не маючи змоги
забезпечити нормальними умовами
проживання та доглядом дитину ОСОБА_3,
ще з 2006р. зверталися до органу опіки та
піклування із заявами про поміщення
дитини до дитячого комунального
закладу. Дитина за розпорядженнями ШРА
ЛМР №1402 від 03.10.2006р. та №329 від 22.05.2009р.
знаходилася в дитячих будинках №2 та№1.
Також зазначено у рішеннях суду, що
відповідачі ОСОБА_1, та ОСОБА_2 мають
бажання та проявляють наміри
виконувати свої батьківські обов'язки,
вони вживали всіх можливих заходів для
участі у вихованні малолітнього
ОСОБА_3, однак у зв'язку зі складним
житловим становищем не мали можливості
у повному обсязі виконувати свої
батьківські обов'язки.

Це житлове становище відповідачів і на
даний час не покращилося. Судом
встановлено, що відповідачі вживали
можливі заходи, спрямовані на участь у
вихованні дитини.

У висновку органу опіки та піклування
ШРА ЛМР №36-вих-76 від 22.01.2014р. вказано про
доцільність позбавлення відповідачів
ОСОБА_1, та ОСОБА_2 батьківських прав
відносно дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Однак суд вважає даний висновок
недостатньо обґрунтованим, оскільки у
ньому зазначається, що відповідачі
після відібрання дитини протягом року
не зверталися із заявами про
повернення дитини, причин та умов, які
були підставою відібрання дитини, не
усунули.

Цей висновок даний на неповно
з'ясованих обставинах. Тому суд не
покладає його в основу рішення.

Ухилення батьків від виконання своїх
батьківських обов'язків, як підстава
для позбавлення їх батьківських прав,
це свідома поведінка особи, яка маючи
реальну можливість виконувати ці
обов'язки, не вчиняє жодних дій на їх
виконання.

При цьому позбавлення батьківських
прав є крайнім заходом, застосування
якого потребує вагомих підстав.

Покази свідків зі сторони позивача не
доводять, що відповідачі ухилялися від
виконання своїх батьківських
обов'язків. Психологічні
характеристики дитини відзначають
недоліки у вихованні дитини. Проте вони
не дають підстави для висновку, що
спілкування з батьками перешкоджатиме
нормальному вихованню дитини,
обмеження права дитини на спілкування
з батьками, як один із наслідків
позбавлення батьківських прав,
відповідатиме інтересам дитини.

Суд вважає, що позивачем не доведено
достатність підстав позбавлення
відповідачів батьківських прав. Тумо у
задоволенні даної вимоги суд
відмовляє.

Щодо вимоги про стягнення з
відповідачів коштів на дитину, то вона
підлягає частковому задоволенню,
оскільки ґрунтується на обов'язку
батьків утримувати дитини, який не
припиняється влаштуванням дитини у
державний, комунальний чи інший заклад.

Даний обов'язок не залежить від
матеріального становища батьків.

При визначенні розміру аліментів, які
підлягають стягненню в відповідачів
суд враховує їх матеріальне становище,
те, що ОСОБА_1 є пенсіонером, ОСОБА_2
непрацююча.

Суд вважає, що участь відповідачів в
утриманні дитини повинна
забезпечитися примусовим стягненням з
них коштів.

За ст.183 СК України частка заробітку
(доходу) матері, батька, яка буде
стягуватися як аліменти на дитину,
визначається судом. За ст.184 СК України
якщо платник аліментів має
нерегулярний, мінливий дохід суд може
визначити розмір аліментів у тверді
грошовій сумі.

При вирішенні даного питання суд
виходить із затвердженого розміру
прожиткового мінімуму на дитину
відповідного віку та вважає, що з
відповідача ОСОБА_1 слід стягувати в
користь «Родинного дому «Покрова»
кошти на утримання дитини ОСОБА_3, в
розмірі 1/5 всіх видів заробітку,
щомісячно починаючи з 24.01.2014р. до
завершення перебування дитини у
Родинному домі «Покрова». З
відповідачки ОСОБА_2 слід стягувати в
користь «Родинного дому «Покрова»
кошти на утримання дитини ОСОБА_3, в
сумі 250грн. щомісячно, яка підлягає
індексації відповідно до закону,
щомісячно починаючи з 24.01.2014р. до
завершення перебування дитини у
Родинному домі «Покрова».

Це відповідатиме засадам
справедливості та розумності.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх
сукупності, суд робить висновок, що
позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.8,10,11,57,58,60,88,209,212,213,215,367
ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог про
позбавлення ОСОБА_1 та ОСОБА_2
батьківських прав щодо дитини ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, - відмовити.

Стягувати з ОСОБА_1 в користь Родинного
дому «Покрова» кошти на утримання
дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/5
всіх видів заробітку, щомісячно
починаючи з 24.01.2014р. до завершення
перебування дитини у Родинному домі
«Покрова».

Стягувати з ОСОБА_2 в користь Родинного
дому «Покрова» кошти на утримання
дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в сумі
250грн. щомісячно, яка підлягає
індексації відповідно до закону,
починаючи з 24.01.2014р. до завершення
перебування дитини у Родинному домі
«Покрова».

Допустити негайне виконання рішення в
частині стягнення аліментів за один
місяць.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно
судовий збір по справі 243,60грн. в доход
держави.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Шевченківський районний суд м.Львова
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя: Н. Л. Луців-Шумська