Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2014
сел. Оржиця

Оржицький районний суд Полтавської
області в складі головуючого судді
Грузман Т.В., за участі секретаря
судового засідання Федорини А.А.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Оржицької
селищної ради за участі третіх осіб
ОСОБА_3, виконавчого комітету Оржицької
селищної ради про визнання за
позивачем права на користування
житловим приміщенням та усунення
перешкод у користуванні квартирою,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Оржицького
районного суду з позовом до ОСОБА_2 про
вселення в житлове приміщення.

Позовні вимоги мотивував тим, що 24
квітня 1993 року вона та відповідач
зареєстрували шлюб в Оржицькому
районному відділі РАЦС - актовий запис
№ 13 від 24 квітня 1993 року. ІНФОРМАЦІЯ_3 у
сторін народилась дитина -дочка ОСОБА_4.
У 1999 році сім»я отримала однокімнатну
квартиру за адресою АДРЕСА_1. З моменту
отримання квартири і до 4 квітня 2013 року
позивач проживала разом з відповідачем
та донькою у даній квартирі, хоча з 17
серпня 1990 року зареєстрована в АДРЕСА_3.
У 2012-2013 року стосунки з відповідачем
погіршились, а з квітня 2013 року
відповідач почав чинити перешкоди на
проживання у квартирі. Без відома
позивача змінив замок у вхідних дверях
та чинить перешкоди у проживанні у
квартирі. Оскільки позивач являється
членом сім»ї наймача, то має право на
проживання у квартирі нарівні з ним.
Прохає вселити в спірну квартиру та
стягнути моральну шкоду у розмірі 3000
грн., яку завдано у зв»язку з не
можливістю користуватися житлом.

Ухвалою суду від 18 листопада 2013 року
позовні вимоги в частині стягнення
моральної шкоди залишено без розгляду.

11.12.2013 року позивач подала заяву про
зміну предмету та підстав позову та
зазначила, що їх сім»я отримала
квартиру у 1993 році. На даний час ордер
на квартиру знаходиться у відповідача.
Квартира є неприватизованою та
фактично є власністю «Оржицького
комбінату комунальних підприємств».
Інші мотиви позову є аналогічними
первісним. Прохає визнати за позивачем
право користування жилим приміщенням -
однокімнатною квартирою АДРЕСА_1. Також
прохає зобов»язати ОСОБА_2 не чинити
перешкоди у користуванні житлом,
шляхом надання позивачеві ключа до
замка вхідних дверей.

У судовому засіданні позивач та її
представник заявлений позов
підтримують, вважають, що оскільки
позивач перебуває з відповідачем у
шлюбі, тривалий час проживала у
квартирі за адресою: АДРЕСА_1, то
судовим шляхом ій слід надати право на
користування даним житловим
приміщенням та зобов»язати
відповідача не чинити перешкоди в
користуванні житлом та надати
позивачеві ключі від вхідних дверей.
Щодо реєстрації в іншому місці, то
зазначила, що вказане житло являється
гуртожитком, оскільки вважала, що за
місцем реєстрації забезпечать житлом,
то залишалась там зареєстрована. На
квартирному обліку чоловік стояв як
сімейний чоловік. На даний час доступу
до квартири немає, оскільки чоловік
змінив замок на дверях. Вважає, що має
право проживати у даній квартирі.
Вважає, що на даний час власником
квартири є Оржицька селищна рада.

Представник Оржицької селищної ради та
виконавчого комітету Оржицької
селищної ради вказав, що селищна рада
не заперечує, щоб позивач
користувалась квартирою. По спірним
відносинам може пояснити, що
відповідач з 1991 року знаходився на
квартирному обліку у селищній раді, а у
1993 році його забезпечили житлом.
Документів, що свідчать про те кому
належить квартира у раді немає.

Відповідач позовні вимоги не визнав,
вказав, що відповідач зареєстрована у
м.Черкаси, прав на спірну квартиру
немає ніяких, тому і підстав для
задоволення позову немає. У 1990 році
став у Оржицькій селищній раді на облік
як учасник бойових дій, у 1993 році
створили сім»ю, але квартиру отримав не
на сім»ю, а особисто як пільговик.
Технічний паспорт на квартиру мітить
посилання лише на його прізвище. Площа
квартири є досить малою, щоб її
видавали для сім»ї. Ордер видавася на
одного чоловіка, до нього не були
занесені відомості про інших членів
сім»ї.

Третя особа, що не заявляє позовних
вимог щодо предмету спору підтримала
позовні вимоги позивача. Вважає, що
відповідач повинен забезпечити доступ
позивача до квартири та надати їй ключі
від дверей.

Суд заслухавши сторони, розглянувши
матеріали справи прийшов до слідуючого
висновку.

Позивач та відповідач 24.04.1993 року
уклали шлюб, про що свідчить свідоцтво
про укладення шлюбу серія НОМЕР_1
видане Оржицьким районним відділом
ЗАГС Полтавської області від 24.04.1993
року. У шлюбі народжена дочка ОСОБА_5 (
вказане підтверджено свідоцтвом про
народження та свідоцтвом про шлюб).

Згідно книги реєстрації заяв громадян
про прийом на квартирний облік за
порядковим номером 7 вказано, що
відповідач 11.03. 1991 року взятий на
квартирний облік. Згідно книги
реєстрації ордерів зазначено, що
ОСОБА_2 14.12.1993 року отримав ордер на
квартиру.

Згідно технічного паспорту
виготовленого 17.02.1014 року вказано, що
замовником його є ОСОБА_2, квартира
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
являється однокімнатною загальною
площею 28,4 м3, житлова площа 16,8 кв.м.

Згідно рішення Оржицької районної ради
від 20.04.2005 року у спільну власність
територіальної громади смт.Оржиця
передано майно, що знаходилося на
балансі комбінату комунальних
підприємств, а згідно акту прийому -
передачі на виконання вказаного
рішення від 18.09.2006 року передано не
приватизовані квартири за адресою:
АДРЕСА_1 у комунальну власність
територіальної громади смт.Оржиця.
Інших відомостей у даних актах про
прийом-передачу конкретної квартири у
будинку не зазначено. За інформацією
Оржицької селищної ради № 73/02-45 від
26.02.2014 року вказано, що передане по
акту-прийому передачі майно на балансі
сільської ради не значиться.

Актами проживання від 25.06.2013 року
підтверджено, що позивач не має
доступу до спірного житла. Відповідно
до довідки Оржицької селищної ради №
814/02-23 від 25.06.2013 року позивач з 04.04.2013
року не проживає за адресою: АДРЕСА_1.

Взаємовідносини, що склалися
урегульовані слідуючими нормами
законодавства.

Відповідно до ст.9 ЖК України
громадяни мають право на одержання у
безстрокове користування у
встановленому порядку жилого
приміщення в будинках державного чи
громадського житлового фонду або на
одержання за їх бажанням грошової
компенсації за належне їм для
отримання жиле приміщення для
категорій громадян, визначених
законом, або в будинках
житлово-будівельних кооперативів.
Згідно ст.. 18 ЖК України передбачено, що
управління житловим фондом
здійснюється власником або
уповноваженим ним органом у межах,
визначених власником. За ст. 31 ЖК
України передбачено, що громадяни, які
потребують поліпшення житлових умов,
мають право на одержання у
користування жилого приміщення в
будинках державного або
громадського житлового фонду в
порядку, передбаченому законодавством
Союзу РСР, цим Кодексом та іншими
актами законодавства Української РСР.
Жилі приміщення надаються зазначеним
громадянам, які постійно проживають у
даному населеному пункті (якщо інше
не встановлено законодавством Союзу
РСР і Української РСР), як правило, у
вигляді окремої квартири на сім'ю.
Згідно ч.1. ст. 58 ЖК України на підставі
рішення про надання жилого приміщення
в будинку державного або громадського
фонду виконавчий комітет… селищної
ради видає громадянинові ордер, який є
єдиною підставою для вселення в надане
житлове приміщення. Згідно ч.1 ст. 61 ЖК
України передбачено, що користування
жилим приміщенням у будинках
державного і громадського житлового
фонду здійснюється відповідно до
договору найму житлового приміщення.
Згідно ч.1 ст. 64 ЖК України члени сім»ї
наймача, які проживають разом з ним,
користуються нарівні з наймачем усіма
правами і несуть усі обов»язки, що
випливають з договору найму житлового
приміщення. До членів сім»ї наймача
належать дружина наймача, їх діти і
батьки.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про деякі
питання, що виникли у практиці
застосування судами Житлового Кодексу
України» № 2 від 12.04.1985 року
передбачено, що вирішуючи спори про
право користування жилим приміщенням
осіб, які вселилися до наймача, суд
повинен з»ясувати, чи дотриманий
встановлений порядок при їх вселенні,
зокрема, чи була письмова згода на це
всіх членів сім»ї наймача, чи прописані
вони в даному жилому приміщенні, чи
було це приміщення постійним місцем їх
проживання, чи вели вони з наймачем
спільне господарство, тривалість часу
їх проживання, чи не обумовлювався
угодою між цими особами, наймачем і
членами сім»ї, які проживають з ним,
певний порядок користування житловим
приміщенням. За змістом ст. 64 та 65 ЖК
України слід врахувати, що при
вирішенні позову щодо права особи на
користування житловим приміщенням,
слід врахувати чи зберігає особа, що
претендує на вказане приміщення свої
права на користування іншим житловим
приміщенням державного чи
громадського житлового фонду.

У суді встановлено, що позивач
зберігає за собою право на
користування житловим приміщенням за
адресою: АДРЕСА_3, оскільки там
зареєстрована. Долучена до матеріалів
справи відповідь Соснівського УДМС
України у Черкаській області про
відсутність відомостей про реєстрацію
позивача у вказаному відділі, не
спростовує даних паспорту ОСОБА_1 про
її місце реєстрації. Припущення
представника позивача, що вказаний
будинок є гуртожитком у якому всі
кімнати вже приватизовані іншими
особами і ОСОБА_1 не може бути там
зареєстрована, не підтверджується
зібраними по справі доказами. У суді не
доведено, що позивач набув права
користування спірною квартирою, як
того вимагають норми Житлового
законодавства України. Позивачем не
доведено чи дотримано порядок вселення
в квартиру. Також позивач не надав суду
доказів того, хто являється наймачем
квартири.

Окрім того, у суді позивач не довів кого
слід зобов»язати надати право
користуватися спірним майном, оскільки
в суді не доведено, хто саме є власником
спірної квартири, документи, що
долучені до справи не підтверджують
вказаного. За вищевказаними нормами
житлового законодавства передбачено,
що при наданні права користування
житловим приміщенням треба
дотримуватись вимог, що пов»язані з
обліком осіб, що потребують житла та
дотримуватись інших вимог
передбачених главою 1 ЖК України. Так у
суді доведено, що позивач є дружиною
відповідача, з 1993 року проживала у
спірній квартирі, вели разом з
відповідачем спільне господарство, але
разом з цим вона зберігає реєстрацію в
іншому житлі, не довела, яким саме чином
вона вселилась у квартиру та не довела,
хто саме являється наймачем житла.

За змістом ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користуватися та розпоряджатися своїм
майном.

Всупереч цій нормі, позивач не довів, що
він має у власності спірну квартиру за
адресою: АДРЕСА_1, у користуванні якою
їй чиняться перешкоди іншими особами, а
отже у цій частині позовні вимоги є
безпідставними.

Оскільки позивач не довів
правомірності вищезазначених позовним
вимог, то і позовні вимоги по питанню
передачі ОСОБА_2 їй ключів до замка
вхідних дверей є не обґрунтованими. У
суді доведено, що ОСОБА_1 на момент
вирішення справи не має можливості
користуватися спірною квартирою через
відсутність у неї ключа від вхідних
дверей, але разом з тим вона не довела,
що вона має право на користування
квартирою за адресою: АДРЕСА_1. Свідок
ОСОБА_6 в суді підтвердила, що позивач
раніше проживала у спірному житлі, але
на даний час не має можливості
користуватися квартирою як раніше.
Знає, що ОСОБА_1 раніше була
зареєстрована у гуртожитку у м.Черкаси.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає справи не інакше як за
зверненням фізичних і юридичних осіб в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Особа, яка
бере участь у справі, розпоряджається
своїми правами щодо предмета спору на
власний розсуд. Відповідно до ст. 60 ЦПК
України передбачено, що кожна сторона
зобов»язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
грунтуватися на припущеннях..
Враховуючи вказане, позовні вимоги не
підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214 та 215 ЦПК
України, ст.391 ЦК України, ст.ст. 58,61, 64, 65
ЖК України, п.9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про деякі
питання, що виникли у практиці
застосування судами Житлового Кодексу
України» № 2 від 12.04.1985 року, суд , -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
Т.В.Грузман