Справа № 427/7996/13-ц
Провадження № 2/427/151/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2014 року

Свердловський міський суд
Луганської області у складі:

головуючого судді Бабенко С.Ш.,

при секретарях Горбачові В.В.,
Пархоменко Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі судових засідань
Свердловського міського суду
Луганської області у місті
Свердловську Луганської області
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ТОВ "ДТЕК Свердловантрацит" (треті
особи на стороні відповідача, які не
заявляють самостійних вимог щодо
предмета спору, Приватне підприємство
"Центр Протезування "Інвалтруд",
Державне підприємство
"Санаторно-курортний реабілітаційний
центр "Слов'янський курорт" ЗАТ
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
"Укрпрофздоровниця", Управління
соціального захисту населення
Свердловської міської ради Луганської
області) про стягнення додаткових
витрат особі, якій завдано шкоди
каліцтвом джерелом підвищеної
небезпеки, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з уточненим
позовом до відповідача про стягнення
додаткових витрат, в обґрунтування
якого зазначив, що 12.03.1983р. він був
травмований на залізниці тепловозом,
який належав ПТУ виробничого
об'єднання ДП «Свердловантрацит», в
результаті чого у нього встановлено
першу групу інвалідності безстроково і
по трудовій рекомендації він потребує
постійного стороннього догляду.
Відповідач в особі ВП
«Вантажно-транспортне управління», як
власник джерела засобу підвищеної
небезпеки, відшкодовує йому щомісячні
виплати втраченого заробітку і витрати
на сторонній догляд за інвалідом 1
групи, розмір яких неодноразово
встановлювався відповідними рішеннями
суду. Позивач посилається на ст.1195 ЦК
України та згідно довідки ЛKK
Свердловської міської лікарні №1 від
10.07.2013р. йому за станом здоров'я
необхідне протезування обох нижніх
кінцівок для постійного носіння.
Вартість протезів, згідно даних
рахунку №2 від 13.06.2013р. Луганського
казенного експериментального
підприємства складає - 38210,64 грн.
Прохання сплатити вартість протезів
позивач направляв до відповідача разом
з заявою, але 05.07.2013р. йому було надано
відповідь, що дане питання йому
потрібно вирішувати самостійно та
звертатися до Управління праці та
соціального захисту населення. Але
позивач, вважає, що своєю відмовою в
оплаті вартості протезів відповідач
порушив ст.1195 та ч.2 ст.1202 ЦК України,
згідно до яких юридична особа, яка
завдала шкоди каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я фізичній особі,
зобов'язана відшкодовувати окрім
втраченого заробітку ще і додаткові
витрати, а саме, санаторно-курортне
лікування згідно до показань та
протезування.

Крім того, згідно медичних
рекомендацій та висновку
судово-медичної експертизи від 18.11.2003р.
№318, він має потребу в
санаторно-курортному лікуванні з
супроводженням. Згідно рахунку
вартість санаторно-курортного
лікування в спеціалізованому
санаторії ДП "СКРЦ "Слов'янський курорт"
ЗАО "Укрпрофздравниця" з
супроводженням складає 13296,00 грн, у тому
числі ПДВ 696 грн. Щодо оплати вартості
санаторно-курортного лікування
позивач звертався до відповідача,
своєю відповіддю від 17.09.2013р. проти
сплати вартості санаторно-курортного
лікування відповідач не заперечує, але
тільки на рахунок санаторно-курортного
закладу.

Позивач зазначає, що на даний час його
це не влаштовує, бо змінилися погодні
умови, обстановка в державі, та він вже
не може як потрібно оздоровитися у
санаторії. Тому вважає за потрібне
перевести суму вартості за
санаторно-курортне лікування, як і суму
вартості протезів на його банківський
рахунок №64747 у Свердловському
відділенню Ощадбанка філія №10012/0120.

На підставі викладеного та уточнення
до позову позивач просить суд стягнути
з ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» на його
користь вартість санаторно-курортного
лікування с супроводженням в сумі 13296,00
грн, вартість протезів лівого та
правого стегна за 2012р. та 2013р. у розмірі
56680,00 грн. Судові витрати покласти на
ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит».

