Номер провадження: 22-ц/785/3636/14
Номер справи місцевого суду: 507/138/14-ц
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Гончаренко В.М.,
Короткова В.Д.

з участю секретаря - Волчанського
О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до Територіального центру
соціального обслуговування (надання
соціальних послуг) Любашівської
районної державної адміністрації
Одеської області про поновлення на
роботі та стягнення коштів, за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Любашівського районного суду Одеської
області від 10 лютого 2014 року,-

встановила:

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом про поновлення на
роботі та стягнення коштів і в
обґрунтування позовних вимог
посилалась на те, що в квітні 1999 року
вона була прийнята на роботу
соціальним робітником. В березні 2010
року наказом адміністрації вона була
переведена на роботу із посадовим
окладом 1/2 частини.

13 червня 2013 р. та 29 листопада 2013 року їй
було оголошені догани нібито за якісь
порушення, хоча ніхто ніяких письмових
пояснень в неї не вимагав і навіть не
пропонував дати будь-які пояснення,
тому вважає, що відповідач порушив
вимоги ст.149 КЗпП України.

Наказом № 17 від 17 грудня 2013 року вона
була звільнена з роботи за
систематичне невиконання без поважних
причин обов'язків, покладених на неї
трудовим договором, тобто звільнена по
п.3 ст.40 КЗпП України.

Своє звільнення вважає незаконним,
тому що ніяких порушень трудового
законодавства вона не допускала, а
звільнена не за порушення, а як
неугодний працівник, який оскаржує
незаконні дії адміністрації.

Питання про її звільнення вирішувалося
на профкомі, який також не детально
розібрався в ситуації та без будь-яких
доводів члени профкому дали згоду на її
звільнення.

В зв'язку із чим, позивач просила
скасувати наказ про звільнення від 29
листопада 2013 року про накладення на неї
дисциплінарного стягнення у виді
догани та поновити її на роботі,
стягнувши із відповідача середній
заробіток за час вимушеного прогулу.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2
позов підтримала.

Представник відповідача позов не
визнав , вважав, що позивачку було
звільнено відповідно до вимог
трудового законодавства, просила у
задоволенні позову відмовити.

Рішенням Любашівського районного суду
Одеської області від 10.02.2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права, неправильне
застосування норм матеріального права,
просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позов.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши докази у справі в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
, а рішення суду першої інстанції
залишенню без змін з наступних
підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову
,суд першої інстанції виходив з того,що
через систематичне порушення
позивачем трудової дисципліни ,що
свідчило про її небажання продовжувати
трудові відносини в територіальному
центрі соціального обслуговування
Любашівської районної державної
адміністрації Одеської області ,
відповідачем при притягненні
позивача до дисциплінарної
відповідальності та звільненні ОСОБА_2
були дотримані вимоги трудового
законодавства ,тому підстав для
поновлення ОСОБА_2 на роботі не має.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції з
наступного .

Згідно із п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках систематичного
невиконання працівником без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника раніше
застосовувалися заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення.

Судом першої інстанції встановлено,
що наказом № 10 від 30.04.1999 року
Любашівського управління соціального
захисту населення Любашівської
районної державної адміністрації
Одеської області , позивач ОСОБА_2 була
прийнята на роботу з 01.05.1999 року на
посаду соціального робітника по
обслуговуванню одиноких
непрацездатних громадян (а.с.3).

Згідно наказу № 7 від 13.06.2013 р.
позивачу ОСОБА_2 оголошено догану за
несвоєчасне та неякісне виконання
службових обов'язків та порушення
трудової дисципліни, який не оскаржено
та є чинним /а.с.35/.

Згідно наказу № 16 від 29.11.2013 р.,
ОСОБА_2, оголошено догану за
систематичне невиконання без поважних
причин функціональних обов'язків та
порушення трудової дисципліни (а.с.43).

Відповідно до акту № 7 від 02 грудня 2013
року ОСОБА_2 було ознайомлено із
наказом № 16 від 29.11.2013 р. про оголошення
їй догани, але від підпису та надання
пояснень вона відмовилася /а.с.44/.

Суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та надав їм
правильну правову оцінку .

Відповідно до матеріалів справи
вбачається , що на засіданнях
загальних зборів трудового колективу
соціальних робітників Територіального
центру від 02.09.2013 року та від 18.11.2013 р.
(а.с.42) прийняті рішення розширити
групу підопічних та надати
соціальному робітнику позивачу ОСОБА_2
для надання соціальних послуг ОСОБА_3 і
ОСОБА_4

Наказом ТЦСОН № 60 від 18 листопада 2013
року ОСОБА_4 було включеного в групу
обслуговування ОСОБА_2, з даним наказом
позивач була ознайомлена в той же день
/а.с.41-42/.

22.11.2013року ОСОБА_4 звернувся зі
скаргою на дії ОСОБА_2 (а.с.40).

За заявою ОСОБА_4 ,22.11.2013 року ТЦСОН
провела перевірку ,в ході якої було
підтверджено порушення ОСОБА_2 своїх
функціональних обов'язків (а.с.48).

В суді першої інстанції , позивач
ОСОБА_2 не заперечувала те , що дійсно не
ходила до ОСОБА_4.

Суд першої інстанції вірно послався
на те,що ОСОБА_2 перебуваючи на посаді
соціального робітника не наділена
правом обирати собі підопічних та
повинна була виконувати наказ
підприємства № 60 від 18.11.2013 р., що
входить в її обов'язки.

Згідно акту № 6 від 29 листопада 2013
року, складеного завідувачем
відділення соціальної допомоги вдома
ОСОБА_5, на апаратній нараді в
присутності інших працівників, ОСОБА_2
була ознайомлена із актом від 22.11.2013
року, але від підпису та надання
пояснень відмовилася /а.с.45/.

Суд першої інстанції вірно не
прийняв до уваги твердження позивача
та її представника про те, що перед
винесенням догани позивачу не було
запропоновано надати пояснення,
оскільки відповідачем було вжито всіх
необхідних заходів для ознайомлення
ОСОБА_2 із актом перевірки та надання
нею пояснень, але позивач свідомо
проігнорувала проханнями написати
пояснення з приводу допущеного нею
порушення, про що також підтвердила в
судовому засіданні свідок ОСОБА_5

Суд першої інстанції вірно
встановив те ,що ОСОБА_2 були допущені
порушення виконання своїх
функціональних обов'язків , тому наказ
про оголошення ОСОБА_2 догани № 16 від
29.11.2013 року є законним та підстав для
його скасування не має.

Стосовно звільнення ОСОБА_2 слід
зазначити наступне .

З матеріалів справи вбачається , що
соціальні робітники зобов'язанні
з'являтися до територіального центру
щопонеділка та щоп'ятниці на 8.00 годину,
про що сторони не заперечують.

Наказом ТЦСОН Любашівської РДА №
67 від 06.12.2013 року було включено в групу
обслуговування соціального робітника
ОСОБА_2 гр. ОСОБА_6 для отримання послуг
відділення соціальної допомоги вдома
Територіального центру соціального
обслуговування із 06.12.2013 року (а.с.50).

Наказом ТЦСОН Любашівської РДА №
68 від 09.12.2013року ,було знято ОСОБА_7 із
обслуговування відділення допомоги
вдома Територіального центру
соціального обслуговування із 09.12.2013
року , у зв'язку з поданою ОСОБА_7
заявою (а.с.51).

Відповідно до акту № 8 від 06.12.2013 р.
ОСОБА_2 о 08 год. на апаратній нараді
була повідомлена про поповнення групи
підопічних та запрошена для
ознайомлення з наказом № 67 від 06.12.2013
року про поновлення групи підопічних
,проте протягом дня не з'явилася (а.с.50
звор.стор.).

Із акту № 9 від 09 грудня вбачається,
що ОСОБА_2 9 грудня 2013 року на апаратну
нараду, яка відбувається щопонеділка
та щоп'ятниці не з'явилася. Про причини
неявки ОСОБА_2 не повідомила
адміністрацію Територіального центру
ні в телефонному режимі, ні в письмовій
формі /а.с.52/.

11.12.2013 року ОСОБА_2 була ознайомлена
з наказом № 67 від 06.12.2013 року та наказом
№ 68 від 09.12.2013року , проте від підпису
про ознайомлення з наказами
відмовилася ,що підтверджується актом
№ 10 від 11.12.2013 року (а.с. 53 звор.стор.).

Згідно акту № 10 від 11 грудня 2013 року
ОСОБА_2 відмовилася дати пояснення щодо
неявки на роботу 06.12.2013 р., 09.12.2013р. та
10.12.2013 р.(а.с.53звор.стор.).

Відповідно до акту № 11 від 12.12.2013
року ОСОБА_2 відмовилася від надання
соціальних послуг
громадянам-підопічним Територіального
центру (а.с.54).

Із акту № 13 від 16 грудня 2013 р.
вбачається, що соціальний робітник
ОСОБА_2 проігнорувала спробу директора
Терцентру провести розмову щодо
виконання службових обов'язків, не
надала «Журнал відвідувань
непрацездатних громадян» поводила
себе зухвало, не надавши жодних
пояснень покинула кабінет, не
вислухавши директора. В цей день
соціальні послуги не надавалися, так як
ОСОБА_2 відмовляється від надання
соціальних послуг підопічним
Терцентру /а.с.58/.

В судовому засіданні позивач
підтвердила, що дійсно 9 грудня 2013 року
вона не з'явилася до територіального
центру, оскільки 6 грудня 2013 року її
ображала ОСОБА_5, про це вона написала
заяву, ОСОБА_6 вона дійсно відмовилася
обслуговувати, до тих пір доки її не
переведуть на повну ставку, про що вона
повідомила директора та написала заяву
11 грудня 2013 р. /а.с.81/.

Суд першої інстанції вірно
визначився з тим ,що причина відмови
ОСОБА_2 обслуговувати ОСОБА_6 є
надуманою, оскільки позивач повинна
була виконувати свої функціональні
обов'язки, а звернення до керівництва
із вимогою платити повну ставку не
звільняє її від виконання своїх
трудових обов'язків. Крім того, спір із
приводу оплати праці вирішений в
судовому порядку. Як вбачається із
рішення Любашівського районного суду
від 15 травня 2013 р., залишеного без змін
апеляційним судом Одеської області від
16.10.2013 р., відмовлено в задоволені
позову ОСОБА_2, в якому вона просила
зобов'язати Терцентр переукласти із
нею договір, надавши їй роботу в
повному обсязі, згідно штатного
розкладу, із повним посадовим окладом.
При цьому судом було встановлено, що
позивач ОСОБА_2 дійсно працює в
Терцентрі соціального обслуговування
на умовах неповного робочого дня
.Адміністрація терцентру неодноразово
намагалася зобов'язати позивачку
працювати в більшому об'ємі - на повну
ставку, але та відмовлялася від
виконання обов'язків в повному об'ємі, і
мотивуючи відмову тим, що вона
перебуває з усіма клієнтами, яких їй
пропонували обслуговувати, в конфлікті
- з їх вини, або самі непрацездатні
відмовлялися від послуг ОСОБА_2, як
соціального працівника. Згідно наказу
від 25.08.2010 р. вона переведена на 0,5
посадового окладу, позивачка ОСОБА_2
була дійсно згодна і ознайомлена із
наказом в той же день - 25 серпня 2010 року,
цей наказ не оскаржено. Порушень з боку
адміністрації немає /а.с.73-76/.

Відповідно до рішення від 16
листопада 2013 року, профспілковий
комітет надав згоду на звільнення
ОСОБА_2 за систематичне невиконання без
поважних причин функціональних
обов'язків, порушення трудової
дисципліни та невідповідність
займаній посаді /а.с.59/ .

Виходячи з матеріалів справи
вбачається ,що відповідачем при
вирішенні питання про звільнення було
враховано те, що до ОСОБА_2 були двічі
застосовані заходи дисциплінарного
стягнення у вигляді доган та після
притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної
відповідальності , відповідачем
здійснювалися намагання та надавалися
об'єктивні можливості налагодити свою
роботу та поповнити підопічних, проте
позивачем без поважних причин
виконання своїх функціональних
обов'язків було проігноровано.

Згідно акту № 12 від 13 грудня 2013 р.,
ОСОБА_2 на спробу директора Терцентру
провести розмову щодо виконання
службових обов'язків ОСОБА_2 покинула
кабінет, не вислухавши директора. В цей
день соціальні послуги не надавалися,
так як Жар відмовляється від надання
соціальних послуг підопічним
Терцентру /а.с.54 звор./

Із акту № 13 від 16 грудня 2013 р.
вбачається, що соціальний робітник
ОСОБА_2 проігнорувала спробу директора
Терцентру провести розмову щодо
виконання службових обов'язків, не
надала «Журнал відвідувань
непрацездатних громадян» поводила
себе зухвало, не надавши жодних
пояснень покинула кабінет, не
вислухавши директора. В цей день
соціальні послуги не надавалися, так як
Жар відмовляється від надання
соціальних послуг підопічним
Терцентру /а.с.58/.

Матеріали справи не місять ,а
позивачем всупереч до вимог ст. 60 ЦПК
України не надані докази у
спростування наданих відповідачем
актів про систематичне порушення
ОСОБА_2 трудової дисципліни та
недобросовісне виконання нею своїх
обов'язків по наданні соціальної
допомоги підопічним ОСОБА_4 , ОСОБА_6.

Доводи апеляційної скарги щодо
порушення відповідачем норм трудового
законодавства при оголошенні ОСОБА_2
догани ,відповідно до наказу № 7 від
13.06.2013року , та у зв'язку з цим надання
відповідачем суду фальсифікованих
документів, актів, тощо , колегія
суддів не приймає до уваги , оскільки
позивачем при зверненні з позовом до
суду ,позовних вимог про визнання
наказу № 7 від 13.06.2013 року недійсним не
було заявлено та матеріали справи не
містять докази фальсифікації
відповідачем актів від 10, 12, 13.06.2013 року
.

Доводи апеляційної скарги щодо
неврахування судом першої інстанції
того,що відповідачем наказом № 17 від
17.12.2013 року було звільнено ОСОБА_2 за
одне і те ж саме порушення за яке ,
відповідно до наказу № 16 від 29.11.2013 року
, ОСОБА_2 було оголошено догану ,колегія
суддів не приймає до уваги ,оскільки
виходячи зі змісту оспорюваних
наказів, ОСОБА_2 було оголошено догану
за невиконання нею своїх обов'язків по
наданню соціальної допомоги гр.ОСОБА_4
та невиконання обов'язків по веденню «
Журналу відвідувань непрацездатних
громадян» (а.с.18) .

Звільнення ОСОБА_2 відбулося за
систематичне невиконання нею своїх
функціональних обов'язків , зокрема і
щодо ненадання послуг гр. ОСОБА_6 (а.с.19),
що не є тотожнім .

Не заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги щодо неврахування
судом першої інстанції порушення
відповідачем ст.149 КЗпП України при
винесенні наказу № 16 від 29.11.2013року та
№ 17 від 17.12.2013 року , оскільки такі
доводи спростовуються матеріалами
справи , а саме згідно акту № 6 від 29
листопада 2013 року, складеного
завідувачем відділення соціальної
допомоги вдома ОСОБА_5, на апаратній
нараді в присутності інших
працівників, ОСОБА_2 була ознайомлена
із актом від 22.11.2013 року, але від підпису
та надання пояснень відмовилася /а.с.45/.
Згідно акту № 10 від 11 грудня 2013 року
ОСОБА_2 відмовилася дати пояснення щодо
неявки на роботу 06.12.2013 р., 09.12.2013р. та
10.12.2013 р.(а.с.53звор.стор.).

Не заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги щодо неврахування
судом першої інстанції вимог ст.231-232
КЗпП України , оскільки відповідачем є
Територіальний центр соціального
обслуговування (надання соціальних
послуг) Любашівської РДА Одеської
області ,яке розташоване в
смт.Любашівка, Любашівського району,
Одеської області та відповідно до ч.2
ст.232 КЗпП України безпосередньо в
районних ,районних у місті ,міських чи
міськрайонних судах розглядаються
трудові спори за заявами працівників
про поновлення на роботі незалежно
від підстав припинення трудового
договору. Позивач ОСОБА_2 звернулася до
Любашівського районного суду Одеської
області з позовом про поновлення на
роботі та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу в
місячний термін , який судом розглянуто
, що узгоджується з вимогами ст. 232 КЗпП
України.

Відповідно до роз'яснень п.3 Постанови
Пленуму Верховного Суду України « Про
практику розгляду судами трудових
спорів» N 9 від 06.11.92 року , зазначено , що
слід мати на увазі, що Пленум
Верховного Суду України в п.8 постанови
від 1 листопада 1996 р. N 9 "Про
застосування Конституції України
при здійсненні правосуддя" роз'яснив,
що суд не вправі відмовити особі в
прийнятті позовної заяви лише з тієї
підстави, що її вимоги можуть бути
розглянуті в передбаченому законом
досудовому порядку.

За таких підстав, відповідно до п.1
ч.1 ст. 307 ЦПК України, апеляційна скарга
ОСОБА_2 підлягає відхиленню, а рішення
суду першої інстанції залишенню без
змін.

Керуючись ст.ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Любашівського районного суду
Одеської області від 10 лютого 2014 року
залишити без змін .

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області
А.А. Калараш

В.М. Гончаренко

В.Д. Коротков