У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Закропивного О.В., Лесько А.О., Луспеника
Д.Д.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за заявою ОСОБА_4 про
скасування рішення постійно діючого
третейського суду «Перший
Міжрегіональний Арбітраж» від 18
листопада 2008 року у справі за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про розірвання
договору купівлі-продажу будинку,
визнання права власності, за
касаційною скаргою представника
ОСОБА_4 - ОСОБА_7, на ухвалу апеляційного
суду Запорізької області від 12 лютого
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2011 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із заявою про визнання недійсним
та скасування рішення постійно діючого
третейського суду «Перший
Міжрегіональний Арбітраж» від 18
листопада 2008 року у справі за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про розірвання
договору купівлі-продажу житлового
будинку АДРЕСА_1, укладеного 16 жовтня 2008
року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6

В обґрунтування заяви зазначив, що цим
рішенням вказаний договір
купівлі-продажу розірвано, визнано за
ОСОБА_5 право власності на даний
будинок та зобов'язано Орендне
підприємство Запорізьке міжміське
бюро технічної інвентаризації
скасувати реєстрацію права власності
ОСОБА_8 на спірний будинок та
зареєструвати право власності на
вказане майно за ОСОБА_5 На час
ухвалення рішення третейським судом
власником спірного будинку на підставі
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно від 21 серпня 2007 року був
його батько - ОСОБА_8, якого не було
залучено до участі у справі. Крім того,
договір купівлі-продажу б/н від 29
серпня 2007 року, за яким ОСОБА_8 продав, а
ОСОБА_5 купив житловий будинок, не був
нотаріально посвідчений, не визнавався
дійсним за рішенням суду, а тому є
нікчемним.

Крім того, на час ухвалення рішення
третейським судом будинок
АДРЕСА_1 був предметом спору при
розгляді справи за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_8 про поділ майна, у зв'язку з чим
ухвалою Запорізького районного суду
від 31 серпня 2007 року було вжито заходи
забезпечення позову шляхом накладення
арешту на майно.

Посилаючись на те, що вказаний будинок
не міг бути предметом договору
купівлі-продажу б/н від 16 жовтня 2008
року, оскільки ОСОБА_5 не мав права
відчужувати його ОСОБА_6, просив суд
визнати недійсним та скасувати рішення
постійно діючого третейського суду
«Перший Міжрегіональний Арбітраж» від
18 листопада 2008 року.

Справа розглядалася судами
неодноразово.

Ухвалою Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 25 грудня
2013 року заяву ОСОБА_4 задоволено
частково.

Скасовано рішення постійно діючого
третейського суду «Перший
Міжрегіональний Арбітраж» від 18
листопада 2008 року по справі
№ 230850 про розірвання договору
купівлі-продажу б/н від 16 жовтня
2008 року, що був укладений між ОСОБА_5
та ОСОБА_6 та визнання права приватної
власності ОСОБА_5 на житловий будинок
літ. А-2 з підвалом літ. Пд., з верандою
літ. А та ганком літ. Кр., загальною
площею 171,1 кв. м, у тому числі
житловою площею 47,1 кв. м, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1. У
задоволенні вимоги про зобов'язання
реєстраційної служби Запорізького
міського управління юстиції скасувати
реєстрацію права власності за ОСОБА_5
відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької
області від 12 лютого 2014 року
ухвалу місцевого суду скасовано та
постановлено нову ухвалу, якою у
задоволенні заяви ОСОБА_4 відмовлено.
Скасовано арешт, накладений на майно, а
саме на житловий будинок АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4
- ОСОБА_7, посилаючись
на неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати ухвалу апеляційного суду та
залишити в силі ухвалу суду першої
інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувана
судова ухвала постановлена з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а доводи скарги
цих висновків не спростовують.

Зокрема, суд апеляційної інстанції,
перевіряючи законність та
обґрунтованість ухвали суду першої
інстанції, на підставі належним чином
оцінених доказів, поданих сторонами
(ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного
висновку про те, що заява ОСОБА_4 не
підлягає задоволенню, керуючись при
цьому нормами ст. ст. 319, 328 ЦК України,
ст. ст. 2, 5, 51 Закону України «Про
третейські суди».

Ураховуючи викладене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу і залишити судову
ухвалу апеляційної інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 -
ОСОБА_7, відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Запорізької
області від 12 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
О.В. Закропивний

А.О. Лесько

Д.Д. Луспеник