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
його представник ОСОБА_2 уточнені
позовні вимоги підтримали, та
наполягають на його задоволенні у
повному обсязі.

У судовому засідання представники
відповідача Шишкін О.В. та Пікалова С.М.
позовні вимоги не визнали, надали суду
письмові заперечення, в яких
посилаються на відсутність будь-яких
правових підстав для задоволення вимог
позивача, оскільки забезпечення
позивача санаторно-курортним
лікуванням та протезами повинно бути
проведено Управлінням соціального
захисту населення, та вирішення
питання про компенсацію відповідачем
перед позивачем зазначених додаткових
витрат може проводитися тільки шляхом
перерахування на відповідні
розрахункові рахунки відповідного
закладу щодо надання таких послуг, а не
на користь позивача. Крім того, надали
правове обґрунтування своєї позиції.

У судовому засіданні представник
третьої особи на стороні відповідача,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
спору, Управління соціального захисту
населення Свердловської міської ради
Константинов М.Ф. в своїх письмових
поясненнях посилається на те, що ОСОБА_1
за даними Центральної бази інвалідів
протези та протезно-ортопедичні вироби
не отримував. ОСОБА_1 перебував у черзі
на отримання санаторно-курортної
путівки по супутньому діагнозу
(нервове захворювання) з 16.05.2007р. Згідно
порядку виплати деяким категоріям
інвалідів грошової компенсації
замість санаторно-курортної путівки та
вартості самостійного
санаторно-курортного лікування,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 07.02.2007р. №150,
виплата грошової компенсації за
путівку та за самостійне лікування
проводиться інвалідам, якщо вони
протягом трьох календарних років не
отримали безоплатної
санаторно-курортної путівки. Згідно
заяви ОСОБА_1 компенсація за
невикористану санаторно-курортну
путівку виплачена 17.10.2011р. у розмірі 225,00
грн, та станом на 25.04.2014р. ОСОБА_1 в черзі
на санаторно-курортну путівку не
перебуває.

У судове засідання представники третіх
осіб на стороні відповідача, які не
заявляють самостійних вимог щодо
спору, ПП "Центр Протезування
"Інвалтруд", ДП "Санаторно-курортний
реабілітаційний центр "Слов'янський
курорт" ЗАТ лікувально-оздоровчих
закладів профспілок України
"Укрпрофздоровниця", не з,явилися,
звернулися до суду з заявами про
розгляд справи за їх відсутністю, на
виконання ухвали суду про витребування
доказів представили суду довідки про
вартість кожної із додаткових витрат,
на які потребує ОСОБА_1

Суд, вислухавши сторони, дослідивши
матеріали справи, вважає, що позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12.03.1983р. позивач
був травмований на залізниці
тепловозом, який належав ПТУ в/о
«Свердловантрацит», правонаступником
якого був ДП «Свердловантрацит», та
після укладення концесійного договору
- відповідач у справі ТОВ «ДТЕК
Свердловантрацит». Відповідачем, як
власником джерела підвищеної
небезпеки була завдана шкода здоров'ю
позивача, у зв'язку із чим позивач на
підставі висновку МСЕК від 10.12.1983р.
визнаний інвалідом 1 групи безстроково
і по трудовій рекомендації потребує
постійного стороннього догляду, а саме,
спеціального медичного, постійного
стороннього, побутового
обслуговування. Зазначені обставини
сторонами підтверджені в судовому
засіданні.

Незважаючи на те, що позивач
травмований в 1983р., коли діяв ЦК України
в редакції 1960р., суд відповідно до вимог
ст.4 Прикінцевих та перехідних положень
до ЦК України в редакції 2003р., вважає за
необхідне щодо заявлених спірних
правовідносин застосувати ЦК України в
редакції 2003р., оскільки спірні цивільні
відносини виникли до набрання чинності
ЦК України в редакції 2003р. та
продовжують існувати після набрання
ним чинності.

Відповідно до положень ст.1187 ЦК України
шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

За змістом частини першої ст.1195 ЦК
України фізична або юридична особа, яка
завдала шкоди каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я фізичній особі,
зобов'язана відшкодувати потерпілому
заробіток (дохід), втрачений ним
внаслідок втрати чи зменшення
професійної або загальної
працездатності, а також відшкодувати
додаткові витрати, викликані
необхідністю посиленого харчування,
санаторно-курортного лікування,
придбання ліків, протезування,
стороннього догляду тощо.

Відповідно до ст.1205 ч.1 ЦК України у разі
припинення юридичної особи,
зобов'язаної відшкодувати шкоду,
завдану каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю, і встановлення її
правонаступників виплата щомісячних
платежів покладається на її
правонаступників.

Відповідачем добровільно, після
укладення 01.12.2011р. між Міністерством
енергетики та вугільної промисловості
України та ТОВ «ДТЕК
«Свердловантрацит» Концесійного
договору, ТОВ «ДТЕК «Свердловантрацит»
є правонаступником ДП
«Свердловантрацит» за майновими та
немайновими правами та обов'язками, які
сформувалися у ДП «Свердловантрацит»
на дату укладання між сторонами цього
договору (п.33.8 Концесійного договору),
здійснюються позивачу щомісячні
платежі у зв'язку із завданою шкодою
каліцтвом. Представник відповідача не
заперечував в судовому засіданні, що є
правонаступником власника джерела
підвищеної небезпеки, яким було
травмовано позивача у справі, та на
теперішній час відповідачем у справі
проводяться щомісячні виплати
позивачу у відшкодування шкоди,
звданої здоров'ю, позивача та
стороннього догляду за інвалідом
першої групи, призначені на підставі
рішень суду. Також довідкою
відповідача від 29.07.2013р. №018/835
документально підтверджено здійснення
компенсаційних виплат
санаторно-курортного лікування в 2010р.
(а.с.18).

Згідно ч.3 ст.1193 ЦК України вина
потерпілого не враховується у разі
відшкодування додаткових витрат,
передбачених ст.1195 ч.1 цього Кодексу.

Відповідно до висновку судово-медичної
експертизи №318 від 29.07.2003р. ОСОБА_1
показано санаторно-курортне лікування
один раз на два роки в супроводі
(а.с.12-13). Крім того, відповідно до
довідки Лікарсько-консультативної
комісії КЗ «Свердловська центральна
міська лікарня №1» від 10.08.2013р. позивач
потребує протезування обох кінцівок
(а.с.14), зазначена довідка ЛКК також
містить інші рекомендації щодо
забезпечення позивача індивідуальними
засобами пересування з урахуванням
його травмування 12.08.1983р. та
встановлення діагнозу: травматична
ампутація обох стегон верхньої треті,
порушення функції статики і ходи
вираженого ступеню.

Із рахунку №2 від 13.06.2013р. вбачається, що
вартість протезу правого та лівого
стегна складає 38210,64 грн (а.с.15). Вартість
санаторно-курортного лікування з
супроводом згідно рахунку №414 від 06
червня 2013 року у санаторії Слов'янський
ДП СКРЦ «Слов'янський курорт» ЗАО
«Укрпрофздравниця» складає 13296,00 грн
(а.с.16).

Судом отримані дані щодо вартості
санаторно-курортного лікування у
санаторії Слов'янський ДП СКРЦ
«Слов'янський курорт» ЗАО
«Укрпрофздравниця» позивача у 2013р. на 24
дні із супроводжувальною особою,
відповідно до яких стандартний номер
має вартість 13296,00 грн. Із розрахунку
№414 від 06.06.2013р. слідує, що вартість
путівки в зазначений санаторій для
супроводжувальної особи складає 4176,00
грн, для позивача особисто - 9120,00 грн.

Згідно із ст.11 ч.5 ЦК України у випадках,
встановлених актами цивільного
законодавства, цивільні права та
обов'язки можуть виникати з рішення
суду.

Судовими рішеннями від 08.04.2004р. та
09.12.2009р., що набрали законної сили, в
справах, в яких брали участь ті самі
сторони (цивільні справи №2-151/03 та
№2-7880/10), встановлено, що обов'язок
відшкодування шкоди завданої здоров'ю
позивача, покладено на відповідача.

