ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 року м.
Київ Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Червинської М.Є.,

Лесько А.О., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності, третя особа - ОСОБА_4,
про визнання звільнення незаконним,
скасування наказів, поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу,
відшкодування моральної шкоди за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 16 серпня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 13
січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що з листопада 2012 року він працював
у відповідача на посаді завідувача
відділом експертизи тимчасової
непрацездатності та надання
матеріального забезпечення. 5 грудня 2012
року наказом відповідача йому було
оголошено догану, а 4 січня 2013 року його
було звільнено за появу на роботі у
нетверезому стані. Указані накази він
вважає незаконними. З урахуванням
викладеного позивач просив суд визнати
звільнення незаконним, скасувати
накази про оголошення догани та
звільнення, поновити його на роботі,
стягнути середній заробіток за час
вимушеного прогулу та відшкодувати
йому моральну шкоду.

Рішенням Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 16 серпня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 13 січня 2014 року, в
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати судові рішення, посилаючись
на неправильне застосування судами
норм матеріального права та порушення
норм процесуального права, та ухвалити
нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені в скарзі доводи,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився апеляційний суд, виходив із
доведеності того, що ОСОБА_3 порушив
Правила внутрішнього розпорядку
залишивши 3 грудня 2012 року робоче місце
до закінчення робочого дня без
поважних причин, та появи позивача на
роботі в нетверезому стані, що стало
підставою звільнення його з роботи за
п. 7 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Проте з такими висновками судів
погодитись не можна.

Судами встановлено, що позивач з 15
листопада 2012 року працював у
відповідача на посаді завідувача
відділом експертизи тимчасової
непрацездатності та надання
матеріального забезпечення.

Судами встановлено, що 3 грудня 2012 року
в приміщенні виконавчої дирекції
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності позивач під час
обідньої перерви та одразу після неї
вживав з іншими працівниками (ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10)
спиртні напої, про що свідчить акт від 3
грудня 2012 року, пояснювальні
записки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, покази свідків.

Того ж дня позивач до закінчення
робочого дня, о 17 год. 00 хв. залишив
робоче місце, що підтверджується актом
від 3 грудня 2012 року, актом від 4 грудня
2012 року, пояснювальними записками
ОСОБА_11 та ОСОБА_10 та поясненнями
позивача.

3 грудня 2012 року о 18 год. 10 хв. ОСОБА_3
самостійно пройшов медичний огляд на
стан сп'яніння, у результаті якого
ознак сп'яніння виявлено не було (а.с. 10,
215-220).

5 грудня 2012 року наказом на позивача, у
тому числі за безпідставну відсутність
на робочому місці у робочий час 3 грудня
2012 року було накладено дисциплінарне
стягнення у вигляді догани (а.с. 16-17).

20 грудня 2012 року профспілковим
комітетом виконавчої дирекції
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності за відповідним
поданням було ухвалено рішення про
надання згоди на звільнення позивача
на підставі п. 7 ст. 40 КЗпП України
(а.с. 13).

4 січня 2013 року наказом позивача було
звільнено за появу на роботі у
нетверезому стані на підставі п. 7 ст. 40
КЗпП України (а.с. 150).

Згідно з ч. 1 п. 7 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадку появи на роботі
в нетверезому стані, у стані
наркотичного або токсичного сп'яніння.

Як роз'яснено в п. 25 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6
листопада 1992 року № 9 «Про практику
розгляду судами трудових спорів» (із
подальшими змінами), вирішуючи позови
поновлення на роботі осіб, трудовий
договір з якими розірвано за п. 7 ст. 40
КЗпП України, суди повинні мати на
увазі, що з цих підстав можуть бути
звільнені з роботи працівники за появу
на роботі у нетверезому стані, у стані
наркотичного або токсичного сп'яніння
в будь-який час робочого дня, незалежно
від того, чи були вони відсторонені від
роботи, чи продовжували виконувати
трудові обов'язки. Нетверезий стан
працівника або наркотичне чи токсичне
сп'яніння можуть бути підтверджені як
медичним висновком, так і іншими видами
доказів, яким суд має дати відповідну
оцінку.

Визначаючись з правовідносинами, які
виникли між сторонами та їх змістом на
підставі наданих сторонами доказів,
суд має відповідно до ст. 212 ЦПК України
оцінювати докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Суди, дійшовши висновку про те, що
позивача було правомірно звільнено з
роботи за ч. 1 п. 7 ст. 40 КЗпП України,
оскільки останній з'явився на роботі у
нетверезому стані, взяли до уваги
підписаний представниками
підприємства акт про перебування
працівника у стані алкогольного
сп'яніння та покази свідків, у
порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК
України не звернули уваги на те, що
ознаки (які зазначені в акті), а саме,
збудженість, порушення координації
рухів, можуть бути зумовлені
хворобливим станом особи, запах
алкоголю з рота - прийомом
медикаментів, що містять спирт, а також
не надали оцінки тому, що представники
підприємства не могли кваліфіковано і
правильно оцінити стан позивача,
оскільки не є спеціалістами. Крім того,
ОСОБА_3 у своїй пояснювальній записці
заперечував вживання ним спиртних
напоїв на роботі (а. с. 9).

Разом із тим, у порушення норм
процесуального права суди не звернули
уваги на висновок щодо результатів
медичного огляду з метою виявлення
стану алкогольного, наркотичного чи
іншого сп'яніння або перебування під
впливом лікарських препаратів, що
знижують увагу та швидкість реакції
від 3 грудня 2012 року, згідно
якого у ОСОБА_3 ознак сп'яніння виявлено
не було, правильність висновку
підтверджена результатом проведеного
аналізу зразків біологічного
середовища.

Відповідно до чинного законодавства
України порядок огляду на стан
сп'яніння регламентується постановою
Кабінету Міністрів України від 17
грудня 2008 року "Про затвердження
Порядку направлення водіїв
транспортних засобів для проведення
огляду з метою виявлення стану
алкогольного, наркотичного чи іншого
сп'яніння або перебування під впливом
лікарських препаратів, що знижують
увагу та швидкість реакції, і
проведення такого огляду" та наказом
Міністерства охорони здоров'я України
від 9 вересня 2009 року "Про затвердження
Інструкції про виявлення у водіїв
транспортних засобів ознак
алкогольного, наркотичного чи іншого
сп'яніння або перебування під впливом
лікарських препаратів, що знижують
увагу та швидкість реакції.

Посилання судів на те, що вказаний
висновок складений з порушенням
вищевказаної Інструкції, оскільки з
часу вживання позивачем спиртних
напоїв до часу проходження медичного
огляду минуло більше двох годин є
безпідставним та спростовується
матеріалами справи.

Так, відповідно до п. 2.9 розділу 2
вищевказаної Інструкції огляд повинен
бути проведений не пізніше ніж
протягом двох годин з моменту
виявлення підстав для його проведення.

Оскільки стан позивача під час
обідньої перерви та після неї (як
зазначено в акті від 3 грудня 2012 року)
ніким не перевірявся, а навпаки згідно
вказаного акта вбачається, що ознаки
нетверезого стану позивача виявлені 3
грудня 2012 року в період з 16 год. 30 хв. до
17 год. (а.с. 11 зворот), медичний огляд
проводився в період 18 год. 10 хв. до 18 год.
30 хв., тобто з часу виявлення підстав
для його проведення минуло менше двох
годин.

Разом із тим, суди у порушення вимог ст.
212 ЦПК України належним чином не
перевірили належність і допустимість
всіх наданих сторонами доказів та не
надали їм правової оцінки, зокрема, не
навели мотивів, чому не прийняли до
уваги пояснення свідків, які
підтверджували відсутність у позивача
ознак сп'яніння 3 грудня 2007
року, зосередивши свою уваги лише на
доказах наданих відповідачем.

Отже, факт знаходження ОСОБА_3 у стані
алкогольного сп'яніння не
підтверджений відповідними доказами.

Рішення суду не може ґрунтуватись на
припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Разом із тим, вирішуючи питання щодо
правомірності накладення
дисциплінарного стягнення на позивача,
яке виразилося у відсутності його на
робочому місці протягом години, суди у
порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України
не перевірили доводів ОСОБА_3 про те, що
він з поважних причин був відсутній на
робочому місці 3 грудня 2012 року після 17
год., зокрема те, що коли позивача
звинуватили у появі на роботі у
нетверезому стані, на підтвердження
протилежного залишив робоче місце та
пройшов медобстеження на предмет
перебування його в стані сп'яніння, що
підтверджується відповідними
медичними документами (а.с. 10, 215-220).

З огляду на викладене постановлені
судами рішення не можна вважати
законними та обґрунтованими, вони
підлягають скасуванню, а справа -
передачі на новий розгляд до суду
першої інстанції з підстав
передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 16 серпня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 13 січня
2014 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник Судді:Б.І.
Гулько А.О. Лесько М.Є. Червинська В.А.
Черненко