Справа №173/149/14-ц
Провадження №2/173/370/2014
м. Верхньодніпровськ
Верхньодніпровський районний
суд Дніпропетровської області
головуючого судді Шевченко О.Ю.,
секретарі судового засідання
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в
приміщені суду цивільну
справу за позовом прокурора
Верхньодніпровського району
Дніпропетровської області в інтересах
ОСОБА_1 до приватного підприємства «СТД
Агро» про стягнення заборгованості по
заробітній платі, середнього заробітку
за час затримки розрахунку з
урахуванням індексації та
відшкодування моральної шкоди,
Прокурор Верхньодніпровського району
Дніпропетровської області звернувся
до Верхньодніпровського районного
суду Дніпропетровської області з
позовом в інтересах ОСОБА_1 до
приватного підприємства «СТД Агро» про
стягнення заборгованості по
заробітній платі та виплати середнього
заробітку за весь час затримки
розрахунку. До початку розгляду справи
по суті позивач уточнив заявлені
позовні вимоги та просив суд стягнути з
відповідача на його користь
заборгованість по заробітній платі в
сумі 31 200 грн., середній заробіток за
час затримки розрахунку з урахуванням
індексу зростання цін на споживчі
товари і тарифи на послуги у
відповідності до ст. 34 Закону України
«Про оплату праці», а також стягнути
обґрунтування позовної заяви
зазначено, що з 5 травня 2011 року ОСОБА_1
працював на посаді інженера з
електрифікації в приватному
підприємстві «СТД Агро». Під час роботи
нараховувалась заробітна плата в сумі
1300 грн. Заробітна плата виплачувалась
за двома відомостями. Позивач зазначає,
що працював наданому підприємстві до 18
вересня 2012 року, проте коли отримав
трудову книжку побачив, що його було
звільнено ще 1червня 2012 року. З лютого
2012 року заробітна плата не
виплачувалась, а тому утворилась
2014 року вступив в силу вирок
Верхньодніпровського районного суду
Дніпропетровської області, яким ОСОБА_2
було визнано винним у вчинені злочину,
передбаченому ч.1 ст. 175 Кримінального
кодексу України. Під час розгляду
кримінальної справи встановлено, що
ОСОБА_2 працював на посаді директора
приватного підприємства «СТД Агро» та
в період з вересня 2011 року по березень
2013 року не виплачував найманим
працівникам заробітну плату. ОСОБА_2
винним себе визнав, підтвердив факт
невиплати заробітної плати. У зв'язку з
чим, на думку позивача, факт трудових
відносин та факт заборгованості по
заробітній платі не підлягає
доказуванню. Враховуючи вищевикладене
позивач просив суд стягнути з
приватного підприємства «СТД Агро» на
його користь заборгованість по
заробітній платі, середній заробіток
за час затримки розрахунку при
звільненні, а також моральну шкоду в
В судовому засіданні прокурор,
представник позивача та позивач позов
підтримали та просили суд задовольнити
позовні вимоги, підтвердили обставини
викладені в позовній заяві. Позивач
також пояснив, що виплату заробітної
плати було припинено ще в грудні 2011
року, незаконність звільнення він не
оскаржував, хоча вважає, що його було
звільнено з порушенням встановленого
Відповідач в судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином,
причини неявки суду не повідомив, заяву
про розгляд справи без його участі не
У відповідності до ст. 224 Цивільного
процесуального кодексу України судом
було постановлено ухвалу про
проведення заочного розгляду справи.
Суд, вислухавши пояснення прокурора,
позивача та його представника,
допитавши свідків, дослідивши
матеріали справи та оцінивши докази в
їх сукупності, приходить до наступних
Судом встановлені такі обставини та
відповідні їм правовідносини.
На підставі наказу № 5-к від 5 травня 2011
року ОСОБА_1 було прийнято на роботу до
приватного підприємства «СТД Агро» на
посаду інженера з електрифікації. 1
червня 2012 року його було звільнено на
підставі ст. 36 КЗпП України, що
підтверджується відповідними записами
в трудовій книжці (а.с.15).
Таким чином судом встановлено, що
ОСОБА_1 у період з 5 травня 2011 року до 1
червня 2012 року перебував з приватним
підприємством «СТД Агро» у трудових
З грудня 2011 року було припинено виплату
заробітної плати на підприємстві, що
підтверджується вироком апеляційного
суду Дніпропетровської області від 27
березня 2014 року та показами свідків.
Так свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що
вона працювала бухгалтером на
приватному підприємстві «СТД Агро»,
директором якого був ОСОБА_2 Заробітну
плату на підприємстві припинили
платити з грудня 2011 року. З того ж часу
ніхто з працівників не підписував
відомості про отримання заробітної
Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що
працювала в приватному підприємстві
«СТД Агро» бухгалтером. З грудня 2011
року на підприємстві припинили
сплачувати заробітну плату.
Суд вважає показання даних свідків
належними та допустимими доказами,
оскільки вони не протирічать один
одному та узгоджуються з показаннями
позивача та обставинами, встановленими
судом.
На день звільнення, 1 червня 2012 року,
приватне підприємство «СТД Агро» мало
перед позивачем заборгованість по
заробітній платі в сумі 7622 грн. 39 коп.,
виходячи із сум нарахованої заробітної
плати згідно з відомостями, наданими
управлінням Пенсійного фонду України у
Верхньодніпровському районі (а.с.28).
Згідно ст. 116 Кодексу законів про працю
України при звільненні працівника
виплата всіх сум, що належать йому від
підприємства, установи, організації,
провадиться в день звільнення. Якщо
працівник в день звільнення не
працював, то зазначені суми мають бути
виплачені не пізніше наступного дня
після пред`явлення звільненим
працівником вимоги про розрахунок. Про
нараховані суми, належні працівникові
при звільненні, власник або
уповноважений ним орган повинен
письмово повідомити працівника перед
виплатою зазначених сум.
Доказів проведення розрахунку з
позивачем, а саме заборгованості по
заробітній платі, в день звільнення
відповідачем суду не надано.
За затримку розрахунку при звільненні
ст. 117 Кодексу законів про працю України
передбачена відповідальність.
Згідно зі ст. 117 Кодексу законів про
працю України в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в ст. 116 цього
Кодексу, при відсутності спору про їх
розмір підприємство, установа,
організація повинні виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
Оскільки відповідач не довів
відсутності своєї вини у затримці
розрахунку, суд вважає необхідним
стягнути з відповідача на користь
позивача середній заробіток за весь
період затримки розрахунку.
Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року
при визначенні середньої заробітної
плати слід виходити з того, що в усіх
випадках, коли за чинним
законодавством вона зберігається за
працівниками підприємств, установ,
організацій, це слід робити відповідно
до Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 8 лютого 1995 р. N 100 (з наступними
змінами і доповненнями).
При цьому у випадках стягнення на
користь працівника середнього
заробітку за час затримки розрахунку,
він визначається за загальними
правилами обчислення середнього
заробітку, виходячи з заробітку за
останні два календарні місяці роботи.
Згідно з п. 5 Порядку обчислення
середньої заробітної плати
нарахування виплат у всіх випадках
збереження середньої заробітної
плати провадиться виходячи з розміру
середньоденної (годинної) заробітної
Обов`язок власника або
уповноваженого ним органом,
передбачений ст.117 Кодексу законів про
працю України, щодо виплати працівнику
середнього заробітку за весь час
затримки розрахунку по день фактичного
розрахунку є саме випадком збереження
середньої заробітної плати.
Згідно п. 3 Порядку обчислення
середньої заробітної плати
нарахування виплат, що обчислюються
із середньої заробітної плати за
останні два місяці роботи, провадяться
шляхом множення середньоденного
(годинного) заробітку на число робочих
днів/годин, а у випадках, передбачених
чинним законодавством, календарних
днів, які мають бути оплачені за
середнім заробітком. Середньоденна
(годинна) заробітна плата
визначається діленням заробітної
плати за фактично відпрацьовані
протягом двох місяців робочі
(календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а
у випадках, передбачених чинним
законодавством, - на число календарних
Останніми календарними місяцями
роботи позивача були квітень та
Середньоденна заробітна плата складає
(1270 грн.+1270 грн.)/ 41 дні = 61 грн. 95 коп.
Після визначення середньоденної
заробітної плати як розрахункової
величини для нарахування виплат
працівнику, здійснюється нарахування
загальної суми середнього заробітку за
час затримки розрахунку, яка
обчислюється шляхом множення
середньоденної заробітної плати на
середньомісячне число робочих днів у
розрахунковому періоді.
Середньомісячне число робочих днів
розраховується діленням на 2 сумарного
числа робочих днів за останні два
календарні місяці згідно з графіком
роботи позивача підприємства,
установи, організації, встановленим з
дотриманням вимог законодавства. Отже
середньомісячне число робочих днів
позивача складає - 21 день.
Загальна сума середнього заробітку за
час затримки розрахунку складає: 61 грн.
95 коп. Х 21 день = 1300 грн. 95 коп.
На день ухвалення рішення суду період
затримки розрахунку складає 22 місяці.
Таким чином за період затримки
розрахунку з відповідача на корись
позивача підлягає стягненню: 1300 грн. 95
У відповідності до ст. 34 Закону Укарїни
«Про оплату праці» компенсація
працівникам втрати частини заробітної
плати у зв'язку із порушенням строків
її виплати провадиться відповідно до
індексу зростання цін на споживчі
товари і тарифів на послуги у порядку,
встановленому чинним законодавством.
Отже сума заборгованості по
заробітній платі підлягає індексації,
розрахунок якої проводиться в
ПеріодІндексація %Сума, на яку
нараховується індексація
(грн.)Нарахована індексація
(грн.)грудень 2011100,211802,36січень
2012100,224454,89лютий 2012100,237107,42березень
Щодо вимог позивача про відшкодування
відповідачем завданої моральної шкоди
слід зазначити наступне.
Згідно ст. 237-1 Кодексу законів про
працю України відшкодування власником
або уповноваженим ним органом
моральної шкоди працівнику
провадиться у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв`язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
Судом встановлено, що мало місце
порушення прав працівника у сфері
трудових відносин, які полягають у
невиплаті заробітної плати та затримці
проведення розрахунку при звільненні,
призвели до моральних страждань
позивача. Пунктом 13 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31
березня 1995 року визначено, що
невиплата належних працівнику
грошових сум є порушенням прав
працівника у сфері трудових відносин.
Статтею 360-7 Цивільного
процесуального кодексу України
встановлено обов`язковість рішень
Верховного Суду України, прийнятих за
наслідками розгляду заяви про перегляд
судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах для всіх
судів України.
Постановою Верховного Суду
України від 16 січня 2012 року у справі №
6-54цс11 визначено, що передумовою
відшкодування працівнику моральної
шкоди на підставі ст. 237-1 Кодексу
законів про працю України є наявність
порушення прав працівника у сфері
трудових відносин. Суд установивши
порушення трудових прав позивача та
наявність підстав для покладення на
роботодавця відповідальності за
завдану працівникові моральну шкоду,
повинен застосувати відповідальність,
що передбачена ст.. 237-1 Кодексу законі
Враховуючи характер та обсяг
страждань, яких зазнав позивач,
характеру та тривалості немайнових
втрат, виходячи із засад розумності та
справедливості, суд оцінює завдану
моральну шкоду в 300 грн., а тому позовні
вимоги підлягають частковому
Вирішуючи при ухваленні рішення
питання про розподіл судових витрат
між сторонами, суд бере до уваги, що
згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про
судовий збір» позивача було
звільнено від сплати судового збору
при зверненні до суду, тому
відповідно до ч. 3 ст. 88 Цивільного
процесуального кодексу України
судовий збір підлягає стягненню з
відповідача в дохід держави
пропорційно до розміру задоволених
На підставі ст.ст. 117, 237-1, 238
Кодексу законів про працю України,
керуючись ст.ст. 10,11, 60, 88, 212-215, 224-233
Цивільного процесуального кодексу
України, суд
Позов прокурора Верхньодніпровського
району Дніпропетровської області в
інтересах ОСОБА_1 до приватного
підприємства «СТД Агро» про стягнення
заборгованості по заробітній платі,
середнього заробітку за час затримки
розрахунку з урахуванням індексації та
відшкодування моральної шкоди -
задовольнити частково.
Стягнути з приватного підприємства
Верхівцеве Верхньодніпровського
району Дніпропетровської області) на
користь ОСОБА_1 (ін.н. НОМЕР_1) 36 931 грн. 11
заборгованість по заробітній платі в
сумі 7622 грн. 39 коп.,
середній заробіток за час затримки
суму індексації 387 грн. 82 коп. та
моральну шкоду в сумі 300 грн.
В іншій частині позову - відмовити.
Стягнути з приватного підприємства
Верхівцеве Верхньодніпровського
району Дніпропетровської області)
судовий збір в дохід держави в сумі 369
Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив за письмовою
заявою відповідача, поданої протягом
десяти днів з дня отримання його копії.
Прокурор та представник позивача мають
право оскаржити рішення суду шляхом
подання апеляційної скарги до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Верхньодніпровський
районний суд Дніпропетровської
області протягом десяти днів з дня його
проголошення. Позивач може подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Судя О.Ю.Шевченко