Так, рішенням Свердловського міського
суду Луганської області від 09.12.2010р.
стягнуто з ДП «Свердловантрацит» на
користь позивача вартість
санаторно-курортного лікування в ДП
«СКРЦ «Слов'янський курорт» ЗАО
«Укрпрофздравниці» з супроводженням,
яка станом на 03.08.2010р. становила з
урахуванням ПДВ 8328 грн. Крім того, на
підставі рішення Свердловського
міського суду Луганської області від
08.04.2004р. на користь позивача також
стягнуто для придбання
санаторно-курортної путівки 5583 грн.
Таким чином, двічі за період з 17.05.2006р.
по теперішній час позивач отримав
вартість санаторно-куроротного
лікування від відповідача, та з 2010р.
вартість санаторно-курортного
лікування позивачу відповідачем не
сплачувалась, тоді як позивач
відповідно до висновка СМЕ №318 від
29.07.2003р. потребує у
санаторно-курортному лікуванні один
раз на два роки з супроводженням.

Цим же рішенням суду за позивачем
визнано право на протезування та
стягнуто з відповідача на користь
позивача вартість протезів. Останнє
стягнення відбулося за період
протезування позивача в 2010р., тобто до
теперішнього часу грошові кошти на
протезування з боку відповідача також
судом не стягувалися, незважаючи на те,
що позивач потребує щорічного
протезування.

Як роз'яснено у п.19 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 березня
1992 року № 6 «Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди», якщо в
потерпілого у зв'язку з ушкодженням
здоров'я є потреба у додаткових
витратах на медичну та соціальну
допомогу, що підтверджується із
зазначенням їх тривалості висновком
МСЕК, вони компенсуються Фондом
відповідно до ч. 4 ст.34 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності». Додаткові витрати
потерпілих, на яких дія цього Закону не
поширюється (потреба в них та їх
тривалість мають підтверджуватися
висновком судово-медичної експертизи),
підлягають стягненню з особи,
відповідальної за шкоду, на підставі
ст. 455 ЦК Української РСР (на теперішній
час ст.1195 ЦК України).

Дія Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» на правовідносини, які
виникли між сторонами у справі, не
розповсюджується, що передбачено
вимогами ст.1 цього Закону, тому
посилення відповідача про те, що
додаткові виплати повинні бути
відшкодовані позивачу відділенням
виконавчої дирекції ФССНВ в
м.Свердловську є необґрунтованими.

Згідно із ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

У разі порушення цивільного права у
потерпілої особи виникає право на
застосування конкретного способу
захисту, який залежить від виду
порушення, тобто особа має право
обирати той спосіб захисту, який
відповідає характеру порушення її
права чи інтересу.

Тому посилення відповідача про те, що
позивач не має права на
санаторно-курортне лікування та
протезування, оскільки суду не надав
індивідуальної програми реабілітації
інваліда, як це зробила інша особа -
ОСОБА_6, який також перебуває на обліку
у відповідача, як особа, яка потребує
додаткових витрат як інвалід 1 групи у
зв'язку із заподіянням йому
відповідачем, як власником джерела
підвищеної небезпеки, каліцтва, також є
необґрунтованими з наступних підстав.

Частиною 4 ст.23 Закону України "Про
реабілітацію інвалідів в Україні"
передбачено, що індивідуальна програма
реабілітації має для
інваліда…рекомендаційний характер.
Інвалід… має право відмовитися від
будь-якого виду, форми та обсягу
реабілітаційних заходів, передбачених
його індивідуальною програмою
реабілітації, або від усієї програми в
цілому. Інвалід… самостійно вирішує
питання про вибір та забезпечення
конкретними засобами чи послугами
реабілітації, включаючи засоби
пересування, вироби медичного
призначення, друковані видання зі
спеціальним шрифтом,
звукопідсилювальну апаратуру,
санаторно-курортне лікування тощо в
межах його індивідуальної програми
реабілітації.

З цих підстав суд вважає, що
відсутність індивідуальної програми
медичної, соціально-трудової
реабілітації і адаптації позивача та
внесення записів про необхідні
соціально-побутові послуги у довідку
МСЕК не може служити підставою для
відмови у відшкодуванні додаткових
витрат на санаторно-курортне
лікування, протезування, стороннього
догляду тощо.

