інстанції Шовкопляс О.В.Провадження №
22-ц/780/3005/14 Доповідач у 2
інстанції АнтоненкоКатегорія 26
УХВАЛА

Іменем України

13 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді - Антоненко В.І.,

суддів: Касьяненко Л.І., Гуля В.В.,

за участю секретаря - Ромашини І.В.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» на рішення
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 31 грудня 2013 року
у справі за позовом публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення осіб, які
беруть участь у справі, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості за
кредитним договором, посилаючись на те,
що 03 вересня 2006 року ОСОБА_1 отримала
кредит в розмірі 6 586 грн. 84 коп. зі
сплатою відсотків за користування
грошима у розмірі 25,08% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.
Свої умови договору банк виконав
належним чином, а відповідач свої
зобов'язання за договором не виконує.
Станом на 26 квітня 2013 року ОСОБА_1 має
заборгованість перед банком в розмірі
23 648 грн. 06 коп. У зв'язку з викладеним
позивач просив стягнути з відповідача
на його користь 23 648 грн. 06 коп.
заборгованості за кредитним договором
та вирішити питання щодо розподілу
судових витрат по справі.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 31 грудня 2013 року у задоволенні
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
та процесуального права та
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

По справі встановлено, що 03 вересня 2006
року на підставі заяви ОСОБА_1 позивач
надав їй споживчий кредит в розмірі 6 586
грн. 84 коп. зі сплатою відсотків за
користування грошима у розмірі 25,08% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом строком на 42 місяці до 03
березня 2010 року для придбання товару (а.
с. 5-6).

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд обґрунтовано
виходив з положень ст. ст. 526, 530, 1046,
1049-1050, 1054, 1056-1 ЦК України та прийшов до
правильного висновку про те, що позивач
не надав належних та допустимих
доказів підтвердження того, що ОСОБА_1
має заборгованість перед банком щодо
повернення вказаного кредиту.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно зі змістом ст. ст. 610, 612 ЦК
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.
Боржник вважається таким, що
прострочив виконання, якщо він не
виконав його у строк, передбачений
умовами договору або встановлений
законом. Боржник, який прострочив
зобов'язання, відповідає перед
кредитором за завдані простроченням
збитки і за неможливості виконання, що
випадково настала після прострочення.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач відповідно до вимог зазначених
норм не надав до суду доказів на
підтвердження своїх вимог.

Так з наданого позивачем розрахунку
заборгованості відповідачки перед
банком (а.с. 3-4) вбачається, що ОСОБА_1 з
жовтня 2006 року по січень 2009 року
вносила кошти банку для погашення
кредиту та відсотків за користування
кредитом.

Проте вказаний розрахунок не містить
обґрунтованих даних про розмір
заборгованості відповідачки по
кредиту, відсотках та пені, а також
суперечить принципам виваженості,
розумності та справедливості, оскільки
на заборгованість по кредиту у сумі
3175-82 грн. банком нараховано понад 20000
грн. відсотків та штрафних санкцій.

За таких обставин суд першої інстанції
прийшов до обґрунтованого висновку про
недоведеність позовних вимог.

Висновки суду відповідають вимогам
закону та обставинам справи.

Крім того з матеріалів справи
вбачається, що строк повернення
кредиту закінчився 3 березня 2010 року, а
з позовом до суду банк звернувся у
серпні 2013 року, пропустивши
встановлений ст.. 257 ЦК України строк
позовної давності.

Оскільки кредит надавався на споживчі
потреби, то строк позовної давності по
даному спору відповідно до положень
Закону України «Про захист прав
споживачів» застосовується незалежно
від наявності заяви відповідача.

Доводи позивача про те, що правилами
кредитування банку встановлений строк
позовної давності 50 років, не
заслуговують на увагу, оскільки у
матеріалах справи відсутні дані про те,
що відповідачка належним чином
ознайомлена з цими правилами та дала
свою згоду на збільшення строку
позовної давності до 50 років.

Докази та обставини, на які посилається
апелянт у апеляційній скарзі, були
предметом дослідження судом першої
інстанції та додаткового правового
аналізу не потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом були
дотримані норми матеріального та
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду, викладених у мотивувальній
частині оскаржуваного рішенні, не
спростовують.

Керуючись ст. ст. 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» відхилити, а рішення
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 31 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий

Судді: