У Х В А Л А

іменем україни

14 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Наумчука М. І.,

суддів: Ізмайлової Т. Л.,
Нагорняка В. А.,

Мостової Г. І.,
Остапчука Д. О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до
виконавчого комітету Полтавської
міської ради, ОСОБА_4, треті особи:
Комунальне підприємство
«Житловоексплуатаційна організація №
2», управління Державної міграційної
служби України в Полтавській області,
про скасування розпорядження органу
приватизації та визнання недійсним
свідоцтва про право власності на житло,
визнання членом сім'ї наймача
(власника), зобов'язання укласти
договір найму житлового приміщення,
вселення до спірної квартири, за
касаційною скаргою виконавчого
комітету Полтавської міської ради на
рішення апеляційного суду Полтавської
області від 18 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до виконавчого
комітету Полтавської міської ради та
ОСОБА_4, у якому просила визнати
приватизацію квартири АДРЕСА_1
недійсною, скасувати свідоцтво про
право власності на житло за № 314 від 20
жовтня 2010 року та вселити її у спірну
квартиру, визнати її членом сім'ї
ОСОБА_4, зобов'язати КП ЖЕО № 2 укласти з
нею договір найму житлового
приміщення, зобов'язати управління
Державної міграційної служби України в
Полтавській області зареєструвати її у
спірній квартирі.

Посилалась на те, що 18 серпня 2009 року
вона на прохання її чоловіка ОСОБА_4,
для оформлення субсидії знялася із
реєстрації за даною адресою, у той же
час залишилась постійно проживати у
спірній квартирі. Скориставшись тим, що
вона знялась із реєстрації, ОСОБА_4
приватизував квартиру і став єдиним її
власником. Вважаючи, що вона має право
на частину даної квартири, просила
задовольнити позов.

Рішенням Київського районного суду
м. Полтави від 28 жовтня 2013 року
в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Полтавської області від 18 грудня
2013 року рішення Київського
районного суду м. Полтави від 28 жовтня
2013 року скасовано та ухвалено
нове рішення про задоволення позову.

Визнано ОСОБА_3 членом сім'ї ОСОБА_4

Скасовано розпорядження
виконавчого комітету Полтавської
міської ради відділу обліку розподілу
та приватизації житла від 20 жовтня 2010
року № 314 у частині передачі ОСОБА_4 у
приватну власність Ѕ частини квартири
АДРЕСА_1.

Скасовано свідоцтво про право
власності на житло від 20 жовтня
2010 року, видане ОСОБА_4 у частині
виділення ОСОБА_4 Ѕ частини
квартири АДРЕСА_1 у приватну власність.

Вселено ОСОБА_3 до квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_3 право власності
на Ѕ частини квартири
АДРЕСА_1.

У решті позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі
виконавчий комітет Полтавської
міської ради, посилаючись на порушення
судом норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права, ухвалене у справі
рішення апеляційного суду вважає
незаконним, просить його скасувати та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що скарга
підлягає задоволенню на таких
підставах.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

За правилами ст. 335 ЦПК України суд
касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив із того,
що позивачка у суді не довела обставин,
на які посилалась як на обґрунтування
своїх вимог.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про задоволення позову, апеляційний
суд виходив із того, що відповідач
приватизував спірну квартиру з
порушенням вимог Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду», оскільки позивачка як член його
сім'ї має право на Ѕ її частини та
повинна була надати письмову згоду на
її приватизацію.

Проте з такими висновками
апеляційного суду погодитися не можна
з огляду на наступне.

Судами встановлено, що з 14 вересня
2005 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у
зареєстрованому шлюбі, який рішенням
Київського районного суду м. Полтави
від 18 травня 2012 року було розірвано. Цим
же рішенням встановлено, що з 2008 року
сторони не проживають як подружжя.

За час перебування у шлюбі ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 була виділена із майна
державного житлового фонду квартира
АДРЕСА_1.

На підставі ордеру на житло від 12
вересня 2006 року позивачка разом із
відповідачем була зареєстрована у
вказаній квартирі.

18 серпня 2009 року на підставі
власноручно поданої заяви позивачка
знялася із реєстрації у спірній
квартирі (а. с. 8).

22 вересня 2010 року ОСОБА_4 звернувся
до відділу приватизації житла із
заявою про передачу у приватну
власність квартири АДРЕСА_1 ( а.с.74).

Із довідки про склад сім'ї наймача
ізольованої квартири від 22 вересня 2010
року вбачається, що ОСОБА_4 є
квартиронаймачем вказаної квартири та
проживає за вказаною адресою один (а. с.
75).

