АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3783/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Самсонова В. В. Доповідач -
Повєткін В.В.Категорія 45
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Повєткіна
В.В.

суддів: Рудь В.В.,
Ткаченко І.Ю.

при секретарі: Чергенець С.О.

Розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2

на рішення Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від
20 лютого 2014 року

за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про усунення перешкод
у користуванні житловим будинком та в
користуванні земельною ділянкою, третя
особа: Виконавчий комітет
Дніпропетровської міської ради, -

В с т а н о в и в :

У березні 2013 року ОСОБА_3, ОСОБА_2 та
ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про усунення перешкод
у користуванні житловим будинком та в
користуванні земельною ділянкою
посилаючись на те, що вони та
відповідачі є співвласниками
домоволодіння по АДРЕСА_1. Земельна
ділянка, на якій розташоване
вищевказане домоволодіння, не
приватизована жодним з її
користувачів, жодних рішень стосовно
розподілу земельної ділянки між її
користувачами також немає, а отже вона
є земельною ділянкою загального
користування. Не зважаючи на факт
загального користування, відповідачі
збудували на території земельної
ділянки огорожі чим обмежили
можливість позивачів користуватись
нею. Всі спроби домовитись про порядок
користування з відповідачами не
покращили ситуацію, а тільки погіршили.
ОСОБА_5 взагалі вирішив, що вся земля
належить йому та почав замикати вхід до
двору та ворота на замки, обмежуючи
доступ позивачів до власного будинку.
Така поведінка відповідачів є
очевидним порушенням законних прав
позивачів на вільне користування
власним будинком та земельною
ділянкою. Відповідно до плану
земельної ділянки з технічного
паспорту на житловий будинок по
АДРЕСА_1, виготовленого КП
«Дніпропетровське МБТІ»
Дніпропетровської обласної ради від
26.10.2012 року, житлом позивачів є житловий
будинок з умовним позначенням «Б-1»,
споруда з умовним позначенням «№ 6» є
цегляним парканом, який збудував
ОСОБА_6 без згоди позивачів. Паркан
збудовано впритул до вікна та стіни
будинку позивачів, тому він повністю
закрив вікно кухні позивачів, в
результаті до кухні зовсім не
потрапляє сонячне світло, погіршилась
вентиляція. Через підвищену вологість,
викликану погіршенням вентиляції
почала обсипатись штукатурка та
псуватися дерев'яні рами вікна. Також,
вказаний паркан заважає проводити
технічне обслуговування будинку
Позивачів та вільно користуватись
спільною Земельною ділянкою. Споруда №
16 за планом земельної ділянки є
парканом зі сталевої сітки збудованим
ОСОБА_5 без згоди позивачів. Вказаний
паркан обмежує доступ позивачів до
частини земельної ділянки призначеної
для технічного обслуговування будинку
та є при домовою територією. Також
паркан обмежує доступ до сараю з
умовним позначенням «Г», яким завжди
користувались позивачі. Споруди № 1 та
№ 2 за планом земельної ділянки є
спільними воротами та входом на
земельну ділянку. ОСОБА_5 поставив
навісний замок на ворота та
відмовляється давати дублікат ключів
від замка позивачам, як результат,
автомобіль, яким користуються позивачі
вже чотири роки стоїть на вулиці.
Збудовані відповідачами паркани
обмежили позивачів в доступі до
земельної ділянки до такої міри, що
фактично залишивши доступним тільки
вузенький прохід до вбиральні з
умовним позначенням «С». Уточнивши
позовні вимоги, позивачі просили суд: -
зобов'язати ОСОБА_6 усунути перешкоди в
користуванні спільною земельною
ділянкою та житловим будинком по
АДРЕСА_1 шляхом знесення цегляного
паркану розміщеного між будинками,
впритул до вікна будинку, що має умовне
позначення - споруда № 6 відповідно до
плану Земельної ділянки з технічного
паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1
виготовленим КП «Дніпропетровське
МБТІ» Дніпропетровської обласної ради
від 26.10.2012 року, інвентаризаційна
справа № 5000; - зобов'язати ОСОБА_5
усунути перешкоди в користуванні
спільною земельною ділянкою по АДРЕСА_1
шляхом знесення паркану зі сталевої
сітки розміщеного перед вікнами та
вхідними дверима будинку, що має умовне
позначення - споруда № 16 відповідно до
плану Земельної ділянки з технічного
паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1
виготовленим КП «Дніпропетровське
МБТІ» Дніпропетровської обласної ради
від 26.10.2012 року, інвентаризаційна
справа № 5000; - зобов'язати ОСОБА_5
забезпечити вільний доступ до
земельної ділянки та спільного двору
по АДРЕСА_1 шляхом надання копій ключів
від замку встановленого на спільних
металевих воротах, що мають умовні
позначення - споруда № 1, відповідно до
плану технічного паспорту на житловий
будинок АДРЕСА_1, виготовленого КП
«Дніпропетровське МБТІ»
Дніпропетровської обласної ради від
26.10.2012 року, інвентаризаційна справа №
5000 (а.с.2-6,86-88,190).

Рішенням Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від
20 лютого 2014 року позовні вимоги
задоволено частково, зобов'язано
ОСОБА_5 забезпечити вільний доступ до
спільного двору по АДРЕСА_1 шляхом
надання копії ключів від замку
встановленого на спільних металевих
воротах, що мають умовні позначення
споруда № 1; в іншій частині в позові -
відмовлено (а.с.207-212).

В апеляційній скарзі (а.с.226-229) ОСОБА_2
просить рішення суду скасувати в
частині відмови позовних вимог до
ОСОБА_6, як необґрунтоване і ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, та ухвалите нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі, оскільки:

- ОСОБА_6 фактично розділив спільну
земельну ділянку парканом на свій
власний розсуд без погодження з
апелянтом та іншими власниками
будинку, без будь-яких дозволів
відповідних державних органів;

- апелянт заявив позовну вимогу про
усунення перешкод користування
нерухомим майном та земельною ділянкою
після набуття права власності на
захист своїх інтересів як власника
майна, а тому висновок суду, що позов не
підлягає задоволенню у зв'язку в
встановленням паркану до 1997 року є
помилковим;

- на фотографіях видно, що паркан
закриває вікно позивача та сам ОСОБА_6
пояснив, що закрив вікно парканом, щоб
його двір не проглядався, а тому
висновок суду щодо неможливості
встановлення, що збудований паркан
закриває вікно кухні позивача.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції сторонами не оскаржене.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції у межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
скарга є обґрунтованою і підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову до
відповідача ОСОБА_6, суд першої
інстанції встановив, що земельна
ділянка, з приводу користування якої
виник спір, ні за ким не зареєстровано
та нікому не виділялась; позивачами не
надано доказів, що цегляний паркан
закриває вікно будинку позивачів.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду першої інстанції не
відповідає вимогам закону та
матеріалам справи.

Згідно ч.1 ст.103 ЗК України власники та
землекористувачі земельних ділянок
повинні обирати такі способи
використання земельних ділянок
відповідно до їх цільового
призначення, при яких власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок завдається найменше
незручностей (затінення, задимлення,
неприємні запахи, шумове забруднення
тощо).

Як встановлено судом першої інстанції
сторони є співвласниками
домоволодіння АДРЕСА_1.

З матеріалів справи вбачається, що
право власності або постійного
користування на земельну ділянку, на
якій розташоване домоволодіння
АДРЕСА_1, у сторін відсутнє, вказана
земельна ділянка знаходиться у
комунальній власності.

За таких обставин не можна погодитися з
висновками суду першої інстанції про
відмову у позові до відповідача ОСОБА_6
з тих підстав, що неможливо встановити
межі земельної ділянки і хто з сторін
має користуватися якою частиною
спірної земельної ділянки.

Навпаки така ситуація передбачає, що
земельна ділянка знаходиться в
фактичному колективному користування
всіх співвласників домоволодіння,
оскільки ніхто з них не має права на
користування конкретною частиною цієї
земельної ділянки, а тому ніхто з
співвласників не має права
встановлення меж користування
земельною ділянкою в своїх інтересах.

Відповідно до п. б) ч.3 ст.152 ЦК України
захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється
шляхом відновлення стану земельної
ділянки, який існував до порушення
прав, і запобігання вчиненню дій, що
порушують права або створюють
небезпеку порушення прав.

Як встановлено судом першої інстанції,
відповідно до плану технічного
паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1,
виготовленого КП «Дніпропетровське
МБТІ» Дніпропетровської обласної ради
від 26.10.2012 року, інвентаризаційна
справа № 5000 між будівлею Б1-1, належною
позивачам, та будівлею а3-4, належною
відповідачу ОСОБА_6, наявна споруда № 6 -
цегляний паркан (а.с.45-52).

З адміністративної справи № 293
вбачається, що згідно з постановою
Інспекції ДАБК у Дніпропетровській
області № 293 від 10.06.2011 року на ОСОБА_6
накладено адміністративне стягнення
за виконання будівельних робіт без
отримання дозволу на виконання
будівельних робіт, в тому числі за
будівництво паркану на капітальних
фундаментах замість існування
дерев'яного (а.с.137-143).

Таким чином будівництво цегляного
паркану здійснено відповідачем ОСОБА_6
самочинно.

Отже висновки суду першої інстанції
про те, що паркан (дерев'ян) був
встановлений ще до 1997 року, а в 1997 році
він був змінений на цегляний, не є
підставою для відмови у позові про
знесення саме цегляного паркану.

Заперечення відповідача ОСОБА_6 проти
апеляційної скарги з тих підстав, що
цегляний паркан ним встановлений за
домовленістю з батьком та чоловіком
позивачів, якому щомісячно сплачував
гроші, але потім припинив, не можуть
бути прийняті до уваги, оскільки такі
обставини не можна вважати
встановленим між сторонами порядком
користування земельною ділянкою.

Тому слід визнати, що встановлений
відповідачем ОСОБА_6 цегляний паркан
перешкоджає позивачам користуватися
земельною ділянкою, яка знаходиться в
фактичному користуванні всіх
співвласників домоволодіння.

Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Як встановлено судом першої інстанції,
позивачі є власниками 26/100 частин
домоволодіння АДРЕСА_1.

Встановлений відповідачем ОСОБА_6
цегляний паркан перешкоджає позивачам
здійснювати обслуговування належної
їм частини нерухомого майна.

Висновки суду першої інстанції про те,
що з наданих позивачами фотографій не
вбачається, що цегляний паркан
закриває вікно будинку позивачів та
розташований на відстані п'яти
сантиметрів від вікна їх будинку, не
можуть бути визнані обґрунтованими,
оскільки сам відповідач ОСОБА_6 не
заперечував, що закрив вікно парканом,
щоб його двір не проглядався.

З огляду на це колегія суддів вважає, що
рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню у зв'язку з невідповідністю
висновків суду обставинам справи та
порушенням норм матеріального права з
ухваленням нового рішення в цій
частині.

З врахуванням вищенаведеного та
оскільки сторонами у справі надані всі
докази, колегія суддів вважає, що
позовні вимоги до відповідача ОСОБА_6
про усунення перешкод у користуванні
житловим будинком та в користуванні
земельною ділянкою шляхом знесення
цегляного паркану підлягають
задоволенню.

У зв'язку з викладеним і керуючись
ст.ст.307,308,314,316 Цивільного процесу
ального кодексу України, апеляційний
суд, -

В И Р І Ш И В :

Рішення Красногвардійського районного
суду м. Дніпропетровська від 20 лютого
2014 року в частині відмови у задоволенні
позову ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 до
ОСОБА_6 про усунення перешкод у
користуванні житловим будинком та в
користуванні земельною ділянкою -
скасувати.

Зобов'язати ОСОБА_6 усунути перешкоди
ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у користуванні
житловим будинком та земельною
ділянкою в домоволодінні по АДРЕСА_1
шляхом знесення цегляного паркана,
побудованого між будинками ОСОБА_4 та
ОСОБА_6, впритул до вікна будинку
ОСОБА_4, що має умовне позначення
«споруда № 6» відповідно до плану
Земельної ділянки з Технічного
паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1,
виготовленого 26.10.2012 року КП
«Дніпропетровське МБТІ»
Дніпропетровської обласної ради.

Рішення Апеляційного суду
Дніпропетровської області набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: