Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/2509/14
Головуючий у 1 інстанції: Каракай Н.Д.
Суддя-доповідач: Маловічко
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Кочеткової І.В., суддів
Маловічко С.В., Воробйової І.А.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА
КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на
рішення Гуляйпільського районного
суду Запорізької області від 13 вересня
2013 року по справі за позовом ОСОБА_3 до
Закритого акціонерного товариства
«Гуляйпільська харчосмакова фабрика»,
ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА
КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» про
стягнення безпідставно отриманих
грошових коштів та стягнення збитків, -

В С Т А Н О
В И Л А:

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ЗАТ «Гуляйпільська
харчосмакова фабрика», ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» про стягнення
безпідставно отриманих грошових
коштів та стягнення збитків.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що на підставі договору
купівлі-продажу від 05.05.2008р. ним було
придбано у ЗАТ "Гуляйпільська
харчосмакова фабрика" нерухоме майно
майнового комплексу, який розташований
за адресою: АДРЕСА_1. На момент
укладання вказаного договору
купівлі-продажу в одному з придбаних
ним приміщень знаходився агрегатний
пальцевий млин Р6-АВМ-15. В зазначений в
договорі строк звільнення комплексу
від млина, що в ньому знаходився, не
відбулося. На неодноразові звернення
позивача до продавця нерухомого майна
йому було повідомлено, що зазначений
млин є предметом застави за кредитним
договором, на нього накладено арешт і
тому ЗАТ "Гуляйпільська харчосмакова
фабрика" не може розпорядитися цим
майном. Він звернувся до Запорізького
регіонального управління ЗАТ
"ПриватБанк", де йому було
запропоновано купити вищевказаний
млин в порядку реалізації заставного
майна в рахунок погашення боргу за
кредитним договором, на що він
погодився і сплатив кошти в сумі 80 000
грн. на зазначений ЗАТ "ПриватБанк"
рахунок і він почав використовути
придбаний млин для здійснення
підприємницької діяльності.

Проте, рішенням господарського суду
Запорізької області від 29.11.2010р. з його
володіння на користь ЗАТ
"Гуляйпільська харчосмакова фабрика"
було вилучено млин Р6-АВМ-15 (агрегатний
пальцевий млин) та стягнуто на користь
ЗАТ "Гуляйпільська харчосмакова
фабрика" 700 грн. державного мита та 236
грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу. Вказане
рішення набрало законної сили та було
звернуто до виконання.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 16.08.2012р. було
задоволено заяву ВДВС Гуляйпільського
РУЮ в Запорізькій області про заміну
способу та порядку виконання рішення
господарського суду Запорізької
області в частині вилучення з його
незаконного володіння млина Р6-АВМ-15
шляхом стягнення з відповідача на
користь позивача 70 000 грн., що
відповідало заставній вартості майна.

Рішенням господарського суду
Запорізької області від 29.11.2010р. було
встановлено те, що законним власником
спірного млина є ЗАТ "Гуляйпільська
харчосмакова фабрика"; договір
купівлі-продажу між ОСОБА_3 та ПАТ "КБ
"ПриватБанк", предметом якого є млин, не
укладався; ні кредитним договором, ні
договором застави не передбачалася
передача права власності на млин від
ЗАТ "Гуляйпільська харчосмакова
фабрика".

Враховуючи наведене, позивач вважав, що
Банк не мав правових підстав продавати
спірне майно та отримувати за нього
кошти, а тому грошові кошти, сплачені
ним за млин у сумі 80 000 грн. Банк
зобов»язаний повернути йому як
безпідставно набуті.

Крім того, зазначав, що стягнуті з нього
на виконання рішення господарського
суду від 29.11.2010 року судові витрати в
сумі 936 грн. є його реальними збитками,
які спричинені йому внаслідок
неправомірної поведінки обох
відповідачів по даній справі.Тому
просив стягнути їх з відповідачів в
солідарному порядку.

Рішенням Гуляйпільського районного
суду Запорізької області від 13 вересня
2013 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ "КБ "ПриватБанк" на
користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі
80 000 грн. та кошти за сплату судового
збору у розмірі 800 грн., а всього 80 800
грн..

Стягнуто з ПАТ "КБ "ПриватБанк" та ЗАТ
"Гуляйпільська харчосмакова фабрика"
солідарно на користь ОСОБА_3 спричинені
збитки у сумі 936 грн. та кошти за сплату
судового збору у розмірі 9,36 грн., а
всього 945 грн. 36 коп..

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ПАТ
"КБ "ПриватБанк" подало апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
недоведеність обставин, що мають
значення для вирішення справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просило рішення
суду скасувати, ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог
відмовити.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 26 листопада 2013
року апеляційну скаргу ПАТ "КБ
"Приватбанк" задоволено частково:
рішення Гуляйпільського районного
суду Запорізької області від 13 вересня
2013 року в частині стягнення з ПАТ "КБ
"ПриватБанк" та ЗАТ "Гуляйпільська
харчосмакова фабрика" солідарно на
користь ОСОБА_3 збитків та коштів за
сплату судового збору у загальному
розмірі 945 грн. 36 коп. скасовано та
відмовлено в позові в цій частині.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 02 квітня 2014р.
касаційну скаргу ПУБЛІЧНОГО
АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ
БАНК «ПРИВАТБАНК» задоволено. Рішення
апеляційного суду Запорізької області
від 26 листопада 2013 року скасовано, а
справу направлено на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи рішення апеляційного
суду, Вищий спеціалізований суд
вказував, що судом не надано належної
правової оцінки правовідносинам, що
виникли між сторонами, належним чином
не встановлено, чи може до цих
правовідносин застосовуватись ст. 1212
ЦК України, оскільки договір
купівлі-продажу спірного млина між
ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» не
укладався, а останній лише надав
письмову згоду на продаж заставного
майна.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є порушення
або неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права

Судом встановлено, що 19.08.2005р. між ЗАТ
"КБ "ПриватБанк", правонаступником
якого є ПАТ "КБ "ПриватБанк" та ТОВ
"Агрофірма "Зелений Гай" був укладений
кредитний договір №ВЛ2133/ГП, відповідно
до умов якого позичальнику надані
кредитні кошти в розмірі 1 000 000 грн.

У забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором 22.08.2005р. між ЗАТ
"КБ "ПриватБанк" та "Гуляйпільська
харчосмакова фабрика" укладено договір
застави майна № ВЛ2133/ГП-06, відповідно
до умов якого заставодавець надав у
заставу майно, серед якого був млин
Р6-АВМ, заставною вартістю 70 000 грн.
(а.с.38-43).

27.04.2007р. приватним нотаріусом
Гуляйпільського районного
нотаріального округу Запорізької
області ОСОБА_5 вчинено нотаріальний
напис про звернення стягнення на майно
ЗАТ "Гуляйпільська харчосмакова
фабрика", в тому числі і на спірний млин,
для погашення заборгованості ТОВ
«Агрофірма «Зелений гай» перед ЗАТ
"ПриватБанк" (а.с.44).

20.06.2007р. на підставі зазначеного
виконавчого напису Гуляйпільського
РУЮ Запорізької області було відкрито
виконавче провадження, в межах якого
реалізація майна, в тому числі і
спірного млина, не здійснювалась,

15 серпня 2008 року ОСОБА_3 сплатив
кошти за придбання заставного майна, а
саме млина Р6-АВМ-15, в загальній сумі 80 000
грн., що підтверджується прибутковим
касовим ордером № 01 від 15.08.2008 року на
суму 70 000 грн. та платіжним дорученням №
16 від 15.08.2008 року на суму 10 000 грн. на
банківські реквізити, які надав
Запорізьке РУ ЗАТ КБ "ПриватБанк" (а.с. 45;
81-82).

Рішенням господарського суду
Запорізької області від 29.11.2010р., яке
залишено без змін Постановою
Донецького апеляційного
господарського суду від 18.01.2011 року,
вказаний агрегатний пальцевий млин
Р6-АВМ-15 вилучено з незаконного
володіння фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 (а.с.67-70; 91 - 94).

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 16.08.2012 року
змінено спосіб та порядок виконання
рішення господарського суду
Запорізької області від 29.11.2010 року в
частині вилучення з незаконного
володіння ФОП ОСОБА_3 на користь ЗАТ
"Гуляйпільська харчосмакова фабрика"
млина Р6-АВМ-15 (агрегатний вальцевий
млин), та стягнуто з ФОП ОСОБА_3 на
користь ЗАТ "Гуляйпільська
харчосмакова фабрика" 70 000 грн. вартості
спірного млина (а.с.71-72).

26.11.2012 року був виданий наказ №
11/261/10 про стягнення з ФОП ОСОБА_3 на
користь ЗАТ "Гуляйпільська
харчосмакова фабрика" боргу в сумі 70 000
грн., який надійшов на примусове
виконання до ВДВС Гуляйпільського РУЮ
Запорізької області, за яикм було
29.05.2013р. відкрито виконавче
провадження.(а.с.104).

Задовольняючи позовні вимоги в
частині стягнення з ПАТ "КБ Приватбанк"
на користь ОСОБА_3 коштів у розмірі 80 000
грн., районний суд виходив із того, що
дані правовідносини регулюються ст. 1212
ЦК України, оскільки Банк не вправі був
розпоряджатись спірним млином, а тому,
відповідно, і отримані за нього кошти є
безпідставно набутими. Також суд
вважав, що судові витрати позивача,
понесені ним при розгляді
господарської справи, є його збитками,
тому стягнув їх з відповідачів в
солідарному порядку.

В апеляційній скарзі Банк
вказує, що суд неправильно встановив
дійсні правовідносини сторін у справі,
а відтак неправильно застосував норми
матеріального права.

Колегія вважає, що погодитись
із висновками суду першої інстанції не
можна. Натомість, доводи апеляційної
скарги вважає обгрунтованими з огляду
на наступне.

Згідно ч. 1 та ч.2 ст. 1212 ЦК України
особа, яка набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно)
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події.

Стаття 1212 ЦК України може бути
застосована тільки після того, як така
правова підстава в установленому
порядку скасована, визнана недійсною,
змінена, припинена або була відсутня
взагалі.

Відсутність правової підстави
означає, що набувач збагатився за
рахунок потерпілого поза підставою,
передбаченою законом, іншими правовими
актами чи правочином. Майно не може
вважатися набутим чи збереженим без
достатніх правових підстав, якщо це
відбулось в незаборонений цивільним
законодавством спосіб з метою
забезпечення породження учасниками
відповідних правовідносин у
майбутньому певних цивільних прав та
обов»язків. Зокрема, унаслідок тих чи
інших юридичних фактів, правомірних
дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 ЦК
України.

Так, підставою для задоволення
позову суд першої інстанції визнав те,
що ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснив продаж
заставного майна ОСОБА_3, власником
якого було ЗАТ Гуляйпільська
харчосмакова фабрика», тому суд вважав,
що Банк безпідставно отримав грошові
кошти за млин у розмірі 80 000 грн.

Однак вказаний висновок є
помилковим, оскільки суперечить
матеріалам справи та дійсним фактичним
обставинам.

За матеріалами справи
вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не
продавав заставний млин ОСОБА_3, а лише
надав згоду на його реалізацію ЗАТ
«Гуляйпільська харчосмакова фабрика»
як майновому поручителю та власнику
заставного майна задля погашення
заборгованості ЗАТ «Агрофірма
«Зелений Гай», стягнутої за рішенням
господарського суду від 01.10.2007р. на
користь Банку в загальному розмірі 3 061
987,03 грн. Обов»язковою умовою такої
згоди було спрямування коштів за млин
на відповідні реквізити із вказівкою
про призначення платежу - за реалізацію
заставного майна (млину) за договором
застави № ВЛ2133ГП-06 від 22.08.2005р.,
укладеним з ЗАТ «Гуляйпільська
харчосмакова фабрика», згідно з
кредитним договором № НОМЕР_1 від
19.05.2005р. з ТОВ «А/ф «Зелений Гай» ( а.с 45).

Саме на ці реквізити ОСОБА_3 було
сплачено 80 000 грн. за млин ( а.с. 20). Отже,
ОСОБА_3 був обізнаним про те, що млин є
власністю ЗАТ «Гуляйпільська
харчосмакова фабрика» та заставним
майном, а Банк міг лише як
заставодержатель надати згоду на його
продаж, а не продати його, що і
відбулось в дійсності.

Тому сплачені ОСОБА_3 80 000 грн.
були отримані ПАТ КБ «Приватбанк» як
заставодержателем/ кредитором в силу
та в порядку ст. 1 ЗУ «Про заставу», ст. 572
ЦК України, згідно з якими в силу
застави кредитор (заставодержатель)
має право в разі невиконання боржником
(заставодавцем) забезпеченого заставою
зобов»язання одержати задоволення з
вартості заставленого майна переважно
перед іншими кредиторами.

Однак, у зв»язку з тим, що ОСОБА_3
та ЗАТ «Гуляйпільсьа харчосмакова
фабрика» не дотримано письмової форми
договору купівлі-продажу, то Банк
отримав кошти як виконання
зобов»язання від третьої особи, до якої
в такому разі переходять права
кредитора по відношенню до ЗАТ
«Агрофірма «Зелений гай».

З огляду на встановлений
вказаний вище характер правовідносин,
є помилковими ствердження
представника позивача - адвоката
ОСОБА_6 про те, що з розірванням судом
кредитного договору між Банком та ТОВ
«А/ф «Зелений гай» припинилась застава
на майно заставодавця ЗАТ
«Гуляйпільська харчосмакова фабрика».

Так, з матеріалів справи
вбачається, що правовідносини між
Банком, Боржником та заставодавцем
перейшли на стадію виконання ще до
прийняття рішення господарським судом
від 01.10.2007р. про розірвання кредитного
договору, оскільки виконавчою службою
20.06.2007р. накладено арешт на заставне
майно у виконавчому провадженні,
відкритому на підставі виконавчого
напису нотаріуса від 27.04.2007р., тобто
визнано кредитну заборгованість та
здійснювались виконавчі дії. До того ж,
кредитний договір розірвано у зв»язку
з невиконання боржником зобов»язань із
стягненням з нього суми боргу, а не
припинено іншим чином, що не виключає
обов»язку з погашення заборгованості,
яка утворилась до його розірвання,
зокрема, за рахунок заставного майна.

Таким чином, грошові кошти не
передавались у власність чи
користування Банку безпідставно, їх
було отримано як погашення кредитних
зобов»язань третьою особою, яка була
зацікавлена у придбанні заставного
майна для своєї підприємницької
діяльності.

Як свідчить аналіз матеріалів
справи, позивач набув майно за
існування достатніх правових підстав,
у спосіб, що не суперечить цивільному
законодавству, з метою використання
його у своїй підприємницькій
діяльності. Та з пояснень ОСОБА_3 в
судовому засіданні апеляційного суду
слідує, що спірний млин до теперішнього
часу знаходиться у нього, та він вважає
його своєю власністю.

Вказані обставини виключають
можливість кваліфікації сплачених
позивачем 80 000 грн. на користь Банку як
безпідставно набутих коштів, а тому і
можливість застосування до спірних
правовідносин статті 1212 ЦК України.

Не можна погодитись і з
висновками суду про те, що судові
витрати у господарській справі є
збитками позивача, і тому можуть бути
відшкодовані за вимогами ст. 1166 ЦК
України. Вирішуючи спір щодо стягнення
збитків, суд першої інстанції невірно
тлумачив норми матеріального права, та
дійшов хибного висновку про
задоволення вимог в цій частині.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про
відшкодування збитків, позивач
посилався на те, що стягнуті з нього
судові витрати у розмірі 936 грн. на
виконання рішення господарського суду
від 29.11.2010 року є його реальними
збитками, які спричинені йому
внаслідок неправомірної поведінки
обох відповідачів по даній справі.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України
встановлена підстава
цивільно-правової відповідальності за
заподіяння шкоди - наявність
правопорушення, що включає такі
складові елементи: майнову шкоду,
протиправність дій заподіювача шкоди,
причинний зв'язок між ними, вина
заподіювача шкоди

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК
України особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала
у зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); 2) доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Тобто, за своєю правовою природою
майновою шкодою є збитки (псування,
погіршення або знищення цінності),
завдані майну фізичної або юридичної
особи внаслідок його пошкодження,
необхідність провести затрати на
відновлення майна чи інших цінностей,
необхідність здійснення зайвих витрат
з метою відновлення порушеного права.

Враховуючи зазначене та
положення ст.ст. 79, 88 ЦПК України, де
врегульовано питання про розподіл
судових витрат, до яких входить і
судовий збір, вказані витрати не можна
віднести до витрат, здійснених для
відновлення порушеного права, а тому
стягнення за судовим рішенням
судового збору не є збитками або
майновою шкодою у розумінні ст.22 та ст.
1166 ЦК України.

Суд першої інстанції на
вищевказані обставини та норми
матеріального права уваги не звернув
та дійшов до помилкового висновку про
наявність правових підстав
задоволення позову у частині
відшкодування матеріальної шкоди у
вигляді стягнення судового збору за
іншим судовим рішенням.

З мотивів, викладених вище,
колегія суддів приходить до висновку,
що рішення районного суду ухвалено з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, а тому підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_7 до ПАТ «КБ
«Приватбанк».

Разом з тим, провадження у справі за
позовом ОСОБА_3 до ЗАТ «Гуляйпільска
харчосмакова фабрика» підлягає
закриттю у відповідності до п. 7 ч. 1 ст.
205 ЦПК України, оскільки ця юридична
особа ліквідована без
правонаступництва. Так, згідно запису у
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
02.10.2013р. припинено державну реєстрацію
юридичної особи - ЗАТ «Гуляйпільска
харчосмакова фабрика» за рішенням
господарського суду Запорізької
області від 23.09.2013р. про ліквідацію
банкрута, та відомостей про
правонаступників не мається.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш
И Л А :

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО
АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ
БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити.

Рішення Гуляйпільського районного
суду Запорізької області від 13 вересня
2013 року по цій справі скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_3
до Закритого акціонерного товариства
«Гуляйпільська харчосмакова фабрика» -
закрити.

Позов ОСОБА_3 до ПАТ КБ «Приватбанк» про
стягнення безпідставно отриманих
коштів та збитків залишити без
задоволення.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: