Справа № 466/5500/13
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/3558/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р.,
Павлишина О.Ф.,

секретаря Гацій
І.І.

з участю заявника ОСОБА_2 та її
представника ОСОБА_3,

заінтересованої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на
ухвалу Шевченківського районного суду
м. Львова від 04 квітня 2014 року у справі
за скаргою представника ОСОБА_2, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 - ОСОБА_3 на дії начальника
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області Цабака Володимира
Ярославовича, директора Львівської
філії Товариства з обмеженою
відповідальністю «Укрспецторг Груп»
Тенети Андрія Володимировича, з участю
заінтересованих осіб - начальника
відділу захисту прав та свобод дітей
управління захисту прав і свобод
громадян та інтересів держави
прокуратури Львівської області Шокало
Ярослава Григоровича, відділу у
справах дітей Шевченківської районної
адміністрації Львівської міської ради,
ОСОБА_4, про визнання дій
неправомірними,-

встановила:

В лютому 2013 року представник заявників
ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 - ОСОБА_3
звернувся в Шевченківський районний
суд м. Львова із скаргою на дії
начальника відділу примусового
виконання рішень управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області та директора Львівської філії
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Укрспецторг Груп»
під час організації і проведення
прилюдних торгів з реалізації
арештованого майна, із врахуванням
заяви про зміни до скарги, просив суд:
визнати дії начальника відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області Цабака Володимира
Ярославовича під час укладення із
директором Львівської філії
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Укрспецторг Груп»
Тенета Андрієм Володимировичем
Договору від 28 грудня 2012 року № 14-0154/12
на реалізацію на прилюдних торгах
нерухомого майна, а саме, трикімнатної
квартири загальною площею 73,6 кв. м. за
адресою АДРЕСА_1, право власності і
право користування на яке має
малолітня дитина, без попередньої
згоди і отримання дозволу органів
опіки та піклування, протиправними та
такими, що суперечать вимогам
Конституції України та чинного
законодавства України; визнати дії
директора Львівської філії Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Укрспецторг Груп» Тенети Андрія
Володимировича під час організації і
реалізації на прилюдних торгах
нерухомого майна, а саме, трикімнатної
квартири загальною площею 73,6 кв. м. за
адресою АДРЕСА_1, право власності і
право користування на яке має
малолітня дитина, без попередньої
згоди і отримання дозволу органів
опіки та піклування, протиправними та
такими, що суперечать вимогам
Конституції України та чинного
законодавства України.

Оскаржуваною ухвалою Шевченківського
районного суду м. Львова від 04 квітня 2014
року скаргу задоволено.

Визнано неправомірними дії
начальника відділу примусового
виконання рішень управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області Цабака Володимира
Ярославовича під час укладення
Договору від 28 грудня 2012 року № 14-0154/12
на реалізацію на прилюдних торгах
нерухомого майна, а саме, трикімнатної
квартири загальною площею 73,6 кв. м. за
адресою АДРЕСА_1, право власності і
право користування на яке має
малолітня дитина, без отримання
попередньої згоди і дозволу органів
опіки та піклування.

Визнано неправомірними дії директора
Львівської філії Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Укрспецторг Груп» Тенети Андрія
Володимировича під час організації і
реалізації на прилюдних торгах
нерухомого майна, а саме, трикімнатної
квартири загальною площею 73,6 кв. м. за
адресою АДРЕСА_1, право власності і
право користування на яке має
малолітня дитина, без отримання
попередньої згоди і дозволу органів
опіки та піклування.

Ухвалу суду оскаржила заінтересована
особа ОСОБА_4, яка є стягувачем у
виконавчому провадженні, в межах якого
винесена оскаржувана ухвала, вважає її
незаконною та необґрунтованою.

Стверджує, що визнавши неправомірними
дії директора ЛФ ТзОВ «Укрспецторг
Груп» Тенети А.В., суд першої інстанції
порушив норми процесуального права,
оскільки не мав права розглядати таку
вимогу в межах скарги на дії державного
виконавця.

Також, звертає увагу на те, що місцевий
суд порушив і норми матеріального
права.

Зокрема, суд безпідставно вказав на
необхідність отримання начальником
ВПВР УДВС Головного управління юстиції
у Львівській області для укладення
спірного договору дозволу органу опіки
та піклування, оскільки малолітній
ОСОБА_10 не є власником спірної
квартири, він не був зареєстрований у
цій квартирі станом на момент
звернення стягнення на майно, боржники
не повідомляли державного виконавця
про реєстрацію в арештованій квартирі
малолітньої дитини, при цьому
державний виконавець у випадку
проведення дій при зверненні стягнення
на майно, не повинен з"ясовувати
наявність права користування чи
реєстрацію в житлі неповнолітніх чи
малолітніх осіб.

Крім цього, суд не надав оцінки тому, що
малолітня дитина неодноразово
змінювала реєстрацію місця проживання
в залежності від того, на яку квартиру
здійснювалось стягнення.

На переконання апелянта, висновки суду
першої інстанції про порушення
державним виконавцем порядку
укладення договору про передачу
арештованого майна на реалізацію не
відповідають фактичним обставинам
справи, зроблені без повного та
всебічного дослідження всіх наявних в
матеріалах справи доказів та доводів
учасників провадження.

Також вважає, що суд першої інстанції
безпідставно застосував норми ЗУ «Про
основи соціального захисту бездомних
осіб і безпритульних дітей», які на її
думку, регулюють виключно
правовідносини безпритульних та
бездомних дітей, а також
правовідносини між батьками та органом
опіки та піклування, відповідно не
поширюються на сферу правовідносин між
органом виконавчої служби та органом
опіки і піклування чи батьками.

Визнавши протиправними дії органу
державної виконавчої служби щодо
передачі арештованого майна на
реалізацію, за рахунок чого мало б
відбутися повернення ОСОБА_4
присуджених судом коштів, суд сприяв
боржникам в продовженні спекуляції
правами дитини та в ухиленні від
виконання рішення суду.

Просить скасувати ухвалу
Шевченківського районного суду м.
Львова від 04.04.2014 року та прийняти нову
ухвалу, якою відмовити у задоволенні
скарги в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
апелянта ОСОБА_4 на підтримання доводів
апеляційної скарги, а також пояснення
заявника ОСОБА_2 та її представника
ОСОБА_3 на заперечення таких,
перевіривши матеріали справи, межі та
доводи скарги, колегія суддів вважає,
що апеляційну скаргу необхідно
задовольнити частково, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод,
яка є частиною національного
законодавства, кожна людина при
визначенні її громадянських прав і
обов'язків має право на справедливий
судовий розгляд.

Складовою справедливого судового
розгляду згідно даної Конвенції та
практики Європейського суду з прав
людини є своєчасне та повне виконання
судових рішень, з метою запобігання
заподіяння шкоди одній із сторін.

Нормами Конституції України (ст.ст. 124,
129) і ЦПК України (ст. 14) визначено, що
судові рішення, які набрали законної
сили, є обов'язковими до виконання
усіма органами державної влади,
органами місцевого самоврядування, їх
посадовими та службовими особами,
фізичними і юридичними особами та їх
об'єднаннями на всій території України.

Так, згідно із статтями 1-4, 24, 25, 50, 52
Закону України «Про виконавче
провадження» виконавче провадження є
завершальною стадію судового
провадження та примусового виконання
рішень інших органів (посадових осіб) і
являє собою сукупність дій органів і
посадових осіб, зазначених у названому
Законі, спрямованих на примусове
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб та
в межах повноважень, визначених
згаданим Законом, іншими
нормативно-правовими актами, виданими
відповідно до нього, а також рішеннями,
що відповідно до Закону підлягають
примусовому виконанню.

Якщо учасники виконавчого провадження
та особи, які залучаються до проведення
виконавчих дій вважають, що рішенням,
дією або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби під час
виконання судового рішення, ухваленого
відповідно до ЦПК України, порушено їх
права чи свободи, то відповідно до
статей 383-389 ЦПК України, вони мають
право звернутися до суду із скаргою.

Задовольняючи вимоги скарги районний
суд виходив з того, що укладення
відділом примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області, в особі начальника
Цабака В.Я., з однієї сторони та ТзОВ
"Укрспецторг Груп", в особі директора
філії Тенети А.В. з другої сторгни,
договору №14-0154/12 про надання послуг по
організації і проведенню аукціону з
реалізації арештованого майна, правом
користування яким має малолітня
дитина, без отримання на це дозволу
органу опіки і піклування, тобто, без
дотримання вимог, визначених пунктом
4.5.9 Інструкції з організації
примусового виконання рішень,
свідчить про порушення вимог чинного
законодавства України, а саме, прав
малолітнього ОСОБА_10, за яким
закріплено право користування
арештованим нерухомим майном.

Колегія суддів не може погодитись в
повній мірі з висновками місцевого
суду з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18 липня 2011 року
державний виконавець підрозділу
примусового виконання рішень ВДВС ГУЮ
у Львівській області ОСОБА_11 виніс
постанову про відкриття виконавчого
провадження № 27647401 з виконання
виконавчого листа № 2-1139/2010, виданого 10
червня 2011 року Шевченківський
районний суд м. Львова про стягнення з
ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь
ОСОБА_4 249 710,00 грн. відшкодування
вартості невід'ємних поліпшень
квартири по АДРЕСА_5, 13481, 34 грн. на
загальнообов'язкові роботи на МЖК, в
тому числі 7127,00 грн. основного боргу, а
також 5499,10 грн. інфляційних втрат (т. 1
а.с. 9).

Згідно із ч. 1 ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України
«Про виконавче провадження»
звернення стягнення на майно боржника
полягає в його арешті, вилучені та
примусовій реалізації.

27.04.2012 року державний виконавець ПВР
ВДВС ГУЮ у Львівській області Ховряк
Ж.А. склала акт опису й арешту майна,
яким описано та накладено арешт на
квартиру АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 80-82).

Відповідно до п. 3.1. тимчасового
Положення про порядок проведення
прилюдних торгів з реалізації
арештованого нерухомого майна,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України 27 жовтня 1999 р. № 68/5,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції 2 листопада 1999 р. № 745/4038, орган
державної виконавчої служби укладає із
спеціалізованою організацією договір,
яким доручає реалізацію майна
спеціалізованій організації за
визначену винагороду за надані послуги
з реалізації арештованого майна, яка
встановлюється у відсотковому
відношенні до продажної ціни лота.

28 грудня 2012 року відділ примусового
виконання рішень управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області, в особі начальника Цабак В. Я.,
з однієї сторони, та ТзОВ «Укрспецторг
Груп», в особі директора Львівської
філії Тенета А. В., з другої сторони,
уклали договір № 14-0154/12 про надання
послуг по організації і проведенню
аукціону з реалізації арештованого
майна. Об'єктом цього договору є
трикімнатна квартира АДРЕСА_1.

З дослідженої довідки з місця
проживання про склад сім'ї і прописку,
виданої ЛКП «Збоїща 408» встановлено, що
серед інших, у вказаній квартирі з
10.10.2012 року зареєстрований малолітній
ОСОБА_10 (а.с. 11).

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції
про права дитини, ратифікованої
постановою Верховної Ради Української
РСР від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, а
також частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час
вирішення будь-яких питань щодо дітей
суд повинен виходити з якнайкращого
забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про
охорону дитинства» органи опіки та
піклування зобов'язані здійснювати
контроль за додержанням майнових та
житлових прав дітей, виселення яких з
помешкання, де вони проживають, не може
відбуватися без дозволу органу опіки
та піклування.

Згідно із ст. 12 Закону України «Про
основи соціального захисту бездомних
осіб і безпритульних дітей»,
забороняється зменшення або обмеження
прав та інтересів дітей під час
здійснення яких-небудь угод щодо
житлових приміщень. Ця норма
встановлює необхідність отримання
попереднього дозволу органів опіки та
піклування для здійснення будь-яких
угод з нерухомим майном, право
власності на яке або право
користування мають діти.

Відповідно до ч. 10 ст. 177 СК України
порядок здійснення органами опіки та
піклування визначеної законом
діяльності, пов'язаної із захистом
майнових інтересів дитини,
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Пунктом 67 Порядку провадження органами
опіки та піклування діяльності,
пов"язаної із захистом прав дитини,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 24 вересня 2008 року
№ 866 визначено, що дозвіл на вчинення
правочинів стосовно нерухомого майна,
право власності на яке або право
користування яким має дитина,
надається районним адміністраціям,
виконавчим органам міської, районної в
місті ради по представленню служби у
справах дітей після проведеної
вказаною службою перевірки документів
за місцем знаходження майна на протязі
одного місяця з дня надходження заяви
на здійснення правочинів стосовно
нерухомого майна дитини та тільки у
разі гарантованого збереження його
прав на майно і оформляється рішенням,
витяг з якого видається заявникам
службою у справах дітей.

Таким чином, укладення відділом
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції
у Львівській області, в особі
начальника Цабака В. Я. та ТзОВ
«Укрспецторг Груп», в особі директора
Львівської філії Тенета А.В. договору №
14-0154/12 про надання послуг по
організації і проведенню аукціону з
реалізації арештованого майна, правом
користування яким має малолітня
дитина, без отримання на це дозволу
органу опіки і піклування, свідчить про
порушення вимог чинного законодавства
України, а саме, прав малолітнього
ОСОБА_10, який має право користування
трикімнатною квартирою загальною
площею 73,6 кв. м. за адресою АДРЕСА_1.

Крім цього, колегія суддів бере до
уваги те, що рішенням Апеляційного суду
Львівської області від 09.12.2013 року
скасоване рішення Шевченківського
районного суду м. Львова від 18.09.2013 року
в частині відмови у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 та ухвалено в цій частині нове
рішення, яким визнано недійсним
укладений 28.12.2012 року договір № 14-0154/12
про надання послуг по організації і
проведенню аукціону з реалізації
арештованого майна між Відділом
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції
у Львівській області, в особі
начальника Цабак В. Я., з однієї сторони,
та ТзОВ «Укрспецторг Груп», в особі
директора Львівської філії Тенета А. В.,
з другої сторони, об"єктом якого є
трикімнатна квартира АДРЕСА_1.

В ході розгляду вказаної справи судом
встановлено, що оспорюваний договір
був укладений з порушенням вимог ст. 3
Конвенції про права дитини, ст. 7 СК
України, ст. ЗУ "Про основи соціального
захисту бездомних осіб і безпритульних
дітей", ст. 18 ЗУ "Про охорону дитинства",
а саме без отримання згоди органу опіки
та піклування на продаж квартири.

Оркім цього, у вказаному судовому
рішенні встановлено, що дії державного
виконавця щодо проведення опису та
арешту спірної квартири та проведення
згодом її оцінки, не є зверненням
стягнення на майно боржника, оскільки
це майно на реалізацію не передавалося
та не реалізувалося, а тому такі дії
слід визнати як підготовчі для
подальшої передачі описаного та
арештованого майна до торгівельної
організації для примусової реалізації.
А відтак, покликання стягувача на те, що
на час опису та арешту спірної квартири
малолітня особа не була зареєстрована
в спірній квартирі немає правового
значення з урахуванням викладеного, а
також того, що заборони на реєстрацію в
арештовану квартиру не було.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Таким чином, колегія суддів
погоджується із висновком суду першої
інстанції про визнання неправомірними
дій начальника відділу примусового
виконання рішень управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області Цабака Володимира
Ярославовича під час укладення
Договору від 28 грудня 2012 року № 14-0154/12
на реалізацію на прилюдних торгах
нерухомого майна, а саме трикімнатної
квартири загальною площею 73,6 кв. м. за
адресою АДРЕСА_1, право користування на
яке має малолітня дитина, без
отримання попередньої згоди і дозволу
органу опіки та піклування.

В свою чергу, положення Розділу VІІ ЦПК
України передбачають право в порядку
судового контролю за виконанням
судових рішень оскаржити рішення, дії
або бездіяльність державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби під час
виконання судового рішення, а не інших
осіб, які залучаються до проведення
виконавчих дій.

Роз'яснення щодо суб"єкта оскарження
відповідно до положень ст. 383 ЦПК
України викладені у п.п. 5, 20 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України № 6 від 07.02.2014 р. «Про практику
розгляду судами скарг на рішення, дії
або бездіяльність державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби під час
виконання судових рішень у цивільних
справах», а саме що у справах за
скаргами на рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця чи
інших посадових осіб державної
виконавчої служби предметом судового
розгляду можуть бути лише рішення, дії
або бездіяльність державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд
першої інстанції на зазначені вимоги
закону та роз"яснення увагу не звернув,
а тому з порушенням норм
процесуального права визнав
неправомірними дії директора
Львівської філії ТзОВ «Укрспецторг
Груп» Тенети А.В. під час організації і
реалізації на прилюдних торгах
квартири за адресою АДРЕСА_1.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК
України розглянувши скаргу на ухвалу
суду першої інстанції, апеляційний суд
змінює або скасовує ухвалу суду першої
інстанції і постановляє ухвалу з цього
питання, якщо воно було вирішено судом
першої інстанції з порушенням норм
процесуального права або при
правильному вирішенні було помилково
сформульовано суть процесуальної дії
чи підстави її застосування.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 3 ч. 2 ст. 307, п. 2 ч.
1 ст. 312, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 -
задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду
м. Львова від 04 квітня 2014 року в частині
визнання неправомірними дій
директора Львівської філії Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Укрспецторг Груп» Тенети Андрія
Володимировича під час організації і
реалізації на прилюдних торгах
нерухомого майна, а саме трикімнатної
квартири загальною площею 73,6 кв. м. за
адресою АДРЕСА_1, право власності і
право користування на яке має
малолітня дитина, без попередньої
згоди і отримання дозволу органів
опіки та піклування - скасувати та
постановити нову ухвалу про відмову у
задоволенні цієї вимоги.

В іншій частині ухвалу залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:
А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин