Справа № 369/3575/13-ц Головуючий у І
інстанції Волчко А.Я.Провадження №
22-ц/780/2169/14 Доповідач у 2
інстанції БілоконьКатегорія 40
УХВАЛА

Іменем України

15 травня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі :

головуючого судді - Білоконь О.В.,

суддів: Олійника В.І., Таргоній Д.О.,

при секретарі Черепинець А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
06 лютого 2014 року за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, ОСОБА_3 про вселення та усунення
перешкод в користуванні житловим
приміщенням та за зустрічним позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про припинення права
на частку в спільному майні та визнання
права власності на 1/3 частину квартири
,-

встановила:

У квітні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду Київської з вказаним позовом.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що
він перебував у шлюбі з відповідачем
ОСОБА_1 з 1985 по 2011 роки, у 1987 році у них
народилась донька ОСОБА_4

Перебуваючи на службі в МВС України,
позивач 05 вересня 1997 року отримав
однокімнатну квартиру в якості
службової в АДРЕСА_1, де був прописаний
разом з відповідачами. Дана квартира
була приватизована на позивача та
відповідачів.

Після розірвання шлюбу, ОСОБА_1 у
спірній квартирі замінила замки у
вхідних дверях і всіляко перешкоджає
йому проживати за місцем реєстрації.

Позивач просив суд вселити його в
квартиру АДРЕСА_1, зобов'язати ОСОБА_1 не
чинити йому перешкод в користуванні
вищевказаною квартирою.

Відповідач ОСОБА_1 подала зустрічний
позов про припинення права власності
позивача на 1/3 частину спірної квартири
та визнання цього права за нею,
посилаючись на те, що у зв»язку з
даруванням їй 13/ частини квартири
донкою ОСОБА_3 (ОСОБА_1), вона є власником
2/3 частин спірної однокімнатної
квартири, а частка ОСОБА_2 є незначною,
квартира є неподільною, спільне
користування і володіння нею
неможливе, і таке припинення не
завдасть істотної шкоди ОСОБА_2,
враховуючи, що його теперішня дружина
має право користування іншим житлом.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
06 лютого 2014 року позов ОСОБА_2
задоволено.

Вселено ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_1 не чинити перешкод
ОСОБА_2 в користуванні вищевказаною
квартирою.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням, ОСОБА_1
подала апеляційну скаргу, в якій
просить його скасувати, посилаючись на
те, що висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи судом та
неправильне застосування судом норм
матеріального права.

Колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу необхідно відхилити
з таких підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 та
відмовляючи в задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_1 суд виходив з того, що
ОСОБА_2 чиняться перешкоди
відповідачем ОСОБА_1 у користуванні їх
спільною квартирою, припинення права
ОСОБА_2 на його частку у спірній
квартирі завдасть істотної шкоди його
інтересам.

Такий висновок суду відповідає
обставинам справи та вимогам закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1
перебували у шлюбі з 1985 по 2011 роки, у 1987
році у них народилась донька ОСОБА_4

Позивач у 1997 року отримав службову
однокімнатну квартиру в АДРЕСА_1, де
прописались, а в подальшому згідно із
Законом України «Про приватизацію
державного житлового фонду» набули у
спільну часткову власність вказану
квартиру по 1/3 частині квартири
кожному.

З огляду на технічний паспорт на
квартиру АДРЕСА_1, виготовлений КП «БТІ
Києво-Святошинської районної ради
Київської області» 02 грудня 2010 року,
дана квартира складається з однієї
житлової кімнати, має загальну площу -
28,1 кв. м, житлову - 14,6 кв. м, знаходиться
на 4 поверсі 5-поверхового будинку 1970
року забудови, обладнана
електроосвітленням, водопроводом,
каналізацією, опаленням, гарячим
водопостачанням, газопостачанням,
телебаченням.

08 грудня 2010 року ОСОБА_4 подарувала
ОСОБА_1 свою 1/3 частину вказаної
квартири.

Відповідно до довідки КП «УМГ» Форми №
3 за № 615 від 12 квітня 2013 року у квартирі
АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2 - наймач,
ОСОБА_3 - дочка, ОСОБА_1 - колишня дружина.

Ці обставини підтверджені письмовими
матеріалами справи і сторони їх не
оспорюють.

Відповідач ОСОБА_1 чинить перешкоди
позивачу ОСОБА_5 у користуванні
спільною квартиро. Шляхом заміни
замків та не в пускання його до
помешкання, що підтверджено звернення
позивача Вишневого МВМ
Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України
в Київській області від 19 січня 2013 року
та 11 квітня 2013 року

Статтею 47 Конституції України
проголошено, що кожен має право на
житло, ніхто не може бути примусово
позбавлений житла інакше як на
підставі закону за рішенням суду.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові
належать права володіння, користування
та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права
власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

У відповідності з положеннями ч. 1 ст.
356, ч.1 ст. 358 ЦК України власність двох чи
більше осіб із визначенням часток
кожного з них у праві власності є
спільною частковою власністю, яке
здійснюється співвласниками за їх
згодою.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України
власник має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Встановивши, що право власності на
спірну квартиру ОСОБА_2 порушено
відповідачем ОСОБА_1, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про задоволення позову ОСОБА_2, з таким
висновком погоджується і судова
колегія.

Статтею 365 ЦК України передбачено, що
право особи на частку у спільному майні
може бути припинене за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників,
якщо: 1) частка є незначною і не може
бути виділена в натурі; 2) річ є
неподільною; 3) спільне володіння і
користування майном є неможливим; 4)
таке припинення не завдасть істотної
шкоди інтересам співвласника та членам
його сім'ї. Суд постановляє рішення про
припинення права особи на частку у
спільному майні за умови попереднього
внесення позивачем вартості цієї
частки на депозитний рахунок суду.

Отже, для припинення права особи на
частку у спільному майні необхідно
встановити наявність будь-якої з
обставин, передбачених п.п. 1 - 3 ч. 1 ст. 365
ЦК України, за умови, що таке припинення
не завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї, а
також попереднього внесення позивачем
вартості цієї частки на депозитний
рахунок суду.

Саме такого висновку дійшов справах
Верховний Суд України, виклавши його у
постанові Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України від 15
травня 2013 р. у справі № 6-37цс13.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_1, суд першої інстанції,
врахувавши положення статті 365 ЦК
України, дійшов вірного висновку, що
припинення частки ОСОБА_2 завдасть
істотної шкоди його інтересам та
членам його сім»ї, оскільки ОСОБА_2не
має іншого житла у власності, крім
спірної квартири.

З такими висновками погоджується
колегія суддів.

Доводи апеляційної скарги про
наявність у ОСОБА_2 можливості
користуватись іншим житлом, яким має
право користуватись його дружина, не
спростовують наведені вимоги закону та
не є підставою для припинення його
частки у спірному майні в порядку ст. 365
ЦК України.

Інші доводи викладені в апеляційній
скарзі не спростовують висновків суду,
оскільки не підтверджуються
матеріалами справи.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
враховуючи, що обставини справи судом
встановлені відповідно до наданих
пояснень сторін та письмових доказів,
що містяться в матеріалах справи,
колегія суддів дійшла висновку, що
рішення постановлене з дотриманням
вимог матеріального і процесуального
права, а тому апеляційну скаргу слід
відхилити, а рішення суду залишити без
змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія судів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
06 лютого 2014 року залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з моменту
її проголошення.

Головуючий

Судді :