Справа № 344/6358/13-ц
Провадження № 2/344/319/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді
Хоростіля Р.В.,

секретаря
Басюк С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ
«Приватбанк» про відшкодування
матеріальних збитків, моральної шкоди
та зобов'язання вчинення дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась з вказаним позовом
до відповідача, в обґрунтування якого
покликалась на те, що в березні 2010р. на
її адресу поступила вимога від
відповідача в особі Івано-Франківської
філії ПАТ КБ «Приватбанк», з якої
позивач дізналась, що є поручителем
відповідно до договору поруки № 131КК
від 20.07.2007р., який укладено без відома та
її згоди між нею та Івано-Франківською
філією ПАТ КБ «Приватбанк» в особі
керуючого Рогатинським відділенням № 1
Мацюком В.М. Даним договором
забезпечувалося виконання
зобов'язання по кредитному договору №
131КК від 20.07.2007р., укладеному між
Івано-Франківською філією ПАТ КБ
«Приватбанк» та ОСОБА_3 Факт
поручительства став для неї
несподіванкою, оскільки під час
укладання кредитного договору та
договорів, що забезпечують його
виконання вона з дочкою перебувала на
санаторно-курортному відпочинку у ДСОЦ
«Маяк» (м. Євпаторія, АР Крим), внаслідок
чого вона фізично не могла бути
присутня у відділенні банку при
укладанні кредитного договору та
договору поруки. На її заяву від 01.06.2010р.
про те, що жодних кредитних договорів
та договорів поруки з банком вона не
підписувала, банком надано відповідь, в
якій відзначено обов'язковість
виконання нею зобов'язань за договором.
На наступні заяви вона отримала
аналогічні відповіді.

Відповідачем без будь-яких судових
рішень 29.04.2010р. здійснено списання з її
зарплатної картки всі наявні на ній
кошти, що змусило її звернутися до
органів прокуратури та з позовом про
визнання недійсним вказаного договору
поруки. Під час розслідування
кримінальної справи проведено
почеркознавчу експертизу та
встановлено, що підпис від її імені у
договорі поруки виконаний не нею, а
іншою особою. Рішенням
Івано-Франківського міського суду від
11.11.2011р., яке набрало законної сили,
визнано недійсним вказаний вище
договір поруки та вирішено стягнути з
банку в її користь грошові кошти в
загальній сумі 1654,42грн.

Крім цього , незважаючи на незаперечні
факти щодо відсутності у неї
заборгованості, все її рухоме та
нерухоме майно перебувало під арештами
з 26.01.2011р. до 06.12.2012р., чим порушено її
право на власність. Після тривалих
судових процесів в Івано-Франківському
міському, Жовтневому районному суді м.
Дніпропетровська, Апеляційному суді
Дніпропетровської області та Вищому
спеціалізованому суді України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, від яких вона морально та
фізично виснажена, та які в кінцевому
результаті вирішено на її користь,
відповідач продовжує її
«переслідувати». Внаслідок
неправомірних дій банку вона
безпідставно залучено до справи по
погашенню боргу по кредитному
договору, їй приходиться тривалий час
відстоювати свої законні права в судах
різних інстанцій, витрачаючи на це час,
гроші та здоров'я. Їй наносяться значні
матеріальні збитки та моральна шкода.

Зокрема матеріальні збитки у вигляді
витрат на папір, конверти, марки,
поштові відправлення, витрати на
ксерокопіювання документів з приводу
захисту порушених її прав, в загальній
сумі на яку підтверджуючі документи
склали 387грн., витрати на адвокатські
послуги в сумі 10000грн. Матеріальна
шкода у вигляді неотриманих відсотків
при зберіганні на депозиті коштів в
сумі 1654грн., стягнутих з позивача на
неповернутих банком за період 29.04.2010р.
по 27.07.2012р. складає більше 800грн.

Поряд з наведеним неправомірними діями
відповідача щодо порушення її права на
приватну власність їй завдана і
моральна шкода, яка полягає у суттєвих
емоційних, нервових зрушеннях, яких
вона зазнала після незаконного
стягнення з неї грошових коштів, а саме
заробітної плати, що є єдиним джерелом
забезпечення життєвих потреб, та
продовжувала зазнавати в подальшому і
по даний час, при надходженні кожного
чергового позову та рішення чергового
суду по справах за позовами
відповідача, постійний страх та
переживання щодо позбавлення її та її
неповнолітньої дочки засобів для
існування та житла (яке перебувало під
арештом з метою забезпечення позову)
супроводжував її ввесь час провадження
цивільної справи про стягнення значної
суми заборгованості, до якої вона не
мала жодного відношення та продовжує
супроводжувати по даний час.

