Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц/778/2295/14
Головуючий у 1 інстанції: Макаров В.О.
Суддя-доповідач: Кухар С.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2014 року

місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого, судді:Онищенко
Е.Асуддів:Ломейко В.О. Кухаря С.В.при
секретаріКамінській О.Є.розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення Орджонікідзевського
районного суду м.Запоріжжя від 03 квітня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_6 про розподіл спільного майна
набутого у шлюбі, та за зустрічною
позовною заявою ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про
поділ спільного майна, -

В С Т
А Н О В И Л А:

У серпні 2013 року ОСОБА_5 звернувся до
суду з вказаним позовом посилаючись на
те, що 14.08.1985 року він уклав шлюб з
ОСОБА_6 Шлюбні стосунки між ним та
відповідачкою були припинені в 2013 році.
У сумісному шлюбі, восени 2012 року ними
була придбана двокімнатна квартира за
адресою АДРЕСА_1.

Посилаючись на ч. І ст. 60, ст. 63, ст. 68, ст.
69, ч. І ст. 70 СК України, ОСОБА_5 просив
суд розділити майно, що знаходиться в
спільній сумісній власності, а саме
житлову квартиру за адресою АДРЕСА_1,
визнавши за ним право власності на ?
частину зазначеної квартири, та судові
витрати покласти на відповідача.

Також, під час розгляду цивільної
справи відповідач ОСОБА_6 звернулась до
суду із зустрічною позовною заявою до
ОСОБА_5 про поділ спільного майна.

В обґрунтування позовних вимог
зазначила, що 14.08.1985 року вона уклала
шлюб з ОСОБА_5 У період шлюбу була
придбана двохкімнатна квартира за
адресою АДРЕСА_1, а також гараж у
обслуговуючому гаражному кооперативі
"Чайка-1", який таємно без її згоди був
проданий відповідачем влітку 2013 року.
Для придбання вищезазначеної квартири
ОСОБА_6 частину грошей, а саме 150 000 грн.
позичала у своєї подруги ОСОБА_7

Посилаючись на ст. 60, ч.4 ст. 65, ст. 69, ст.70
СК України, ОСОБА_6 просила суд поділити
спільне сумісне майно з відступом від
засади рівності часток, виділивши
таким чином їй та визнавши за нею право
власності на 2/3 частини квартири
АДРЕСА_1, виділивши за відповідачем та
визнавши за ним право власності на 1/3
частини вищезазначеної квартири, крім
того просила суд стягнути з ОСОБА_5 на
її користь 75 000 грн. - компенсації для
оплати за договором позики від 10.10.2012
року.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м.Запоріжжя від 03 квітня
2014 року позов задоволено частково.
Розділено майно, що знаходиться в
спільній сумісній власності, а саме
житлову квартиру за адресою АДРЕСА_1,
визнавши за ОСОБА_5. право власності на
1/3 частини квартири АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_6, до ОСОБА_5, про
поділ спільного майна - задоволено.

Поділено спільне сумісне майно з
відступом від засади рівності часток,
виділивши та визнавши за ОСОБА_6, право
власності на 2/3 частини квартири
АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_5, на користь
ОСОБА_6, 75 000 (сімдесят п'ять тисяч) грн. -
компенсації за договором позики від
10.10.2012 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове яким відмовити в
задоволенні зустрічного позову, його
позовні вимоги просить задовольнити у
повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Як встановлено судом, 14.08.1985 року
сторони уклали шлюб. Шлюбні стосунки
між ними на даний час припинені.

25.10.2012 року у сумісному шлюбі була
придбана двокімнатна квартира за
адресою АДРЕСА_1. Покупцем за договором
купівлі продажу вказаної квартири
ОСОБА_6 (а.с. 71-72).

Факт придбання квартири в період
сумісного проживання сторонами не
оспорюється.

Таким чином, квартира є спільною
власністю сторін.

Відповідно до ст.60, 69, 70 Сімейного
кодексу України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу),
дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності, у разі поділу
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними або шлюбним договором.
Аналогічні приписи містяться у статтях
368 та 372 Цивільного кодексу України.

При вирішенні спору про поділ майна суд
може відступити від засад рівності
часток подружжя за обставин, що мають
істотне значення, зокрема, якщо один із
них не дбав про матеріальне
забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи
пошкодив спільне майно, витрачав його
на шкоду інтересам сім'ї.

За рішенням суду частка майна дружини,
чоловіка може бути збільшена, якщо з
нею, ним проживають діти, а також
непрацездатні повнолітні син, дочка, за
умови, що розмір аліментів, які вони
одержують, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного,
духовного розвитку та лікування (ч.3
ст.70 СК).

Отже наведені норми передбачають,
зокрема, що в окремих випадках суд при
визначенні часток у спільному
сумісному майні подружжя і його поділі,
може відступити від начала рівності
часток подружжя, враховуючи інтереси
неповнолітніх дітей, непрацездатних
повнолітніх дітей або інтереси одного
із подружжя, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. 19-1 Закону України
«Про кооперацію» член
житлово-будівельного,
дачно-будівельного,
гаражно-будівельного, житлового,
дачного, гаражного чи іншого
відповідного кооперативу має право
володіння, користування, а за згодою
кооперативу - і розпоряджання
квартирою, дачею, гаражем, іншою
будівлею, спорудою або приміщенням
кооперативу, якщо він не викупив це
майно.

У разі викупу квартири, дачі, гаража,
іншої будівлі, споруди або приміщення
член житлово-будівельного,
дачно-будівельного,
гаражно-будівельного, житлового,
дачного, гаражного кооперативу чи
іншого відповідного кооперативу стає
власником цього майна. Право власності
на таке майно у члена кооперативу
виникає з моменту державної реєстрації
цього права відповідно до закону.
(відповідні зміни у вказану норму
закону набули чинності 04.08.2013 року).

Сторони посилаються, що реалізація
гаража відбулась 22.08.2013 року.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог. Доказування
не може ґрунтуватись на припущеннях.
Статтями 58, 59 ЦПК України передбачено
поняття належності та допустимості
доказів.

В матеріалах справи відсутній як
договір купівлі-продажу гаража, докази
вартості його реалізації, його
технічні характеристики, як об'єкту
власності, так і докази того, що ОСОБА_5
викупив у кооперативу гараж та
зареєстрував своє право власності на
нього.

Так, наявність в матеріалах справи
листа Голови правління обслуговуючого
гаражного кооперативу «Чайка-1» до суду
(а.с. 49) відповідно до якого він чув що
гараж був проданий за 4000 доларів США, не
є доказом вартості реалізованого
майна.

Будь-яких доказів вартості вказаного
гаражу для врахування його вартості
при поділі майна подружжя не надано.

Окрім цього, відповідно до ч.2 ст. 65 СК
України дружина, чоловік має право на
звернення до суду з позовом про
визнання договору недійсним як такого,
що укладений другим із подружжя без її
згоди, якщо цей договір виходить за
межі дрібного побутового.

Між тим, укладений без згоди колишньої
дружини договір купівлі-продажу
гаражу, на наявність якого посилається
ОСОБА_6, в порядку ч. 2 ст. 65 СК України
нею не оспорювався і вимоги про
повернення гаражу внаслідок
недійсності такої угоди в якості
способу захисту порушеного права нею
не заявлялись, як не заявлялись і
вимоги про стягнення з відповідача на
користь позивачки компенсації
вартості 1/2 частки вказаного гаража.

Таким чином, у матеріалах справи
відсутні жодні дані про те, що
відповідач не дбав про матеріальне
забезпечення сім'ї, приховав, знищив
або пошкодив спільне майно, витрачав
його на шкоду інтересам сім'ї, чи не
сплачував аліменти на утримання
неповнолітніх дітей або їх розмір
недостатній для забезпечення їхнього
фізичного, духовного розвитку та
лікування.

З огляду на наведене, висновок
районного суду про наявність підстав
для збільшення частки дружини у праві
спільної сумісної власності подружжя є
необґрунтованим.

Згідно зі ст. 61 СК України об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя може бути будь-яке майно, за
винятком виключеного з цивільного
обороту. Об'єктом права спільної
сумісної власності є заробітна плата,
пенсія, стипендія, інші доходи,
одержані одним із подружжя.

У Постанові Пленуму Верховного Суду
України № 11 від 21 грудня 2007 року "Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" зазначено, що
при вирішенні спорів між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно
до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути
будь-які види майна, за винятком тих,
які згідно із законом не можуть їм
належати (виключені з цивільного
обороту), незалежно від того, на ім'я
кого з подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

Спільною сумісною власністю подружжя,
зокрема, можуть бути: квартири, жилі й
садові будинки; земельні ділянки та
насадження на них, продуктивна і робоча
худоба, засоби виробництва,
транспортні засоби; грошові кошти,
акції та інші цінні папери,
паєнакопичення в житлово-будівельному,
дачно-будівельному,
гаражно-будівельному кооперативі;
грошові суми та майно, належні подружжю
за іншими зобов'язальними
правовідносинами, тощо.

До складу майна, що підлягає поділу
включається загальне майно подружжя,
наявне у нього на час розгляду справи,
та те, що знаходиться у третіх осіб. При
поділі майна враховуються також борги
подружжя та правовідносини за
зобов'язаннями, що виникли в інтересах
сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК) .

Вирішуючи питання про поділ майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, зокрема
неподільної речі, суди мають
застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71
СК щодо обов'язкової згоди одного з
подружжя на отримання грошової
компенсації та попереднього внесення
другим із подружжя відповідної
грошової суми на депозитний рахунок
суду.

За відсутності такої згоди присудження
грошової компенсації може мати місце з
підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови
звернення подружжя (одного з них) до
суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та
попереднього внесення на депозитний
рахунок суду відповідної грошової
суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив
таких дій, а неподільні речі не можуть
бути реально поділені між ними
відповідно до їх часток, суд визнає
ідеальні частки подружжя в цьому майні
без його реального поділу і залишає
майно у їх спільній частковій
власності.

Рівність прав кожного із подружжя на
володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності
(якщо інше не встановлено домовленістю
між ними) та необхідність взаємної
згоди подружжя на розпорядження
майном, що є об'єктом права його
спільної сумісної власності,
передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.

Згідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Набуття майна за час шлюбу створює
презумпцію виникнення права спільної
сумісної власності.

Таким чином придбана в період шлюбу
сторонами спірна квартира є спільною
сумісною власністю подружжя і
враховуючи відсутність підстав для
відходу від рівності часток належить
їм порівну.

Окрім цього, з матеріалів справи
вбачається, що суму грошових коштів
згідно з розпискою отримала ОСОБА_6 від
ОСОБА_7 (а.с. 42), ОСОБА_5 не є стороною
спірного договору. Також у розписці не
зазначено про солідарний обов'язок.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо
одним із подружжя укладено договір в
інтересах сім'ї, то гроші інше майно, в
тому числі гонорар, виграш, які були
одержані за цим договором, є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя.

Згідно із ч. 4 ст. 65 СК України договір,
укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї.

Аналіз зазначених норм матеріального
права надає підстави для висновку, що
при покладення обов'язку на одного з
подружжя, який не був стороною у
договорі позики, доказуванню підлягає
укладення договору позики та отримання
позики для потреб та в інтересах сім'ї.

Факт перебування відповідачів на час
укладення договору позики у шлюбі не є
безумовною підставою для солідарної
відповідальності.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених законом.

Позивач не надав належних, допустимих
та переконливих доказів про укладення
договору позики в інтересах сім'ї.
Текст самої розписки про отримання
коштів для придбання квартири, не може
бути доказом того, що передані за нею
кошти були витрачені саме на придбання
спірної квартири.

В матеріалах справи відсутні докази, що
отримавши за 15 днів до купівлі квартири
кошти за розпискою ОСОБА_6 їх витратила
на її придбання, а не на будь-які інші
цілі, та і чи взагалі їх витрачала,
відсутні і докази, що до даного спору в
суді ОСОБА_5 взагалі знав про наявність
такої розписки, і про отримання коштів
від ОСОБА_7

Тому наявність в матеріалах справи
вказаної розписки датованої 10.10.2012
роком жодним чином не впливає на суть
даного спору. Вказана розписка в разі
доведеності її дійсності має правові
наслідки лише для осіб які є сторонами
за цим договором позики.

За таких обставин рішення суду
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про задоволення позову
ОСОБА_5, часткове задоволення позову
ОСОБА_6 та визнання за ОСОБА_5 та за
ОСОБА_6 право власності за кожним
окремо по ? частці квартири АДРЕСА_1. В
решті позову ОСОБА_6 необхідно
відмовити з вказаних підстав.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 316, 317 ЦПК України,
колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 03 квітня 2014 року у
цій справі скасувати та ухвалити нове
рішення.

Позов ОСОБА_5 задовольнити. Позов
ОСОБА_6 задовольнити частково.

Розділити квартиру АДРЕСА_1, яка є
об'єктом спільної сумісної власності
подружжя. Визнати за ОСОБА_5 та за
ОСОБА_6 право власності за кожним
окремо по ? частці квартири АДРЕСА_1.

В решті позову ОСОБА_6 відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: