Єдиний унікальний номер 0522/681/12
Номер провадження 22-ц/775/4210/2014
Головуючий в 1 інстанції: Ткаченко Л.В.
Доповідач: Халаджи О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 червня 2014 року

Апеляційний суд Донецької області в
складі:

Головуючого судді Бугрим Л.М.

суддів Халаджи О.В., Гапонова А.В.

при секретарі Лавицькому Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення
Калінінського районного суду м.
Донецька від 03 червня 2013 року по справі
за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
треті особи: приватний нотаріус
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_5, орган опіки та
піклування виконавчого комітету
Калінінської районної у м. Донецьку
ради, про усунення перешкод у
користуванні житловим приміщенням та
виселення, за зустрічним позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_2,
ОСОБА_3, орган опіки та піклування
виконавчого комітету Калінінської
районної у м. Донецьку ради, - про
визнання недійсним договору дарування
та свідоцтва про право власності на
нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Калінінського районного суду
м. Донецька від 03 червня 2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
усунення перешкод у користуванні
житловим приміщенням та виселення,
відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено,
визнано недійсним договір дарування
квартири та свідоцтво про право
власності не нерухоме майно.

Не погодившись з вказаним рішенням
ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали
апеляційну скаргу, в якій зазначили, що
судом неправильно застосовано до
спірних правовідносин ЗУ «Про
приватизацію державного житлового
фонду», оскільки спірна квартира є
кооперативною. Відмовляючи у
задоволенні первісного позову, суд не
врахував, що вони є власниками
квартири, відповідач не є членом їх
сім'ї, проживання ОСОБА_4 з дитиною
порушує їх право власності. Просили
рішення суду першої інстанції
скасувати, задовольнити їх позов у
повному обсязі, а у задоволенні
зустрічного позову відмовити.

Апелянти та їх представник у судовому
засіданні доводи апеляційної скарги
підтримали та просили її задовольнити
у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні
проти задоволення апеляційної скарги
заперечувала та просила залишити
рішення суду першої інстанції без змін.

Представник третьої особи органу опіки
та піклування виконавчого комітету
Калінінської районної у м. Донецьку
ради та прокурор на боці ОСОБА_4 у
судовому засіданні також проти
задоволення апеляційної скарги
заперечували та просила залишити
рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю - доповідача,
з'явившихся сторін та їх представників,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши докази, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню виходячи з наступного.

Згідно із ст. 309 ЦПК України, підставами
для скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
або зміни рішення суду є, в тому числі:
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Із матеріалів справи вбачається, що у
вересні 2012 року ОСОБА_2, ОСОБА_3
звернулися до суду із позовом до ОСОБА_4
про усунення перешкод у користуванні
квартирою АДРЕСА_1, зняття із
реєстрації та виселення, посилаючись
на те, що квартира належить їм на
підставі договору дарування від 18
січня 2012 року, а відповідач разом із
малолітнім сином ОСОБА_8 займає жиле
приміщення без належних правових
підстав, що перешкоджає їм у здійсненні
права власності на житло.

У листопаді 2012 року ОСОБА_4 звернулася
до суду із зустрічним позовом до
ОСОБА_1, Головного управління
благоустрою та комунального
обслуговування Донецької міської ради
про визнання недійсним договору
дарування квартири АДРЕСА_1, укладеного
між ОСОБА_1 й ОСОБА_2, ОСОБА_3 18 січня 2012
року, та свідоцтва про право власності
на квартиру, видане на ім'я ОСОБА_1

В обґрунтування вимог зазначала, що її
мати ОСОБА_1 у порушення передбаченого
Законом України «Про приватизацію
державного житлового фонду» порядку
одноособово отримала у власність
квартиру АДРЕСА_1 без її згоди як члена
сім'ї. Крім того, подальше відчуження
житла, право на користування яким має
малолітній ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, не
узгоджується із вимогами Закону
України «Про основи соціального
захисту бездомних і безпритульних
дітей», оскільки оспорюваний правочин
укладено без згоди органу опіки та
піклування.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1,
є кооперативною.

Цей факт підтверджується листом
Управління комунальних ресурсів (а.с. 83)
довідкою житлово-будівельного
кооперативу "Мир-21" про внесення у 1979
році пайового внеску в повному розмірі
ОСОБА_9 й ОСОБА_10, тобто батьками
апелянтів. ОСОБА_4 у судовому засіданні
також визнала факт, що спірна квартира
є кооперативною.

Згідно свідоцтва про право власності
на нерухоме майно від 19 грудня 2011 року
ОСОБА_1 отримала у власність квартиру
АДРЕСА_1 на підставі рішення
виконавчого комітету Калінінської
районної ради у м. Донецьку від 09
листопада 2011 року №328/5 (а.с. 105).

За договором дарування від 18 січня 2012
року ОСОБА_1 передала квартиру в дар
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 10-13).

На підставі ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Член житлово-будівельного (житлового)
кооперативу має право володіння і
користування, а за згодою кооперативу -
і розпоряджання квартирою, яку він
займає в будинку кооперативу, якщо він
не викупив її. У разі викупу квартири
член житлово-будівельного (житлового)
кооперативу стає її власником (ч.ч. 2, 3
ст. 384 ЦК ).

Член ЖБК, який повністю вніс свій
пайовий внесок за квартиру, надану йому
у користування, набуває право
власності на квартиру і вправі
розпоряджатись нею на свій розсуд.

Оскільки за життя батьки ОСОБА_1 не
зареєстрували своє право власності на
кооперативну квартиру, то таке право
було реалізоване їх донькою через
виконавчий комітет, який і виніс
рішення від 09 листопада 2011 року №328/5
(а.с. 105).

Згідно з Законом України від 19 червня
1992 року № 2482-ХІІ "Про приватизацію
державного житлового фонду" (далі -
Закон № 2482-ХІІ), який застосував суд при
вирішенні справи, цей Закон визначає
правові основи приватизації житла, що
знаходиться в державній власності.
Тобто до спорів щодо права власності на
кооперативну квартиру не підлягає
застосуванню.

Проте суд першої інстанції, визнаючи
недійсним свідоцтво про право
власності на нерухоме майно, видане 19
грудня 2011 року Головним управлінням
благоустрою та комунального
обслуговування Донецької міської ради
ОСОБА_1 (ас. 105), зазначені обставини та
вимоги закону залишив поза увагою.

Відтак позовні вимоги ОСОБА_4 про
визнання вказаного свідоцтва про право
власності недійсним з підстав
порушення вимог частини 2 ст. 8 Закону №
2482-ХІІ, якою передбачена передача
займаних квартир (будинків) в спільну
сумісну або часткову власність за
письмовою згодою всіх повнолітніх
членів сім'ї, які постійно мешкають в
даній квартирі (будинку), в тому числі
тимчасово відсутніх, за якими
зберігається право на житло, не
підлягають задоволенню.

Правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Стаття 319 ЦК України наголошує, що
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Враховуючи, що ОСОБА_1 на підставі
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно була власником спірної
кооперативної квартири, вона
скористалась законним правом щодо
розпорядження своїм майном,
подарувавши 18 січня 2012 року ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 Договір дарування посвідчений
приватним нотаріусом Донецького
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
зареєстрований у реєстрі за № 115 (ас.
10-11).

Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин) (ст. 215 ЦК).

Згідно зі ст. 18 Закону України від 26
квітня 2001 року № 2402-ІИ "Про охорону
дитинства", ст. 12 Закону України від 02
червня 2005 року № 2623-ІУ "Про основи
соціального захисту бездомних осіб і
безпритульних дітей", органи опіки та
піклування зобов'язані здійснювати
контроль за додержанням батьками або
особами, які їх замінюють, майнових та
житлових прав дітей при відчуженні
жилих приміщень та купівлі нового
житла.

Для вчинення будь-яких правочинів щодо
нерухомого майна, право власності на
яке або право користування яким мають
діти, необхідний попередній дозвіл
органів опіки та піклування, що
надається відповідно до закону.
Посадові особи органів опіки та
піклування несуть персональну
відповідальність за захист прав та
інтересів дітей при наданні дозволу на
вчинення правочинів щодо нерухомого
майна, яке належить дітям.

Отже за змістом цих норм закону
попередній дозвіл органів опіки та
піклування необхідний для вчинення
будь-яких правочинів щодо нерухомого
майна, право власності на яке або право
користування яким мають діти, батьками
або особами, які їх замінюють.

Як установлено судом, власник ОСОБА_1 не
відноситься до кола цих осіб.

За таких обставин та з урахуванням норм
закону щодо захисту права власності
попередній дозвіл органів опіки та
піклування для вчинення правочину щодо
розпорядження своїм майном не
потрібен.

За змістом ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Оскільки права членів сім'ї колишнього
власника є похідними від прав власника,
то з припиненням для власника права
власності на жиле приміщення члени
його сім'ї також втрачають право
користування цим приміщенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, та в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Відповідачка ОСОБА_4 у судовому
засіданні не надала жодного належного
доказу на підтвердження своїх родинних
стосунків між нею та ОСОБА_1 Як
стверджує сама ОСОБА_1 та треті особи
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_4 не знаходиться
з ними у родинному зв'язку та була
зареєстрована та проживала у спірній
квартирі з 10 років, а потім
зареєструвала у квартирі і свого сина
ОСОБА_8 (а.с. 27).

Таким чином ОСОБА_4 та її син проживали
у спірній квартирі як наймачі, на
підставі ст. ст. 158-160 ЖК України, тобто
на підставі договору найму жилого
приміщення, укладеного на невизначений
строк.

На підставі ст. 814 ЦК України у разі
зміни власника житла, переданого у
найм, до нового власника переходять
права та обов'язки наймодавця.

У відповідності до ч. 3 ст. 168 ЖК України
договір найму жилого приміщення,
укладений на невизначений строк, може
бути розірвано за вимогою наймодавця,
якщо жиле приміщення, займане наймачем,
необхідне для проживання йому та
членам його сім'ї. У цьому випадку
власник будинку (квартири) повинен
попередити наймача про наступне
розірвання договору за три місяці.

За змістом ст. 7 Закону України від 11
грудня 2003 року № 1382-ІУ «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» зняття з
реєстрації місця проживання може бути
здійснено на підставі рішення суду
виключно про: 1 ) позбавлення права
власності на житлове приміщення; 2)
позбавлення права користування
житловим приміщенням; 3) визнання особи
безвісно відсутньою; 4) оголошення
фізичної особи померлою.

На підставі приведених вище норм до
позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 після
укладеного договору дарування
перейшли права та обов'язки наймодавця
і оскільки останні у судовому
засіданні не довели, що жиле
приміщення, займане наймачем,
необхідне для проживання їм та членам
їх сімей, а також що є підстави
передбачені ч. 4 ст. 168 ЖК України для
розірвання договору найму, тому за
таких обставин позовні вимоги про
усунення перешкод у користуванні
житлом та виселення ОСОБА_4 разом із її
неповнолітньою дитиною 2011 року
народження, не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, апеляційний суд
визнає, що суд першої інстанції неповно
з'ясував обставини справи, зробив
висновки, що не відповідають
обставинам справи, не визначився з
характером спірних правовідносин та
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин, що
призвело до неправильного вирішення
справи. Колегія суддів вважає за
необхідне скасувати оскаржене рішення,
та відмовити у повному обсязі як у
задоволенні позову ОСОБА_2 і ОСОБА_11, а
також у зустрічного позову ОСОБА_4

Керуючись ст. ст. 303, 304, 309, 314, 316 ЦПК
України, апеляційний суд

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Калінінського районного суду
м. Донецька від 03 червня 2013 року
скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, про усунення перешкод у
користуванні житловим приміщенням та
виселення та зустрічного позову ОСОБА_4
до ОСОБА_1 про визнання недійсним
договору дарування та свідоцтва про
право власності на нерухоме майно
відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили після його проголошення
та може бути оскаржено в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Судді: