Справа № 411/1707/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2014 року Кіровський міський суд
Луганської області в складі:

головуючого судді - Герасимчук Т.М.,

при секретарі - Бик С.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Кіровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» про визнання договору
кредитування недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до суду з даним
позовом та просили визнати кредитний
договір № LGP7SE00000023 від 05 грудня 2007 року
укладений між ПАТ КБ « Приватбанк» та
ОСОБА_2 недійсним

В обґрунтування позовних вимог
зазначили, що в 2009-2010 роках на їх
мобільний телефон почали надходити
дзвінки від відповідача, про те що
ОСОБА_2 взяв у них кредит на придбання
холодильника і вони повинні його
сплатити. Разом з тим, вони ніколи в
житті не оформлювали кредитні угоди,
тому звернулися до відповідача за
роз'ясненнями. В Кіровському
відділенні відповідача їм повідомили,
що є кредитний договір № LGP7SE00000023 від 05
грудня 2007 року, в якому вказані анкетні
данні ОСОБА_2, а ідентифікаційний номер
вказаний ОСОБА_1 При цьому позивачі
зазначають, що всі підписи в цих
документах були виконані іншими
особами. Вони неодноразово письмово
зверталися до відповідача з проханням
розібратися стосовно шахрайській дій
працівників банку ,які були причетні до
укладання спірного договору. Однак
проведена службова перевірка
позитивних результатів не дала.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1
підтримала заявлені вимоги в повному
обсязі та пояснила,що дійсно їй в 2009-2010
р.р. декілька разів у вечірній час
надходили телефонні дзвінки стосовно
заборгованості за кредитом. Разом з
тим, вона з чоловік не сприймали дані
дзвінки серйозно,оскільки вони кредит
не оформлювали,тому вважали, що
дівчина,яка телефонувала, помилялась
номером. Однак коли у 2012 році почали
надходити на їх адресу листи від
відповідача про можливість розстрочки
суму заборгованості за кредитним
договором, вони звернулися до
відповідача з проханням розібратися в
даній ситуації,оскільки кредит вони не
оформлювали. Коли службова перевірка
не встановила шахрайських дій
працівників банку, вони вирішили
звернутися до Кіровського МВ ГУМВС в
Луганській області та до суду.

Представник ОСОБА_1 в судовому
засіданні позов підтримав в повному
обсязі, просив його задовольнити.
Надав пояснення аналогічні наданим
ОСОБА_1

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не
з'явився, просив розглянути справу за
його відсутності.

Представник відповідача у судовому
засіданні позовні вимоги не визнав,
просив суд у їх задоволенні відмовити у
повному обсязі, посилаючись на те, що
при оформлені кредиту було дотримано
всі передбачені законом істотні умови
договору, котрі були обумовлені згодою
сторін, які узгоджені сторонами та
прийняті ними. На момент укладення
вказаного договору обидві сторони мали
необхідний обсяг цивільної
дієздатності, волевиявлення учасників
було вільним та відповідало їхній
внутрішній волі, що підтверджено
власноручними підписами, правочин був
спрямований на отримання кредиту та на
його погашення, згідно умов даного
договору. Також просив застосувати до
позовних вимог строки позовної
давності.

Суд, вислухавши учасників процесу,
дослідивши матеріали справи, приходить
до висновку, що позовні вимоги
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Згідно листів відповідача на ім'я
позивачів, службою безпеки ПАТ КБ
«Приватбанк» було проведено службове
розслідування, по закінченню якого
факт не оформлення ними кредитного
договору № LGP7SE00000023 від 05 грудня 2007 року
вважається непідтвердженим, оскільки
ними були підписані документи на
укладання даного договору. Документи
кредитної справи оформлені з
дотриманням кредитних процедур. (а.с.
10,11).

Як вбачається з листа відповідача №
10.1.0.0.0/7-121023/1241 від 29.10.2012 року відповідач
відмовився надати позивачу копію
кредитного договору № LGP7SE00000023 від 05
грудня 2007 року. (а.с. 12).

Із повідомлення Кіровського МВ ГУМВС
України в Луганській області № 48/15602
від 31.07.2013 року вбачається, що в
провадженні слідчого СВ Кіровського МВ
ГУМВС знаходяться матеріали
досудового розслідування за №
0000268 від 19.02.2013 року за ознаками
складу кримінального правопорушення,
передбаченого ст.. 190 ч.1 КК України, за
фактом шахрайства відносно ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 (а.с. 15,16,17,18).

Судом досліджена кредитна справа
ОСОБА_2 № LGP7SE00000023 від 05 грудня 2007 року,
згідно якої відповідач надав позивачу
кредит у сумі 10000 грн на 24 місяця з
відсотковою ставкою 2% на місяць.

Відповідно до висновку
судово-почеркознавчої експертизи №
167/02/168/03 від 12 березня 2014 року підписи
від імені ОСОБА_2, розташовані в
кредитно-заставному договорі №
LGP7SE00000023 від 05 грудня 2007 року, заяві про
надання кредиту від 06.03.2008 року,
анкеті-заяві на отримання кредиту від
01.12.2007 року, акті прийому-передачі майна
в заклад № LGP7SE00000023 від 05 грудня 2007 року,
опитувальнику від 01.12.2007 року, довідці
про наявність майна позивачальника від
01.12.2007 року - виконано не ОСОБА_2, а іншою
особою з наслідуванням його
справжнього підпису. Встановити чи
виконано зазначені підписи ОСОБА_1 не
уявилося можливим, через те, що
зазначені підписи виконано
заздалегідь почерком з метою
наслідування справжнього підпису
ОСОБА_2 та ознаки особистого почерку та
підписів ОСОБА_1 в зазначених підписах
не проявились. (а.с. 201-208).

Відповідно до ч.1, 2 п. 1 ст. 11 ЦК України
підставою виникнення цивільних прав та
обов`язків є договори та інші
правочини.

В силу ст. 202 ЦК України правочином є
дія особи, спрямована на набуття, зміну
або припинення цивільних прав та
обов'язків. Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Як роз'яснено в п. 4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 06.11.2009
року «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», нікчемний
правочин є недійсним через
невідповідність його вимогам закону та
не потребує визнання його таким судом.
Оспорюваний правочин може бути
визнаний недійсним лише за рішенням
суду.

Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України для
письмового правочину не достатньо
викласти його зміст у відповідному
документі, сформульований текст
обов`язково має бути підписаний його
стороною, тобто текст правочину має
бути скріплений оригінальною
позначкою, притаманний лише даній
особі.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною вимог, які
встановлені ч.1-3, 5-6 ст. 203 ЦК України .

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України,
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними є
ті умови договору, які визнані такими
за законом або необхідні для
договорів даного виду, а також всі ті
умови, щодо яких за заявою однією із
сторін повинно бути досягнуто згоди.

Оскільки судом встановлено, що ОСОБА_2
не підписував кредитний договір, тому
не давав згоди на отримання кредиту, а
отже відповідачем не було додержано
всіх необхідних умов для укладання
кредитного договору.

Відповідач не надав належних доказів
на спростування вимог позивачів,
доводи викладенні у запереченні не
підтверджуються належним чином.

На підставі наведеного суд приходить
до висновку, що позовні вимоги
позивачів є обґрунтованими та такими,
що підлягають задоволенню.

Доводи представника відповідача
стосовно того,що ОСОБА_1 не може бути
позивачем по справі,оскільки вона не є
стороною правовідносин, які склалися,
суд розцінює критично з наступних
підстав.

Відповідно до п.1 ст.3 ЦПК України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 65 Сімейного Кодексу
України дружина, чоловік
розпоряджаються майном, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, за взаємною згодою. Частиною 2
зазначеної статті СК України
встановлено, що дружина, чоловік має
право на звернення до суду з позовом
про визнання договору недійсним як
такого, що укладений другим із
подружжя без її, його згоди, якщо цей
договір виходить за межі дрібного
побутового.

Стосовно заявленого клопотання про
застосування до позовних вимог строків
позовної давності суд зазначає
наступне.

Ст.ст.256, 257 ЦК України передбачає, що
загальний строк позовної давності
встановлюється у три роки це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 3 ст.267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається з матеріалів справи, з
даним позовом позивачі звернулися 15
серпня 2013 року. В тексті позовної заяви
зазначено, що в 2009-2010 р.р. надходили
телефонні дзвінки стосовно
заборгованості за кредитним договором.
Також позивачі зазначають,що після
того як на їх адресу почали надходити
листи від відповідача стосовно
заборгованості за спірним договором(
2012 р.), 27.09.2012 року вони звернулася до ПАТ
КБ «Приватбанк» з вимогою надати копію
кредитного договору та проведення
службового розслідування. Факт
звернення до банку підтверджується
матеріалами справи (а.с. 14).

По факту шахрайських дій працівників
банку позивачі 19.02.2013 року також
зверталася до Кіровського МВ ГУМВС
України в Луганській області, на даний
час проводиться досудове
розслідування (а.с. 15).

Заперечуючи проти клопотання про
застосування до позовних вимог строку
позовної давності, представник
позивача зазначив, що про існування
оспорюваного кредитного договору
позивачі дізналася в 2012 року, коли на їх
адресу почали приходити листи від
відповідача стосовно заборгованості
за кредитним договором,з приводу чого
позивачами було написано на адресу
банку чисельні скарги. Також позивачі
стосовно дій працівників банку
зверталися до міліції. Телефонні
дзвінки ,які надходили у 2009-2010 року вони
до уваги не брали та вважали ,що
дівчина,яка телефонувала,помиляється
номером,оскільки вони ніяких кредитних
договорів не укладали.

Отже, з вищезазначеного вбачається, що
про порушення свого права позивачі
дізналися у 2012 році, звернувшись до
банку у 27.09.2012 року з вимогою надати
копію кредитного договору та
проведення службового розслідування.
Копію кредитного договору вони не
отримали,тому вимушені були 19.02.2013
звернутися до Кіровського МВ ГУМВС в
Луганській області з заявою про
шахрайські дії працівників банку, тому
суд вважає,що позивачі не пропустили,
передбачений законом трирічний строк
звернення до суду з позовом.

Питання про розподіл судових витрат
вирішити відповідно до ст.. 88 ЦПК
України.

Керуючись ст. 11, 202, 203, 207, 215, 638 ЦК
України, ст.ст.10,11,59,60,88,212-215 ЦПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» про
визнання договору кредитування
недійсним - задовольнити.

Визнати недійсним кредитний договір №
LGP7SE00000023 від 05 грудня 2007 року укладений
між публічним акціонерним товариством
комерційний банк «ПриватБанк» та
ОСОБА_2.

Стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк», місце
знаходження: 49094, м. Дніпропетровськ,
вул.. Набережна Перемоги, 50, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер
НОМЕР_1,ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_2,ідентифікац
ійний номер НОМЕР_2 сплачений судовий
збір в розмірі 114 (сто чотирнадцять)
гривень 70 копійок та витрати за
проведення судово-почеркознавчої
експертизи № 167/02/168/03 від 12 березня 2014
року у сумі 3002 (три тисячі дві) гривні 88
копійок.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Луганської області через
Кіровський міський суд Луганської
області шляхом подання апеляційної
скарги протягом 10 днів з дня його
проголошення.

.

Суддя