Розпорядженням виконавчого
комітету Полтавської міської ради
відділу обліку розподілу та
приватизації житла від 20 жовтня 2010 року
№ 314 ОСОБА_4 у приватну власність
передано квартиру АДРЕСА_1 та видано
відповідне свідоцтво про право
власності на житло (а. с. 10, 73).

Обґрунтовуючи підставність позову,
ОСОБА_3, посилаючись на те, що знявшись
із реєстрації у зазначеній квартирі у
2009 році, вона продовжувала постійно
проживати із ОСОБА_4 у спірній
квартирі, у зв'язку з чим її письмова
згода як члена сім'ї квартиронаймача є
обов'язковою при передачі спірної
квартири у власність відповідача.

Відповідно до ст. 8 Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду» передача громадянам
займаних ними квартир (будинків)
здійснюється у спільну сумісну або у
спільну часткову власність за
письмовою згодою всіх повнолітніх
членів сім'ї, які постійно мешкають в
даній квартирі (будинку), у тому числі,
тимчасово відсутніх, за якими
зберігається право на житло, з
обов'язковим визначенням
уповноваженого власника квартири
(будинку).

Аналогічне положення міститься і в
п. 4 Положення про порядок передачі
квартир (будинків), жилих приміщень у
гуртожитках у власність громадян,
затвердженого наказом Міністерства з
питань житлово-комунального
господарства України від 16 грудня 2009
року № 396.

Відповідно до ст. 6 Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні»
громадянин України або іноземець чи
особа без громадянства, які постійно чи
тимчасово проживають Україні,
зобов'язані протягом десяти днів після
прибуття до нового місця проживання
зареєструвати місце проживання.

Статтею 3 цього Закону передбачено,
що реєстрація - це внесення інформації
до Єдиного державного демографічного
реєстру про місце проживання або місце
перебування особи із зазначенням
адреси, за якою з особою може вестися
офіційне листування або вручення
офіційної кореспонденції.

За змістом вказаних норм права,
постійним місцем проживання особи є
місце, за яким зазначена особа
зареєстрована у встановленому порядку.

Частиною 2 ст. 64 ЖК України визначено,
що до членів сім'ї наймача належать
дружина наймача, їх діти і батьки.
Членами сім'ї наймача може бути визнано
й інших осіб, якщо вони постійно
проживають разом з наймачем і ведуть з
ним спільне господарство.

Згідно з довідкою про склад сім'ї
наймача ізольованої квартири
(одноквартирного будинку) та займані
ними приміщення від 22 вересня 2010
року № 5589, виданої Розрахунковою
житлово-експлуатаційною дільницею № 6,
у квартирі АДРЕСА_1 мешкає і має право
на житло на момент введення в дію
Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» ОСОБА_4 одноособово (а. с. 75).

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про задоволення позову, на порушення
приписів ст. 303 ЦПК України апеляційний
суд не звернув уваги на те, що на момент
звернення відповідача до відділу
приватизації житла із заявою про
передачу спірної квартири у приватну
власність, позивачка у вказаній
квартирі не проживала, була знята з
реєстраційного обліку у цій квартирі 18
серпня 2009 року та вона не була членом
сім'ї відповідача, а тому її згода на
приватизацію вказаної квартири
відповідачем не потрібна.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд на
зазначене уваги не звернув.

У свою чергу, повно та всебічно
з'ясувавши обставини справи,
дослідивши надані сторонами докази,
вислухавши пояснення сторін, суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку про безпідставність позову.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України,
установивши, що апеляційним судом
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного,
оскаржуване рішення суду апеляційної
інстанції відповідно до приписів ст. 339
ЦПК України підлягає скасуванню із
залишенням у силі рішення суду першої
інстанції.

Разом із тим, відповідно до приписів
ст. 348 ЦПК України підлягає скасуванню і
ухвала Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 10 січня 2014 року
про відмову у відкритті касаційного
провадження у даній справі за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
апеляційного суду Полтавської області
від 18 грудня 2013 року на
підставі п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 339, 348 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу виконавчого комітету
Полтавської міської ради задовольнити.

Ухвалу Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 10 січня 2014 року
скасувати.

Рішення апеляційного суду
Полтавської області від 18 грудня 2013
року скасувати, залишити в силі рішення
Київського районного суду м. Полтави
від 28 жовтня 2013 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М. І. Наумчук

Судді:
Т. Л. Ізмайлова

Г. І. Мостова

В. А. Нагорняк

Д. О. Остапчук