Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.05.2014 року
місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд
Закарпатської області

в складі :головуючого -
судді Леміш О.М.,

при секретарі -
Химинець О.Я.,

з участю позивача
ОСОБА_9

представника позивача
ОСОБА_2

відповідача
ОСОБА_3,

представника відповідача
ОСОБА_4

треті особи на сороні позивача
ОСОБА_5

треті ссоби на стороні відповідача
ОСОБА_6, ОСОБА_7

Представник третьої особи
Лазорик О.М

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ужгороді цивільну справу
за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_3 , третя
особа яка не заявляє самостійні вимоги
на предмет спору на стороні позивача
ОСОБА_5 та треті особи, які не
заявляють самостійні вимоги на
предмет спору на стороні відповідача
Холмківська сільська рада , ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 про виселення без надання
іншого житлового приміщення, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_9 звернувся до суду з
вищевказаним позовом .

Свій позов ОСОБА_9 мотивував тим, що
відповідач ОСОБА_3 зловживає спиртними
напоями, внаслідок чого систематично
порушує правила співжиття, і робить для
позивача неможливим проживання з нею в
одній квартирі.

Позивач неодноразово звертався до
органів внутрішніх справ із заявами
щодо ОСОБА_3, яка, зловживаючи спиртними
напоями, вчинює сварки, погрожує
фізичною розправою. Однак всі заходи
попередження виявилися
безрезультатними. Відповідач і надалі
зловживає спиртними напоями, веде себе
агресивно. Систематично порушує
правила співжиття, що робить
неможливим проживання поруч з нею в
одній квартирі.

Позивач, посилаючись на зазначені у
позовній заяві обставини справи, та з
підстав, передбачених ст.. 116 ЖК України,
п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 12 квітня 1985 р. за №2 «Про
деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України», просив виселити ОСОБА_3 з
квартири АДРЕСА_1 без надання іншого
житлового приміщення та покласти на
неї судові витрати по справі.

В судовому засіданні позивач та його
представник позов з наведених в ньому
мотивів підтримали та просили суд
задовільнити такий .

Відповідач та представник відповідача
в судовому засіданні проти позову
заперечили, просили суд відмовити в
задоволенні такого .

Так, заслухавши позивача та його
представника , відповідача та її
представника, а також третіх осіб на
сороні позивача ОСОБА_5, яка
підтвердила доводи зазначені
позивачем в позові, а також третіх осіб
на стороні відповідача - ОСОБА_6,
ОСОБА_7, представник третьої особи
Лазорик О.М , які заперечили проти
позову та підтримали позицію
відповідачки вивчивши та перевіривши
в судовому засіданні матеріали справи,
оцінивши належність та допустимість
кожного доказу, суд вважає, що позов
обґрунтований і підлягає до
задоволення з таких підстав.

Так, у судовому засіданні встановлено,
що відповідно до свідоцтва про право
власності на нерухоме майно серія ЯЯЯ
№ 328372 від 15.12.2005 року та витягу про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно серії ССА № 357715 від 02.09.2006 року
на даний час власниками квартири , що
розташована в АДРЕСА_1 є Холмківська
сільська рада.

Разом з тим, ще 11 грудня 1986 року ОСОБА_9
на підставі рішення міської ради
народних депутатів Ужгорода від 12.11.1986
року отримав ордер за №004505 на жиле
приміщення за

адресою: АДРЕСА_1, куди і вселився разом
з членами своєї сім'ї в кількості 5
чоловік (а.с.7). Згодом АДРЕСА_1,
перейменована на АДРЕСА_1, що
стверджується довідкою Холмівської
сільської ради за №3864 від 19.11.2012 року
(а.с. 8).

Відповідно до вимог ст.58. ЖК України На
підставі рішення про надання жилого
приміщення в будинку державного або
громадського житлового фонду
виконавчий комітет районної, міської,
районної в місті, селищної, сільської
Ради народних депутатів видає
громадянинові ордер, який є єдиною
підставою для вселення в надане жиле
приміщення .Ордер може бути видано лише
на вільне жиле приміщення.

Також ордер за №004505 ОСОБА_9 на квартиру
ніким не оспорено та не скасовано.
Квартира не приватизована (а.с.9) однак ,
з наймачем там зареєстровано і
проживають 6 чоловік (а.с.8).

ОСОБА_9 не заперечував того факту, що
після розлучення з відповідачкою, вони
разом із дітьми спільно проживають в
спірній квартирі, проте відповідачка
створює неможливі умови для проживання
сторін в квартирі

Судом встановлено , що позивачем
неодноразово застосовувалися різні
заходи впливу та попередження до
ОСОБА_3

Зокрема, наведене стверджується
Постановами ДІМ Ужгородського РВ УМВС
від 26.08.2008 року, від 09.09.2008 року та від
25.11.2009 року (а.с. 18, 19, 21, 22, 24, 25), висновку
ДІМ Ужгородського РВ УМВС від 26.08.2008
року (а.с. 15, 16), листів ДІМ Ужгородського
РВ УМВС на неодноразові звернення
ОСОБА_9 (а.с. 14, 17, 20, 23, 26) стверджуються
факти про те, що з ОСОБА_3 проводилися
профілактичні бесіди щодо недопущення
насильства в сім'ї, попередження
надавалися відповідно до ст.. 129 КК
України та складалися адміністративні
протоколи.

Постановою Ужгородського
міськрайонного суду від 04.11.2011 року
ОСОБА_3 також було притягнуто до
адміністративної відповідальності.

Разом з тим, судом встановлено, що
позивачем також до суду надавалися
листи Ужгородського РВ УМВС України в
Закарпатській області від 07.01.2013 року
та від 01.11.2012 (а.с. 37, 40), відповідно до
яких також підтверджується факт
проведення
індивідуально-профілактичних бесід.

Той факт, що спільне проживання з
ОСОБА_3 є неможливим, стверджується
також копіями постанов про притягнення
ОСОБА_3 до адміністративної
відповідальності, надані ОСОБА_5, а
саме:

Постанова Ужгородського
міськрайонного суду від 09.01.2009 року
(а.с.78);

Постанова Ужгородського
міськрайонного суду від 14.12.2009 року
(а.с.79);

Постанова Ужгородського
міськрайонного суду від 04.11.2011 року
(а.с.80);

Копія характеристики за №2193, видану
13.03.2013 року Ужгородським РВ УМВС
України (а.с.81);

Копія офіційного застереження по ст.. 10
ЗУ «Про попередження насильства в
сім'ї» (а.с.82).

На підставі ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК України
виселення може мати місце, якщо наймач,
члени його сім'ї або інші особи, які
проживають разом з ним, систематично
руйнують чи псують жиле приміщення, або
використовують його не за
призначенням, або систематичним
порушенням правил співжиття роблять
неможливим для інших проживання з ними
в одній квартирі чи в одному будинку, а
заходи запобігання і громадського
впливу виявились безрезультативними,
виселення винних на вимогу власника
або інших заінтересованих осіб
проводиться без надання іншого жилого
приміщення.

Таким чином, для застосування норми
цієї статті необхідна наявність двох
умов: систематичне порушення правил
співжиття, а також вжиття заходів
попередження або громадського впливу,
які не дали позитивних результатів.

Під заходами впливу мається на увазі
заходи попередження, що застосовуються
судами, прокурорами, органами
внутрішніх справ, адміністративними
комісіями, а також заходи громадського
впливу, вжиті на зборах жильців будинку
чи членів ЖБК, трудових колективів
тощо.

Так, враховуючи наведене, суд
констатує,що обидві умови передбачені
ст. 116 ЖК України є наявними, так як
ОСОБА_3 систематично порушує правила
співжиття, а заходи попередження які до
неї вживались - жодного позитивного
результату не принесли.

Також, як роз'яснив Пленум Верховного
Суду України у п. 17 постанови № 2 від 12
квітня 1985 року «Про деякі питання, що
виникли в практиці застосування судами
Житлового кодексу України», при
вирішенні справ про виселення на
підставі ст. 116 ЖК осіб, які
систематично порушують правила
співжиття і роблять неможливим для
інших проживання з ними в одній
квартирі або будинку, слід виходити з
того, що при триваючій антигромадській
поведінці виселення винного може
статися і при повторному порушенні,
якщо раніше вжиті заходи попередження
або громадського впливу не дали
позитивних результатів. Маються на
увазі, зокрема, заходи попередження, що
застосовуються судами, прокурорами,
органами внутрішніх справ,
адміністративними комісіями
виконкомів, а також заходи
громадського впливу, вжиті на зборах
жильців будинку чи членів ЖБК, трудових
колективів, товариськими судами й
іншими громадськими організаціями за
місцем роботи або проживання
відповідача (незалежно від прямих
вказівок з приводу можливого
виселення).

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 218, ЦПК
України, суд, -

РІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_9 до ОСОБА_3 , третя
особа яка не заявляє самостійні вимоги
на предмет спору на стороні позивача
ОСОБА_5 та треті особи, які не
заявляють самостійні вимоги на
предмет спору на стороні відповідача
Холмківська сільська рада , ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 про виселення без надання
іншого житлового приміщення -
задоволити.

Виселити ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1
без надання іншого житлового
приміщення .

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з
моменту його проголошення.

З повним рішенням суду сторони можуть
ознайомитись 12.05.2014 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду
Леміш О.М.