АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2215/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Березюк В. В. Доповідач - Городнича
В.С. Категорія
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого -
Городничої В.С.

суддів -
Лаченкової О.В., Варенко О.П.

при секретарі -
Гасановій С.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 09 січня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
Органу приватизації СВК «СІЧ»,
виконавчого комітету Голубівської
сільської ради Новомосковського
району Дніпропетровської області про
визнання свідоцтва про право власності
частково недійсним та виключення осіб
зі свідоцтва, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся із зазначеним
позовом до відповідачів, обґрунтовуючи
свої позовні вимоги тим, що з 29 квітня
1988 року по вересень 2008 року він
перебував у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_3, від якого мають доньку ОСОБА_4 В
період шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 набули
право власності шляхом приватизації на
квартиру, розташовану за адресою:
АДРЕСА_2.

02.04.2002 року відповідач ОСОБА_3 відчужила
зазначену квартиру ОСОБА_5,
шляхом укладення з останнім договору
купівлі-продажу.

В 2002 році ним, як механіком державного
сільськогосподарського підприємства,
було отримано ордер № 246 на право
заняття квартири розташованої за
адресою: АДРЕСА_3 із сім'єю - ОСОБА_3 та
донькою ОСОБА_4, на підставі якого
відповідачі вселились у зазначену
квартиру.

23 вересня 2001 року Наказом Директора КСП
«Голубівське» №31 йому було надано
дозвіл на приватизацію квартири
АДРЕСА_3, на підставі якого було
винесене відповідне Розпорядження.

В 2010 році після звернення відповідачки
ОСОБА_6 з позовом до нього про вселення
йому стало відомо про наявність
рішення Голубівської сільської ради
Новомосковського району
Дніпропетровської області від 29 травня
2003 року про доприватизацію житлової
квартири АДРЕСА_3.

Оскільки згоди на до приватизацію він
не надавав, він звернувся до
Голубівської сільської ради
Новомосковського району
Дніпропетровської області щодо
незаконності винесеного рішення, у
зв'язку з чим рішенням Голубівської
сільської ради Новомосковського
району Дніпропетровської області від 28
липня 2010 року, попереднє рішення
Голубівської сільської ради
Новомосковського району
Дніпропетровської області про
доприватизацію було скасоване.

Враховуючи, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4
порушили норми закону щодо
єдиноразової приватизації, просив суд
виключити їх зі свідоцтва про право
власності на квартири АДРЕСА_3.

Рішенням Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 09 січня 2014 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду та постановити
нове рішення, яким задовольнити його
позовні вимоги у повному обсязі,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права
та на неповне з'ясування судом обставин
справи.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги і
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду залишенню без змін з
наступних підстав.

Судом встановлено, що з 29 квітня 1988 року
по 04 липня 2008 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3
перебували у зареєстрованому шлюбі,
від якого мають доньку ОСОБА_4

В період шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 набули
право власності шляхом приватизації на
квартиру, розташовану за адресою:
АДРЕСА_2.

02 квітня 2002 року відповідач ОСОБА_3
відчужила зазначену квартиру ОСОБА_5,
шляхом укладення з останнім договору
купівлі-продажу на Новомосковській
товарній біржі.

В 2002 році ОСОБА_2, як працівником
державного сільськогосподарського
підприємства, було отримано ордер № 246
на право заняття квартири розташованої
за адресою: АДРЕСА_3 із сім'єю - ОСОБА_3 та
донькою ОСОБА_4, на підставі якого
відповідачі вселились у зазначену
квартиру.

23 вересня 2002 року Наказом Директора КСП
«Голубівське» №31 ОСОБА_2 було надано
дозвіл на приватизацію квартири
АДРЕСА_3, на підставі якого було
винесене відповідне Розпорядження та
видано свідоцтво на право власності на
житло від 25 жовтня 2002 року.

Згідно з ч.2 ст. 8 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду», передача квартир (будинків),
житлових приміщень у гуртожитках
здійснюється в спільну сумісну або
часткову власність за письмовою згодою
всіх повнолітніх членів сім'ї, які
постійно мешкають у цій квартирі
(будинку), житловому приміщенні у
гуртожитку, в тому числі тимчасово
відсутніх, за якими зберігається право
на житло, з обов'язковим визначенням
уповноваженого власника квартири
(будинку), житлового приміщення у
гуртожитку.

