справа № 462/2281/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2014 року Залізничний районний
суд м.Львова в складі:

головуючого-судді Палюх Н.М.

при секретарі Петришин
Г.Я.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у місті Львові
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 01.04.2014р. звернувся в суд з
позовом про стягнення з відповідача 11000
грн. грошових коштів за невиконання
зобов'язання та умов доручення від
03.12.2009р. і повернення доручення,
виданого 03.12.2009р. через приватного
нотаріуса Лубенського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 Свої
позовні вимоги мотивує тим, що в грудні
2006р. він був звільнений у відставку з
лав Збройних сил України. При
розрахунку на день звільнення йому не
було виплачено грошової компенсації
за не отриманий продовольчий пайок за
період з 01.03.2000р. по 01.12.2006р. У вересні
2009р. між ним та відповідачем була усна
домовленість, що той допоможе у
вирішенні проблеми щодо стягнення
грошової компенсацію за не отримане
продовольче забезпечення у розмірі 25000
грн. Згідно домовленості він 10.08.2009р.
перерахував на рахунок відповідача
гроші в сумі 11000 грн., в свою чергу
відповідач зобов'язувався у разі не
вирішення вказаної проблеми повернути
йому вказану суму грошей. 03.12.2009р. він
через приватного нотаріуса
Лубенського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 надав відповідачу
довіреність з правом отримання
грошової компенсації замість
продовольчого забезпечення та
представлення його інтересів. На
підтвердження домовленості
відповідачем було надано розписку про
отримання коштів в сумі 11000 грн.,
визначено термін вирішення проблеми
щодо стягнення грошової компенсацію за
не отримане продовольче забезпечення
до 01.01.2014р. та зобов'язання повернути у
вказаному розмірі кошти у разі не
виконання ним своїх зобов'язань. За
збігом терміну виконання зобов'язання,
вказаного в розписці, він 20.02.2014р.
направив відповідачу претензію, яку
той отримав рекомендованим листом
25.02.2014р. До цього часу зобов'язання
відповідачем не виконано і не
повернуто йому грошові кошти у розмірі
11000 грн., а тому просить стягнути з
відповідача вказану суму грошей.

Позивач в судовому засіданні позов
підтримав, покликаючись на мотиви
такого та уточнив позовні вимоги,
просить стягнути з відповідача грошові
кошти у сумі 11000 грн. Зазначив, що у
серпні 2009 року між ним і відповідачем
був укладений в усній формі договір
доручення, за яким відповідач
зобов'язався вчинити всі необхідні дії
по стягненню з Міністерства Оборони
України грошової компенсації за не
отриманий ним продовольчий пайок та
передати йому 25000 грн. компенсації, а
він в свою чергу на виконання умов
доручення перерахував на рахунок
відповідача 11000 грн. та надав йому
довіреність з правом отримання
грошової компенсації. Свої
зобов'язання, згідно їхньої
домовленості, відповідач не виконав,
виконавчий лист №2а-980/09р., виданий
07.12.2009р. Корольовським районним судом
м.Житомира, про стягнення з
Міністерства Оборони України на його
користь грошової компенсації за не
отримане продовольче забезпечення за
період з 01.03.2000р. по 01.12.2006р. у сумі 52500
грн. до Відділу примусового виконання
рішень УДВС ГУЮ у м.Києві на виконання
не подавав, про що йому стало відомо з
листа від 21.01.2014р. а тому просить
стягнути з відповідача вказану суму
грошових коштів.

В судовому засіданні відповідач проти
позову заперечив та зазначив, що дійсно
у серпні 2009р. між ним та позивачем була
усна домовленість, що він допоможе
позивачу у вирішенні проблеми щодо
стягнення грошової компенсації за не
отримане продовольче забезпечення у
розмірі 25000 грн., на виконання якої
позивач 10.08.2009р. перерахував йому кошти
в сумі 11000 грн., а також видав
довіреність на представництво його
інтересів щодо стягнення компенсації
за не отримане продовольче
забезпечення. На виконання своїх
зобов'язань він звернувся до адвокатів
в м.Києві, яким доручив від імені
позивача звернутися з позовом до суду і
вести справу у суді, за що заплатив їм
винагороду в сумі 8500 грн., проте доказів
на підтвердження цьому не має. Рішенням
Корольовського районного суду
м.Житомира від 05.11.2009р. стягнуто з
Міністерства Оборони України на
користь позивача 52500 грн. В подальшому
він отримав виконавчий лист на
виконання даного рішення суду, однак не
пригадує чи подавав такий до
виконавчої служби, оскільки знав, що
такі стягнення не проводяться. Рішення
суду та оригіналу виконавчого листа
він позивачу не передав. Приблизно в
2012р. позивач під тиском змусив його
написати розписку про отримання ним
коштів в сумі 11000 грн. та зобов'язання
повернути вказані кошти у випадку не
стягнення зазначеної компенсації.
Вважає, що ним виконано всі можливі дії
щодо стягнення компенсації на користь
позивача, а тому просить в позові
відмовити.

Заслухавши пояснення сторін,
розглянувши матеріали справи, суд
прийшов до висновку, що позов
підставний і підлягає до задоволення.

У відповідності до ч.4 ст.203 ЦК України,
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом.

Частини 1, 2 ст.205 ЦК України
встановлюють, що правочин може
вчинятися усно або в письмовій формі.
Сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не встановлено
законом. Правочин, для якого законом не
встановлена обов'язкова письмова
форма, вважається вчиненим, якщо
поведінка сторін засвідчує їхню волю
до настання відповідних правових
наслідків.

Згідно ч.1 ст.206 ЦК України, усно можуть
вчинятися правочини, які повністю
виконуються сторонами у момент їх
вчинення, за винятком правочинів, які
підлягають нотаріальному посвідченню
та (або) державній реєстрації, а також
правочинів, для яких недодержання
письмової форми має наслідком їх
недійсність.

Відповідно до ст.244 ЦК України
представництво, яке ґрунтується на
договорі, може здійснюватися за
довіреністю. Довіреністю є письмовий
документ, що видається однією особою
іншій особі для представництва перед
третіми особами.

Частиною першою статті 1000 ЦК України
встановлено, що за договором доручення
одна сторона (повірений) зобов'язується
вчинити від імені та за рахунок другої
сторони (довірителя) певні юридичні
дії. Правочин, вчинений повіреним,
створює, змінює, припиняє цивільні
права та обов'язки довірителя.

Згідно ст.1003 ЦК України, у договорі
доручення або у виданій на підставі
договору довіреності мають бути чітко
визначені юридичні дії, які належить
вчинити повіреному. Дії, які належить
вчинити повіреному, мають бути
правомірними, конкретними та
здійсненними.

Відповідно до статей 1004,1006,1007 ЦК
України повірений зобов'язаний вчиняти
дії відповідно до змісту даного йому
доручення та повідомляти довірителеві
на його вимогу всі відомості про хід
виконання його доручення, після
виконання доручення негайно передати
довірителеві все одержане у зв'язку з
виконанням доручення. Довіритель
зобов'язаний прийняти виконання без
зволікання після того, коли він отримав
повідомлення від повіреного.

З пояснень сторін встановлено, що у
серпні 2009р. між позивачем та
відповідачем був укладений в усній
формі договір доручення, за яким
відповідач зобов'язався здійснити всі
необхідні дії щодо стягнення грошової
компенсації за не отримане позивачем
продовольче забезпечення за період з
01.03.2000р. по 01.12.2006р. у сумі 25000 грн. та
передати вказаний розмір грошової
компенсації позивачу, а позивач
перераховує на рахунок відповідача на
поточні витрати для здійснення
відповідних юридичних дій гроші в сумі
11000 грн. 10.08.2009 р. позивач, згідно умов
договору доручення, перерахував на
рахунок відповідача 11000 грн. /а.с.5/.

З пояснень відповідача встановлено, що
він звернувся до адвокатів у м.Києві,
яким доручив від імені позивача
звернутися з відповідним позовом до
суду і вести справу у суді, за що
заплатив винагороду в сумі 8500 грн.

Рішенням Короловського районного суду
м.Житомира від 05.11.2009р. стягнуто з
Міністерства Оборони України на
користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за
не отримане продовольче забезпечення
за період з 01.03.2000р. по 01.12.2006р. у сумі 52500
грн.

З даного рішення суду вбачається, що
справа розглядалася у відсутності
позивачів та представників сторін.

Згідно довіреності від 03.12.2009р.,
посвідченої приватним нотаріусом
Лубенського міського нотаріального
округу ОСОБА_3, ОСОБА_1 уповноважив
ОСОБА_2 представляти його інтереси у
відносинах з фізичними особами,
підприємствами, установами,
організаціями, посадовими особами…; а
також представляти його інтереси в
Міністерстві оборони України з правом
отримання грошової компенсації
замість продзабезпечення з
урахуванням індексу інфляції згідно
рішення суду, а також представляти його
інтереси в органах державної
виконавчої служби при примусовому
виконанні рішень, перелік яких
встановлено законом, з усіма правами,
що надані законодавством стягувачу,
боржнику, в тому числі підписувати та
подавати заяви, пред'являти виконавчі
документи до виконання та одержувати
за ними належні довірителю грошові
кошти з правом підпису в їх отриманні, а
також при виконанні судових рішень,
ухвал та постанов з усіх питань...; та
вчиняти всі інші юридичні дії, які
прямо не передбачені цією
довіреністю...

07.12.2009р. Короловським районним судом
м.Житомира було видано виконавчий лист
по справі №2а-980/09р. про стягнення з
Міністерства Оборони України на
користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за
не отримане продовольче забезпечення
за період з 01.03.2000р. по 01.12.2006р. у сумі 52500
грн., оригінал якого відповідач надав
для огляду в судовому засіданні.

З пояснень позивача встановлено, що
відповідач повідомив позивачу про
прийняте судом рішення, за яким ним
отримано виконавчий лист та запевнив
позивача, що виконавчий лист поданий
ним на примусове виконання у виконавчу
службу.

Згідно листа від 21.01.2014р. №466/04-03-28
/а.с.23/, перевіркою книг реєстрації
вхідної кореспонденції та Єдиного
державного реєстру виконавчих
проваджень встановлено, що виконавчий
лист Короловського районного суду
м.Житомира від 07.12.2009р. по справі №2а-980/09
про стягнення з Міністерства Оборони
України на користь ОСОБА_1 боргу у
розмірі 52500 грн. на виконання до
відділу примусового виконання рішень
УДВС ГУЮ у м.Києві не надходив та на
виконанні не перебував.

Згідно розписки /а.с.5 зв./, ОСОБА_2
отримав 11.08.2009р. від ОСОБА_1 на поточні
розходи представництва в суді 11000 грн.
та зобов'язався у випадку не вирішення
проблеми по стягненню заборгованості
по продовольчому пайку повернути гроші
до 01.01.2014р. З пояснень сторін
встановлено, що дана розписка була
складена 2012р.

Між тим, відповідач не надав суду
жодних доказів на підтвердження
понесення ним витрат при виконанні
доручення позивача.

Суд не приймає до уваги покликання
відповідача на те, що розписка складена
ним під психологічним тиском зі
сторони позивача, оскільки суду не
надано належних доказів на
підтвердження того.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що позов слід задовольнити і стягнути
з ОСОБА_2 на користь позивача грошові
кошти в сумі 11000 грн.

Також з відповідача підлягає
стягненню в дохід держави 243 грн. 60 коп.
судового збору.

На підставі наведеного і керуючись
ст.ст. 10, 60, 62, 212-215 ЦПК України, ст.ст.15, 203,
205, 206, 208, 1003, 1004, 1006, 1007 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
грошові кошти в сумі 11000 / одинадцять
тисяч/ грн.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 243
грн. 60 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через суд, що
його ухвалив, шляхом подання в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя:
Палюх Н.М.