УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

Головуючого Макарчука М.А., суддів:
Леванчука А.О., Нагорняка В.А.,Маляренка
А.В., Писаної Т.О.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
за касаційною скаргою ОСОБА_6 на
рішення апеляційного суду Донецької
області від 21 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулося до суду з указаним позовом,
мотивуючи свої вимоги тим, що 30
листопада 2007 року між сторонами
укладено кредитний договір, відповідно
до якого відповідач отримав кредит у
розмірі 500 грн зі сплатою 36 % річних на
суму залишку заборгованості за
кредитом. Оскільки ОСОБА_6 зобов'язання
за вказаним договором не виконала, у
неї утворилась заборгованість у
розмірі 16 652,16 грн, яку банк і просив
стягнути на свою користь.

Рішенням Пролетарського районного
суду м. Донецька від 09 грудня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Донецької
області від 21 січня 2014 року рішення
суду скасовано та ухвалено нове
рішення, яким позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ
«Приватбанк» заборгованість за
кредитом у розмірі 3 810,44 грн,
заборгованість по процентам за
користування кредитом у розмірі 11 512,57
грн, штраф (фіксовану частину) у розмірі
500 грн, штраф (процентну складову) у
розмірі 769,15 грн. Вирішено питання
розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, просить рішення апеляційного
суду скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

У поданих до суду запереченнях на
касаційну скаргу представник ПАТ
КБ «Приватбанк» зазначає, що
оскаржуване судове рішення є законними
та обґрунтованими в процесі розгляду
справи апеляційним судом не порушені
норми ні матеріального, ні
процесуального права, а тому рішення
суду апеляційної інстанції необхідно
залишити без змін, а касаційну скаргу
відхилити.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю - доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції з урахуванням заяви
відповідача про застосування строків
позовної давності (а. с. 22) виходив із
обставин, що позов про стягнення
заборгованості подано банком поза
межами строку позовної давності.
Поважних причин пропуску вказаного
строку позивач не навів і не просив
його поновлювати.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про задоволення позову, апеляційний
суд виходив із того, що позивачем не
пропущено строк позовної давності,
оскільки кредитний договір
автоматично пролонговувався.
Позивачем доведено факт неналежного
виконання відповідачем зобов'язання за
кредитним договором та надано
відповідний розрахунок суми
заборгованості.

Проте з таким висновком апеляційного
суду погодитися не можна.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України визначено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Судами встановлено, що 30 листопада 2007
року сторони уклали кредитний договір,
відповідно до якого відповідач отримав
кредит у розмірі 500 грн зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36 % річних на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки.

Позивач свої зобов'язання виконав у
повному обсязі. Відповідачем
зобов'язання за кредитним договором у
повному обсязі не виконані, внаслідок
чого утворилась заборгованість в
розмірі 16652,16 грн, яка складається із
заборгованості за кредитом у розмірі 3
810,44 грн, заборгованості по процентам за
користування кредитом у розмірі 11 512,57
грн, штрафу (фіксованої частини) у
розмірі 500 грн, штрафу (процентної
складової) у розмірі 769,15 грн.

Відповідач заперечувала проти
задоволення позовних вимог внаслідок
пропуску позивачем строку позовної
давності.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до п. 5.4 правил користування
платіжною карткою строк погашення
процентів за кредитом визначено
щомісячними платежами, а строк
погашення кредиту в повному обсязі
визначено останнім днем місяця
вказаного на картці.

Кредитну карту було видано відповідачу
строком на 10 місяців.

З листопада 2008 року боржник почав
порушувати умови кредитного договору,
а в грудні 2008 року припинив сплачувати
заборгованість за кредитом.

Відповідно до ст. 261 ЦК України початок
перебігу позовної давності співпадає з
моментом виникнення у зацікавленої
сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами
кредитора, які випливають з порушення
боржником умов договору (графіка
погашення кредиту) про погашення боргу
частинами (щомісячними платежами)
починається стосовно кожної окремої
частини, від дня, коли відбулося це
порушення.

Позовна давність у таких випадках
обчислюється окремо по кожному
простроченому платежу.

Несплачені до моменту звернення
кредитора до суду платежі підлягають
стягненню у межах позовної давності по
кожному із платежів.

Указана правова позиція висловлена у
постанові Верховного Суду України від
06 листопада 2013 року справа № 6-116цс13.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Вирішуючи спір, суд апеляційної
інстанції, у порушення статей 213, 214, 303,
316 ЦПК України на зазначене уваги не
звернув, не в повній мірі визначився з
правовою нормою, що підлягає
застосуванню, зокрема, не врахував, що
порядок погашення заборгованості
відповідача визначений частинами
(щомісячними платежами), у зв'язку з чим
позовна давність у таких випадках
обчислюється окремо по кожному
простроченому платежу.

Висновок суду першої інстанції про те,
що позивач пропустив строк позовної
давності для звернення до суду,
відповідає вимогам закону та
підтверджено матеріалами справи.

Установивши, що апеляційним судом
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно з законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції
відповідно до ч.1 ст.339 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Донецької
області від 21 січня 2014 року скасувати,
рішення Пролетарського районного суду
м. Донецька від 09 грудня 2013 року
залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. МакарчукСудді:
А.О. Леванчук А.В. Маляренко В.А.
Нагорняк Т.О. Писана