З огляду на викладене, суд прийшов до
висновку, що спірна квартира,
розташована за адресою: АДРЕСА_3, була
приватизована сім'єю ОСОБА_2 у складі:
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, які мешкали у
даній квартирі на підставі ордеру № 246.

Крім того, згідно з ч.1 ст. 3 Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду», приватизація
здійснюється шляхом, безоплатної
передачі громадянам квартир (будинків),
житлових приміщень у гуртожитках з
розрахунку санітарної норми 21
квадратний метр загальної площі на
наймача і кожного члена його сім'ї та
додатково 10 квадратних метрів на сім'ю.

Враховуючи дані вимоги законодавства,
а також той факт, що загальна площа
приватизованої квартири, розташованої
за адресою: АДРЕСА_3, складає 53,6
квадратних метрів, що значно перевищує
розмір площі, належної до приватизації
однією особою, суд прийшов до висновку,
що дана квартира була приватизована
сім'єю ОСОБА_4, а не одноособово ОСОБА_2

Також судом встановлено, що 26 червня 1998
року ОСОБА_3 разом з донькою ОСОБА_4
набули право власності шляхом
приватизації на квартиру, розташовану
за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно з ч.5 ст.5 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду», кожний громадянин України має
право приватизувати займане ним житло
безоплатно в межах номінальної
вартості житлового чеку або з
частковою доплатою один раз.

Що стосується договору
купівлі-продажу, укладеного на
Новомосковській товарній біржі, то суд
прийшов до висновку, оскільки не будучі
нотаріально засвідченим, цей договір
не може свідчити про перехід права
власності до ОСОБА_5 Інших доказів на
підтвердження того, що ОСОБА_5 набув
право власності на квартиру,
розташовану, АДРЕСА_2, суду надано не
було.

З урахуванням всіх обставин та
виходячи з вимог ч.5 ст.5 Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду», суд прийшов до
висновку, що ОСОБА_7 та ОСОБА_4 не мали
права на повторну участь у
приватизації державного житлового
фонду.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
положень ст.ст. 256, 257, ч.4, ст. 267 ЦК
України та застосував строки позовної
давності, про застосування яких було
заявлено відповідачкою.

Судом в судовому засіданні досліджена
цивільна справа № 2-491/11 за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Органу
приватизації СВК «СІЧ», виконавчого
комітету Голубівської сільської ради
Новомосковського району
Дніпропетровської області про
визнання свідоцтва про право власності
недійсним (а.с.3-6 Додатку - цивільної
справи № 2-491/11).

Дана цивільна справа містить позов
ОСОБА_2, який надійшов до
Новомосковського міськрайонного суду
08.12.2009 року, в якому позивач, зокрема,
просив визнати недійсним свідоцтво про
право власності на квартиру,
розташовану за адресою: АДРЕСА_3, видане
25 жовтня 2002 року, з тих же підстав, що і в
позовній заяві, яка є предметом
розгляду в даній цивільній справі.
Ухвалою суду від 25.10.2011 року, позовна
заява за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, Органу приватизації СВК «СІЧ»,
виконавчого комітету Голубівської
сільської ради Новомосковського
району Дніпропетровської області про
визнання свідоцтва про право власності
недійсним, залишена без розгляду, однак
її наявність, свідчить про те, що на
момент її подачі - 08.12.2009 року, ОСОБА_2
було достеменно відомо про те, що
свідоцтво про право власності на
квартиру, розташовану за адресою:
АДРЕСА_3, від 25 жовтня 2002 року, видане на
склад сім'ї - ОСОБА_2, ОСОБА_3, а також
ОСОБА_4

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов
до правильного висновку, що трирічний
строк позовної давності позивачем
пропущено, а тому відмовив в
задоволенні позову, застосувавши
строки позовної давності.

З'ясувавши в достатньо повному обсязі
права та обов'язки сторін, обставини по
справі, перевіривши доводи сторін та
давши їм правову оцінку, суд
постановив рішення, що відповідає
вимогам закону. Висновки суду
достатньо обґрунтовані і підтверджені
наявними в матеріалах справи
письмовими доказами.

Доводи апеляційної скарги стосовно
того, що апелянтом не пропущено строки
звернення до суду, оскільки йому про до
приватизацію стало відомо лише в 2010
році після звернення ОСОБА_3 до суду з
позовом про вселення спростовуються
вищенаведеними матеріалами справи.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 09 січня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді: