Справа № 357/589/2014 Головуючий у І
інстанції Провадження № 22-ц/780/3247/14
Доповідач у 2 інстанції Дар'яКатегорія
РІШЕННЯ

Іменем України

18 червня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді: Таргоній Д.О.,

суддів: Приходька К.П., Голуб С.А.,

за участю секретаря: Черепинець А.І.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні матеріали цивільної справи
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Білоцерківського
міськрайоного суду від 26 березня 2014
року по справі за позовом Кредитної
спілки «Київщина» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року позивач - Кредитна
спілка «Київщина» - звернувся до суду з
позовом про стягнення з ОСОБА_1
заборгованості за кредитним договором
в розмірі 46 476,44 грн. та судових витрат,
посилаючись на наступні обставини.

11 грудня 2008 року між Кредитною спілою
«Київщина» та її членом ОСОБА_1 було
укладено договір соціального кредиту
№ 207/3, згідно з яким відповідачу було
надано кредит в сумі 10 900 грн.

Умовами договору передбачено, що
кредит надається строком на 24 місяці з
моменту видачі коштів. За користування
кредитом ОСОБА_1 має вносити плату у
розмірі 0,191781% за кожен день
користування від залишку
заборгованості, кредит повертається
рівними частками щомісячно до дати
закінчення дії договору, і діє до
моменту повного виконання договору.

Позивач свої зобов'язання виконав.
Відповідач вимоги договору не виконує,
внаслідок чого утворилась
заборгованість у розмірі 46 476,44 грн., яка
складається з 9 900, 00 грн. заборгованості
по тілу кредиту, 36 576,44 грн. відсотків за
користування кредитними коштами.

Рішенням Білоцерківського
міськрайоного суду позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь кредитної
спілки «Київщина» суму боргу за
Договором соціального кредиту №207/3 від
11.12.2008 року в загальній сумі 46 476, 44 грн.
та судові витрати з оплати судового
збору в розмірі 464,76 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1
просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким в задоволенні позову відмовити. В
обгрунтування доводів апеляційної
скарги ОСОБА_1 зазначила, що при
розгляді справи судом першої інстанції
безпідставно відхилено її заяву про
застосування наслідків пропуску
строку позовної давності.

Колегія суддів апеляційного суду,
заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення учасників судового процесу,
перевіривши матеріали цивільної
справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, приходить до
висновку про її часткове задоволення,
виходячи з наступного.

Згідно з вимогами частини 1 статті 303
Цивільного процесуального кодексу
(далі - ЦПК) України під час розгляду
справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до статті 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Ухвалене у справі рішення не
відповідає зазначеним вимогам
процесуального закону.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що 19.03.2007 року ОСОБА_1 на
підставі її заяви була прийнята в члани
Кредитної спілки «Київщина».

11 грудня 2008 року між позивачем та
відповідачкою ОСОБА_1 було укладено
Договір соціального кредиту № 207/3.
Згідно п. 3.1 Кредитного договору, сума
кредиту становить 10 900,00 грн. Пунктом 6.1
Договору встановлено, що за
користування кредитом ОСОБА_1 сплачує
плату в розмірі 0,191781% за кожен день
користування кредиту від залишку
заборгованості за кредитом.

Відповідно до п. 6.2 Кредитного договору,
кредит повертається рівними частинами
щомісяця до дати закінчення дії
договору. Щомісячні платежі включають
в себе частку основного боргу, відсотки
за користування кредитом.

Пункт 5.1 Договору визначає, що кредит
надається строком на 24 місяці з моменту
видачі коштів, тобто до 11.12.2010 року.

Позивач виконав свої зобов'язання за
договором, надавши відповідачці ОСОБА_1
кредитні кошти в сумі 10 900,00 грн., що
підтверджується видатковим касовим
ордером № 531 від 11.12.2008 року. (а.с. 25)

Згідно графіку місячних платежів
ОСОБА_1 зобов'язувалась щомісячно
протягом 24 місяців сплачувати по 868,50
грн. Останній платіж повинен був бути
здійснений 11 грудня 2010 року.

За заявою ОСОБА_1 щомісячне погашення
кредиту було перенесене з 11 числа
кожного місяця на 20 число, таким чином
строк, вказаний у п. 5.1 Договору
продовений за взаємною письмовою
згодою сторін до 20.12.2010 року. (а.с. 24)

Судом встановлено також, що
відповідачка ОСОБА_1 не здійснила
жодного платежу на погашення кредиту, у
зв'язку з чим КС «Київщина» здійснила
списання забезпечувального вкладу
ОСОБА_1 в розмірі 1000 грн. з блокованого
рахунку № 207/3-6, відкритого для
забезпечення зобов'язань за кредитним
договором.

Згідно розрахунку заборгованості,
наданого КС «Київщина» загальний
розмір заборгованості ОСОБА_1 за
кредитним договором становить 46 476,44
грн., з яких - 9 900,00 грн. - тіло кредиту, 36
576,44 нараховані відсотки за
користування кредитними коштами. (а.с.
28-30)

Задовольняючи позов кредитора, суд
першої інстанції виходив з того, що він
ґрунтується на умовах кредитного
договору та вимогах діючого
законодавства - ст. ст. 525, 526, 530, 610, 611, 1050,
1054 ЦК України.

При цьому, доводи ОСОБА_1 про сплив
позовної давності, щодо застосування
якої вона заявила, суд визнав
необґрунтованими, дійшовши висновку,
що строк дії договору встановлено до
20.12.2010 року, а відтак, на думку суду, з
цієї дати починається перебіг позовної
давності за вимогами банку.

Колегія суддів з таким висновком не
погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048
ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626
ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання
міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання -
це правовідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана вчинити
на користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: зміна
умов зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк.

При цьому в законодавстві визначаються
різні поняття як "строк дії договору",
так і "строк (термін) виконання
зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події (ч. 1
ст. 530 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником
повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК
України. Якщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2
ст. 1050 ЦК України).

Про правові наслідки порушення
зобов'язання боржником йдеться також в
ч. 1 ст. 611, ч. 2-4 ст. 612, ч. 1,2 ст. 220 ГК
України, які передбачають
відповідальність боржника.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК
України спливає у відповідне число
останнього місяця строку.

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки .

Відповідно до правового висновку,
викладеного у Постанові Верховного
Суду України від 06 листопада 2013 року по
справі № 6-116цс13, початок перебігу
позовної давності пов'язується не
стільки зі строком дії (припинення дії)
договору, як з певними моментами
(фактами), які свідчать про порушення
прав особи згідно з ст. 261 ЦК України.

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Перебіг позовної давності за вимогами
кредитора, які випливають з порушення
боржником умов договору (графіка
погашення кредиту) про погашення боргу
частинами (щомісячними платежами)
починається стосовно кожної окремої
частини, від дня, коли відбулося це
порушення. Позовна давність у таких
випадках обчислюється окремо по
кожному простроченому платежу. У разі
порушення боржником строків сплати
чергових платежів, передбачених
договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК
України кредитор протягом усього часу -
до встановленого договором строку
закінчення виконання останнього
зобов'язання вправі заявити в суді
вимоги про дострокове повернення тієї
частини позики (разом з нарахованими
процентами - ст. 1048 ЦК України), що
підлягає сплаті. Несплачені до моменту
звернення кредитора до суду платежі
підлягають стягненню у межах позовної
давності по кожному із платежів.

Як вбачається з умов договору
соціального кредиту № 207/3, укладеного
між КС «Київщина» та ОСОБА_1, строк, на
який надано кредит, становить 24 місяці,
відповідно до п.5.1., з моменту отримання
коштів.

Проте, цим же договором встановлено, а
саме п.6.2., що кредит повертається
рівними частками щомісячно за графіком
місячних платежів. Відповідно до п. 8.3. у
випадку прострочення умов договору на
два календарних місяці кредитор має
право в односторонньому порядку
розірвати даний договір та стягнути з
позичальника всю суму заборгованості
разом із належними відсотками в
судовому порядку з оплатою всіх
судових витрат за рахунок
позичальника.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачка в суді першої інстанції
заявила про застосування позовної
давності.

Відповідно до умов договору, перебіг
позовної давності стосовно першого
платежу розпочався 20.01.2009 року і
закінчився 20.01.2012 року. Аналогічно
стосовно інших платежів.

З огляду на вказане, відмовляючи у
застосуванні наслідків пропуску
строку позовної давності, суд першої
інстанції не врахував зазначених вище
положень закону та дійшов
неправильного висновку про
задоволення позову у повному обсязі.

Таким чином, колегія суддів
апеляційного суду вважає доводи
апеляційної скарги частково
обгрунтованими, у зв'язку з чим рішення
суду першої інстанції підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про часткове задоволення вимог
позивача, а саме, в частині останнього
місячного платежу в сумі 868, 50 грн., з
відсотками, у сумі 1 783, 86грн., оскільки
дані вимоги були заявлені у межах
позовної давності - 10.12.2013 року, а решта -
з пропуском такого строку.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону
України «Про судовий збір», ОСОБА_1
звільнена від сплати судового збору як
інвалід ІІ групи.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 252-255 ЦК України, ст. ст. 303, 307, 309,
313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Білоцерківського
міськрайоного суду від 26 березня 2014
року скасувати та ухвалити нове
рішення.

Позов кредитної спілки «Київщина»
задовольнити частково. Стягнути з
ОСОБА_1 на користь кредитної спілки
«Київщина» 868, 50 грн. заборгованості по
тілу кредиту та нараховані на цю суму
відсотки в розмірі 1 783, 86 грн., а всього: 2
652 (дві тисячі шістсот п'ятдесят дві)
гривні 36 копійок. В решті позову
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий

Судді: