23.06.2014 Справа № 756/5465/14-ц
унікальний №756/5465/14-ц
провадження №2/756/2877/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2014 року Оболонський
районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді Маринченко
М.М.,

при секретарі Князік І.Д.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в
м.Києві цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
відповідача такою, що втратила право
користування квартирою АДРЕСА_1,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 про визнання її такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що
позивач є власником вказаної квартири
на підставі договору дарування від 26
травня 2000 року, в якій зареєстрований і
проживає. Відповідач є колишньою
дружиною позивача, шлюб з якою він
розірвав 20 квітня 2010 року. При
отриманні квартири в дар, позивач,
перебуваючи у шлюбі з відповідачем,
зареєстрував її у спірній квартирі.
Після розірвання шлюбу, відповідач
пішла жити до дочки за адресою: АДРЕСА_2.
До спірної квартири жити не
поверталася, речі її в квартирі
відсутні, перешкод у користуванні
квартирою їй не чинилося. Позивач під
час відвідування дочки розмовляв з
відповідачем, просив її добровільно
знятися з реєстрації за вказаною
адресою, проте вона без пояснення
причини цього не робить. На підставі
викладеного просить визнати
відповідача такою, що втратила право
користування вказаною квартирою.

У судовому засіданні позивач позов
підтримав, вказав, що відповідач після
розірвання шлюбу не проживає у спірній
квартирі.

Відповідач проти позову заперечувала
посилаючись на те, що дійсно
зареєстрована у квартирі позивача,
проте фактично там не проживає,
оскільки позивач чинив їй перешкоди у
користуванні квартирою. Зокрема, після
того, як позивач у 2009 році зустрів іншу
жінку, він почав погрожувати
виселенням ще до розлучення, вказував,
що викине усі її речі, внаслідок чого
вона була змушена під тиском з боку
позивача ще до розлучення, у квітні 2010
рок, виїхати з квартири та поселилася у
дочки, куди також перевезла свої речі.
До міліції з приводу протиправних дій
позивача чи чинення перешкод у
користуванні квартирою не зверталася.

Допитана в судовому засіданні як
свідок ОСОБА_3, вказала, що є сусідкою
позивача, проживає в квартирі НОМЕР_1,
пояснила, що позивача знає давно,
відповідача також бачила, але останні
декілька років вона не проживає у
квартирі. Щоб позивач виганяв дружину з
квартири чи не пускав її до квартири
вона не бачила і не чула.

Допитана в якості свідка ОСОБА_4
пояснила, що з травня 2010 року проживає в
квартирі позивача однією сім'єю з ним,
перешкод у користуванні відповідачу
квартирою вони не чинили, проте вона
жодного разу не приходила до квартири
та наміру проживати в квартирі не
виявляла.

Заслухавши пояснення сторін, свідків,
дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно договору дарування квартири від
26 травня 2000 року, зареєстрованого в
Київському міському бюро технічної
інвентаризації 29 листопада 2000 року,
ОСОБА_1 прийняв в дар від ОСОБА_5
квартиру АДРЕСА_1 і є її власником.

Відповідно до довідки форми № 3 КП
«Житлосервіс «Приозерне» від 16 квітня
2014 року № 9031 в квартирі зареєстровані
ОСОБА_1 - власник та ОСОБА_2 - колишня
дружина.

Із свідоцтва про розірвання шлюбу
вбачається, що шлюб між сторонами
розірвано 20 квітня 2010 року.

З пояснень позивача та свідків
вбачається, що у квітні 2010 року
відповідач добровільно залишила
квартиру і в ній не проживає, з
позивачем будь-яких стосунків не
підтримує, перешкод в користуванні
квартирою їй ніхто не чинив.

Будь-яких доказів чинення позивачем
відповідачу перешкод в користуванні
квартирою суду не надано.

Відповідно до ст.41 Конституції України
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право власності є
непорушним.

Згідно ч.1 ст.316 ЦК України правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

За статтею 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.
Власник має право вчиняти щодо свого
майна будь-які дії, які не суперечать
закону.

У відповідності зі ст.321 ЦК України
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Згідно ст.383 ЦК України власник
квартири має право використовувати
помешкання для власного проживання,
проживання членів своєї сім'ї, інших
осіб.

Статтями 386, 391 ЦК України передбачено,
що держава забезпечує рівний захист
усіх суб'єктів права власності, а
власник має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

За таких обставин суд приходить до
висновку, що позивач, як власник
квартири, має право на здійснення права
власності на належну йому квартиру та
вимагати усунення порушень його права.

Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї
власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі його
відсутності без поважних причин понад
рік, якщо інше не встановлено
домовленістю між ним і власником житла,
або законом.

Враховуючи, що відповідач не проживає у
квартирі, власником якої є позивач, без
поважних причин більше року і не є
членом сім'ї позивача, суд приходить до
висновку про наявність підстав для
задоволення позову.

Керуючись ст. 41 Конституції України,
ст.ст. 316, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України,
ст.ст.10, 60, 88, 209, 212- 215, 218 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що
втратила право користування квартирою
АДРЕСА_1.

Апеляційну скаргу на рішення суду може
бути подано до Апеляційного суду м.
Києва через Оболонський районний суд м.
Києва протягом 10 днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя
М.М.Маринченко