Номер провадження: 22-ц/785/5223/14
Номер справи місцевого суду: 506/1170/13-ц
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Станкевич В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Станкевича
В.А.

суддів - Варикаші
О.Д.

- Ступакова
О.А.

при секретарі -
Стадніченко А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовною
заявою Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_3, про стягнення
заборгованості, за апеляційною скаргою
представника Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» Шуліки Аліни
Володимирівни на рішення
Красноокнянського районного суду
Одеської області від 20 березня 2014 року,
-

встановила:

Позивач звернувся в суд з позовом до
відповідача, про стягнення
заборгованості, посилаючись на те, що
10.12.2007р. між сторонами був укладений
договір б/н, згідно якого, відповідач
отримав від позивача кредитні кошти у
розмірі 250,00грн., у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку, зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36%
на рік, на суму залишку заборгованості
за кредитом.

Позивач свої зобов'язання виконав в
повному обсязі, надавши кредитні кошти,
однак, відповідач не надавав своєчасно
банку грошові кошти для погашення
заборгованості за кредитом, а тому, за
розрахунками позивача, має
заборгованість за кредитним договором
на загальну суму 12 245,26 грн., в тому
числі: 3 318,17 грн. - заборгованість за
кредитом; 5 976,53 грн. - заборгованість по
процентам за користування кредитом; 1
891,26 грн. - заборгованість по комісії за
користування кредитом; 500,00 грн. - штраф
(фіксована частина); 559,30 грн. - штраф
(процентна складова), що і спонукало
позивача на звернення до суду.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, надавши,
відповідно до 4.2 ст. 158 ЦПК України,
клопотання про розгляд справи за його
відсутності, а тому справа розглянута
без його присутності, що не суперечить
положенням ст. 169 ЦПК України./а.с. 34-35/

Відповідач та його представник в
судовому засіданні проти позову
категорично заперечували, пояснюючи
суду, що отримавши кредитні кошти, він
намагався їх повернути, і протягом 2008
року здійснював відповідні платежі,
але банк, використовуючи ' своє більш
вигідне положення, зараховував їх в
основному лише на відсотки і інші
платежі. Під кінець 2008 року він став
безробітним, а тому не зміг сплачувати
банку грошові внески за кредит та
відсотки, в зв'язку з чим в січні 2009 року
отримав від банку листа «погрозливого
характеру».

За твердженням відповідача та його
представника, кредитний договір був
укладений лише на один рік, а отже банк
ще в 2009 році мав - би вже звернутись до
суду з відповідним позовом, однак
кредитодавець незаконно і
безпідставно «автоматично»
продовжував строк дії договору, з метою
«щонайбільших нарахувань штрафних
санкцій та відсотків», а тому вони
просили відмовити в задоволенні
позовних вимог в повному обсязі, в
зв'язку з пропуском строку позовної
давності.

Рішенням Красноокнянського районного
суду Одеської області від 20 березня 2014
року в задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приват Банк» до ОСОБА_3, про
стягнення заборгованості відмовлено
повністю.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування рішення суду та
ухвалення нового рішення, яким позовні
вимоги Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» задовольнити в повному
обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах заявлених вимог і доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 10.12.2007р. між
сторонами був укладений договір б/н,
згідно якого, відповідач отримав від
позивача кредитні кошти у розмірі 250,00
грн., у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку,
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 36% на рік, на суму
залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно п. 6.5. клієнт зобов'язався
погашати заборгованість за кредитним
лімітом, процентам за його
використання, по пере розходу
платіжного ліміту, а також сплачувати
комісію на умовах, передбачених
кредитним договором, Правилами
користування платіжними картками та
Тарифами.

Зобов'язання, згідно ст. 526 ЦК України,
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

За таких обставин, заборгованість
відповідача за кредитним договором від
10.12.2007р. року у загальному розмірі
становить 12 245,26 грн., в тому числі: 3 318,17
грн. - заборгованість за кредитом; 5
976,53грн. - заборгованість по процентам
за користування кредитом; 1 891,26 грн. -
заборгованість по комісії за
користування кредитом; 500,00 грн. - штраф
(фіксована частина); 559,30 грн. - штраф
(процентна складова)

У відповідності до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до положень ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію або
утриматись від певної дії, а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку.

Суд першої інстанції відмовляючи в
задоволенні позовних вимог послався на
ст. 256 ЦК України де зазначено, що
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Стаття 257 ЦК України
встановлює, що загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Статтею 258 ЦК України передбачено, що
позовна давність в один рік
встановлюється, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 259 ЦК України позовна
давність, встановлена законом, може
бути збільшена за домовленістю сторін.

В кредитному договорі від 10.12.2007 року не
передбачено продовження строку
позовної давності.

Відповідно до матеріалів справи та
норм ст. ст. 257, 260, 261 ЦК України строк
позовної давності за вимогами ПАТ КБ
«ПриватБанк» становить три роки.

Відповідно до ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Відповідач звернувся до суду з заявою
про застосування строку позовної
давності (а.с. 48-50).

Останнє здійснення плати грошових
коштів за кредитом ОСОБА_3 відбулося
наприкінці 2008 року, що підтверджується
розрахунком заборгованості та
попередженням направленим банком на
адресу відповідача у 2009 році (а.с. 5, 47).

Крім того суд першої інстанції
послався на те, що п. 3.1.3 розділу 2 Умов і
правил надання банківських послуг
передбачено, що по закінченню строку
дії картки, вона продовжується банком
на новий термін (шляхом надання клієнту
картки з новим строком дії), якщо раніше
не надходило письмової заяви клієнта
про закриття картрахунку, а також при
умові наявності грошових коштів на
картрахунку, для оплати послуг по
виконанню розрахункових операцій. Хоча
відповідач заяви про закриття
карткового рахунку не подавав, проте
коштів на рахунку для оплати послуг по
виконанню розрахункових операції не
мав, наявну заборгованість по кредиту
не погасив, і картка з січня 2009 року
була заблокована, а тому у банку не було
підстав вважати договір пролонгованим
на невизначений строк./а.с. 12/

На підставі наведеного суд першої
інстанції вважав, що строк позовної
давності за вимогами КБ «ПриватБанк»
почав відраховуватися з початку 2009
року, тобто з дати не оплати чергового
платежу і з цієї дати строк позовної
давності не переривався, оскільки
ОСОБА_3 з 2009 року взагалі не сплачував
кошти за договором.

Позивач звернувся до суду з позовними
вимогами до відповідача тільки 12.12.2013
року (а.с. 2)

На підставі наведеного суд першої
інстанції дійшов до висновку, що строк
позовної давності для вимог ПАТ КБ
«ПриватБанк» сплив в 2012 році.

Колегія суддів не може погодитись з
таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно вимогам ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною вимог, які
встановлені частинами 1-3, 5-6 ст.203 ЦК
України .

Згідно положенням ст. 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
нормам Цивільного кодексу, актам
цивільного законодавства, моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним та відповідати його
внутрішній волі, правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 627 ЦК України встановлено
принцип свободи договору, згідно якому
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначеності умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Крім цього, відповідно до ст. 6 ЦК
України сторони мають право укласти
договір, який не передбачений актами
цивільного законодавства, але
відповідає загальним засадам
цивільного законодавства, сторони
мають право врегулювати у договорі,
який передбачений актами цивільного
законодавства, свої відносини, які не
врегульовані цими актами, відступити
від положень цих актів і врегулювати
свої відносини на власний розсуд, і не
можуть відступити від положень цих
актів, якщо в цих актах прямо вказано
про це, а також у разі, якщо
обов'язковість для сторін положень цих
актів відносин між сторонами.

Таким чином, позивач на момент його
укладення договору не заперечував
свого вільного волевиявлення та своєї
вільної згоди щодо всіх умов даного
Кредитного договору.

Згідно п. 9.12 Умов та правил надання
банківських послуг договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна зі сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
Договору, він автоматично лонгується
на такий же термін.

Відповідач після укладеного договору
від 10.12.2007р. користувався карткою до 2009
року, тобто більш ніж 12 місяців.

Будь-яких заяв до Банку з приводу
припинення дії Договору не надавав.

Згідно ч. 1 ст. 631 ЦК України строком
договору є час, протягом якого сторони
можуть здійснювати свої права і
виконувати свої обов'язки відповідно
до договору.

З матеріалів справи вбачається, і не
заперечується сторонами, що картка
відповідача була дійсна до 2011 року та
він при виконанні своїх обов'язків по
сплаті заборгованості міг нею
користуватися відповідно до
укладеного Договору.

При таких даних не можна вважати, що дія
зазначеного договору припинилася у 2009
році.

Таким чином позивач звернувшись до
суду з позовом до відповідача 12.12.2013
року не пропустив строк позовної
давності.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі наведеного колегія суддів
дійшла висновку, що позовні вимоги ПАТ
КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором в частині стягнення суми: 3
318,17 грн. - заборгованість за кредитом; 5
976,53 грн. - заборгованість по процентам
за користування кредитом; 1 891,26 грн. -
заборгованість по комісії за
користування кредитом підлягають
задоволенню.

Що стосується позовних вимог про
стягнення суми 500,00 грн. - штраф
(фіксована частина); 559,30 грн. - штраф
(процентна складова), то зазначені
позовні вимоги задоволенню не
підлягають з наступних підстав.

Пунктом 8.6 Договору передбачено, що при
порушенні клієнтом строків платежів по
любому з грошових зобов'язань,
передбаченим цим договором більш ніж
на 120 днів. Клієнт зобов'язаний сплатити
Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми
позову. Зазначені у п. 8.6 умови договору
є нікчемними.

Ч. ч. 1,2 ст. 549 ЦК України визначено,
що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Таким чином зазначені позивачем
підстави для стягнення пені на
передбачені ст. 549 ЦК України.

На підставі наведеного, судова колегія,
частково погоджується з доводами
апеляційної скарги та вважає, що
рішення Красноокнянського районного
суду Одеської області від 20 березня 2014
року, в частині відмови в задоволенні
позовних вимог про стягнення суми: 3 318,17
грн. - заборгованість за кредитом; 5 976,53
грн. - заборгованість по процентам за
користування кредитом; 1 891,26 грн. -
заборгованість по комісії за
користування кредитом, необхідно
скасувати, ухваливши в цій частині нове
рішення про задоволення цих позовних
вимог. В іншій частині рішення підлягає
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу представника
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк "Приват Банк" Шуліка
Аліни Володимирівни задовольнити
частково.

Рішення Красноокнянського районного
суду Одеської області від 20 березня 2014
року по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, про
стягнення заборгованості, в частині
відмови в задоволенні позовних вимог
про стягнення суми: 3 318,17 грн. -
заборгованість за кредитом; 5 976,53 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом; 1 891,26 грн. -
заборгованість по комісії за
користування кредитом - скасувати,
ухваливши в цій частині нове рішення
про задоволення цих позовних вимог.

В іншій частині рішення залишити
без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Головуючий:
В.А.
Станкевич

Судді:
О.Д.
Варикаша

О.А.
Ступаков