Тривалий час вона не могла повноцінно
організовувати своє особисте життя,
оскільки була в паніці, зверталась до
юридичних консультацій та адвокатів
для отримання правової допомоги та
захисту від неправомірних дій
відповідача по переслідуванню
позивача в судовому порядку.

Небажання працівників банку
врегулювати ситуацію, їх формальні
відписки на численні її заяви
викликали в неї нервування,
дратівливість, безсоння, що не давало
можливості для нормальної
життєдіяльності. Виходячи з
наведеного, намагання банку позбавити
її майна та коштів існує і по
сьогоднішній день, адже довідку про
відсутність заборгованості їй та і не
видано,банк продовжує її переслідувати
ініціюючи нові позови.

Дані обставини змушують вживати заходи
з метою захисту належного їй майна та
збереження його від посягань
зазначеного банку, що призводить до
додаткових матеріальних витрат.
Зокрема їй довелося укласти договір
дарування належної їй частини квартири
дочці, витрати на що склали 2323грн.

Крім цього її почали турбувати часті
тривалі головні болі, а в результаті
медичного обстеження їй поставлено
діагноз венозна гіпотонія.

30000грн. компенсації за завдану моральну
шкоду вона визначила залежно від
глибини та тривалості її душевних
страждань, немайнових витрат,
можливості їх відновлення, ступеня
вини відповідача за його незаконні дії,
часу та зусиль необхідних для
відновлення попереднього стану. Тому
просила суд стягнути з відповідача на
її користь 13510грн. матеріальних збитків
та 30000грн. моральної шкоди, а також
зобов'язати видати довідку про
відсутність будь-якої заборгованості
перед ним та відсутність будь-яких
претензій до позивача зі сторони банку.
Судові витрати покласти на
відповідача.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позовні вимоги підтримала в повному
обсязі, покликаючись на викладені в
заяві обставини, просила позов
задоволити.

Представник відповідача - Рокетська
С.В. в судовому засіданні позов
заперечила, покликаючись на його
безпідставність та необґрунтованість,
зазначила, що всі дії банку вчинялись
відповідно до Закону і банк відповідно
захищав свої законні права та інтереси.
Крім цього пояснила, що оскільки
рішенням суду договір поруки визнано
недійсним, тому підстав для видачі
ОСОБА_1 довідки про відсутність
заборгованості немає. Просила в позові
відмовити в повному обсязі.

Заслухавши позивача, представника
відповідача, дослідивши докази у
справі, суд вважає наступне

Відповідно до Конституції України
фізична особа має право зокрема на
життя, право на охорону здоров'я, право
на безпечне для життя і здоров'я
довкілля, право на свободу та особисту
недоторканність, право на
недоторканність особистого і
сімейного життя, право на повагу до
гідності та честі, право на таємницю
листування, телефонних розмов,
телеграфної та іншої кореспонденції,
право на недоторканність житла, право
на вільний вибір місця проживання та на
свободу пересування, право на свободу
літературної, художньої, наукової і
технічної творчості - ч. 1 ст. 270 ЦК
України.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала, а згідно
з ч. 2 цієї статті особа, яка завдала
шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

В п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 6 від 27.03.1992р. «Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди»
зазначено, що шкода, заподіяна особі і
майну громадянина або заподіяна майну
юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її заподіяла, за умови, що дії
останньої були неправомірними, між
ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина зазначеної
особи.

Так, рішенням Івано-Франківського
міського суду від 11.11.2011р. визнано
недійсним договір поруки № 131КК,
укладений 20.07.2007р. між ОСОБА_1 та ПАТ КБ
«Приватбанк» та стягнуто з відповідача
в користь позивача грошові кошти в сумі
1474,92грн. а також 59,50грн. витрат по оплаті
судового збору та 120грн. витрат по
оплаті інформаційно-технічного
забезпечення розгляду справи (т.1
а.с.19-20). Ухвалою колегії суддів в
цивільних справах Апеляційного суду
Івано-Франківської області від 08.05.2012р.
рішення Івано-Франківського міського
суду від 11.11.2011р. залишено в силі (т.1
а.с.21-22).

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 06.12.2012р. (т. 2 а.с.64-66), вказані
рішення суду першої інстанції та
ухвала апеляційної - залишені без змін.

Судом встановлено, що між сторонами
тривали судові процеси з розгляду
цивільних справ у різних інстанціях
про стягнення кредитної
заборгованості, визнання недійсним
договору (т.1 а.с.19-20,21-22,23-24,22-26,33,34,61,70),
були вжиті заходи забезпечення позову,
зокрема і накладено арешт на майно
позивача(т.1 а.с.39,40), які 18.10.2012р. було
скасовано (т.1 а.с.56). Між сторонами була
тривала переписка з приводу виконання
умов договору поруки, який як уже вище
зазначалось, визнано судом недійним.
Ситуація, яка виникла між сторонами,
привернула увагу громади Прикарпаття
(т.2 а.с.38-40)

Однак суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 про
стягнення матеріальних збитків а саме:
витрат на папір, конверти, марки,
поштові відправлення, витрат на
копіювання документів, витрат на
адвокатські послуги (10000грн.), до
задоволення не підлягають, оскільки
такі витрати вирішуються судом при
постановленні рішень в кожному
конкретному випадку (конкретній
справі) у відповідності до ст. 88 ЦПК
України. Слід звернути увагу і на те, що
в підтвердження послуг адвоката
позивач надала копію квитанції від
07.12.2012р. (а.с.82), згідно якої вона
витратила на такі послуги 10000грн.,
зокрема участь адвоката у судових
засіданнях. В той же час при розгляді
даної цивільної справи ОСОБА_1
представляла свої інтереси самостійно,
тому з наведеного вбачається, що такі
послуги могли надаватись при розгляді
попередніх цивільних справ, а згідно з
ст. 60 ЦПК України, доказування не може
ґрунтується на припущеннях.

Необґрунтованими суд вважає і
матеріальні збитки у вигляді
недоотриманих відсотків при
зберіганні на депозиті коштів, витрат
на переоформлення її майна, оскільки в
судовому засіданні не доведено, що такі
збитки завдані внаслідок
неправомірних дій відповідача, між
такими діями і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина банку.

Суд також вважає, що вимога позивача
про зобов'язання відповідача видати їй
довідку про відсутність будь-якої
заборгованості перед банком та
відсутність будь-яких претензій до неї
зі сторони банку є необґрунтованою,
оскільки є рішенням суду про визнання
договору поруки між сторони недійсним,
дане рішення набрало законної сили і
підлягає обов'язковому виконанню, а
відтак порушене право ОСОБА_1 поновлено
і не потребує додаткового судового
захисту.

Щодо позовних вимог про стягнення з
відповідача моральної шкоди у розмірі
30000грн. то суд вважає, що така підлягає
до часткового задоволення виходячи з
наступного.

Ч. 1 ст. 23 ЦК України визначено, що особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав, а згідно ч. 2 цієї статті, моральна
шкода полягає: 1) у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; 2) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; 4) у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Згідно з ст. 1167 ЦК України, моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті.

Абз. 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» (з
наступними змінами та доповненнями),
визначено, що відповідно до загальних
підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

В той же час, згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Доказування не може
ґрунтується на припущеннях. Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі, щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Відтак враховуючи вищенаведене та те,
при вирішенні судом цивільної справи
за позовом ОСОБА_1 про визнання
договору поруки недійним не
вирішувалось питання про стягнення в
користь останньої моральної шкоди,
оскільки такі вимоги нею не ставились,
суд вважає, що такі підлягають до
задоволення частково - у розмірі 15000грн,
які слід стягнути з відповідача.

Судові витрати суд розподілив
відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 22, 23, 270, 1166, 1167 ЦК
України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 61, 88, 208-209, 212-215, 218
ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити частково.

Стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк», що
знаходиться по вул. Набережна Перемоги,
50 в м. Дніпропетровську, , на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.,
проживаючої АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, моральну шкоду у розмірі
15000 (п'ятнадцять тисяч) гривень та
витрати по оплаті судового збору у
розмірі 243 (двісті сорок три) гривні
60коп.

В решті позовних вимог відмовити.

На рішення суду може бути подано
апеляційну скаргу до апеляційного суду
Івано-Франківської області протягом 10
днів з дня його проголошення через
Івано-Франківський міський суд.

Головуючий-суддя
Хоростіль Р.В.

Повне рішення складено 20 травня 2014
року.