Таким чином, суд вважає, позовні вимоги
щодо стягнення з відповідача на
користь позивача додаткових витрат на
протезування та додаткових витрат на
санаторно-курортне лікування
обґрунтованими.

Суд також має зазначити, що п.19 п.п.«д»
постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992р.
роз'яснюється, що стягнення додаткових
витрат потерпілого може бути проведено
й на майбутній час у межах строків,
зазначених у висновку МСЄК або
судово-медичної експертизи. При
стягнені сум витрат на протезування,
придбання путівки на
санаторно-курортне лікування,
автомобіля суд повинен зазначити в
рішенні, що присуджені суми підлягають
перерахуванню відповідній
організації, яка має надати ці послуги
потерпілому.

Як вбачається із норм законодавства,
які регулюють підстави, порядок, розмір
відшкодування заподіяної особі шкоди
внаслідок трудового каліцтва та
додаткових витрат та діючі на час
встановлення позивачу інвалідності
законодавчі акти, не передбачено
відшкодування інваліду вартості
путівки на санаторно-курортне
лікування особи, яка супроводжує
інваліда.

Такі витрати відшкодовуються
відповідно до законодавства про
службові відрядження, що узгоджуються
з вимогами Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» та
роз'ясненнями, викладеними у п. 19
постанови Пленуму ВСУ від 27.03.1992р. №6
«Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди».

Між тим, відповідач, посилаючись на ці
вимоги закону, свідомо перекручує
обставини справи, оскільки позивачем
на майбутнє будь-які грошові кошти щодо
санаторно-курортного лікування та
протезування не заявляються, та
позивач у справі не є застрахованою
особою, якій заподіяно каліцтво на
виробництві, та дія Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» на правовідносини, які
виникли між сторонами у справі, не
розповсюджується.

Враховуючи наведене, приймаючи до
уваги місце розташування
санаторно-курортної установи, суд
вважає за необхідне грошові кошти,
призначені для оплати путівки для
санаторно-курортного лікування за 2013
рік, стягнути безпосередньо на користь
позивача.

Із змісту ст.1195 ЦК України особа, яка
завдала шкоди каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я фізичній особі,
зобов'язана відшкодувати додаткові
витрати, викликані необхідністю
санаторно-курортного лікування,
протезування, стороннього догляду
тощо. Те, що додаткові витрати на
санаторно-курортне лікування позивача
викликані необхідністю за станом
здоров'я останнього саме через
отримане каліцтво підтверджено всіма
дослідженими в судовому засіданні
доказами: висновками СМЄ, ЛКК,
рішеннями попередніх судів між тими ж
самими сторонами у справі, що
відповідно до ст.61 ч.3 ЦПК України
взагалі не потребують доказуванню.

Таким чином, суд вважає, що з
відповідача на користь позивача
підлягають стягненню додаткові
витрати на протезування лівого та
правого стегон в 2013 році у розмірі 32180,00
грн, витрати на санаторне-курортне
лікування з супроводжувальною особою в
2013 році у розмірі 13296,00 грн, а всього на
загальну суму 45476,00 грн.

У зв'язку з тим, що позивачем не надано
висновку ЛКК щодо необхідності
забезпечення позивача протезами
лівого та правого стегон в 2012р., суд
вважає, що вартість протезів у 2012р. у
розмірі 24500 грн не підлягає
задоволенню.

Суд також не може погодитися з позицією
відповідача у справі щодо відсутності
між сторонами спору про право, оскільки
позивачем не надано висновку
лікарсько-консультативної комісії
щодо необхідної тривалості
санаторно-курортного лікування
позивача, що впливає на вартість
лікування.

Надана позивачем довідка санаторію ДП
«СКРЦ «Слов'янський курорт» ЗАО
«Укрпрофздравниці» про рекомендацію
санаторно-курортного лікування
позивача строком 24 дні, та відсутність
для цього протипоказань, передбачає
собою гранично менший законодавчо
встановлений строк такого лікування.

Цей факт підтверджений Порядком
забезпечення санаторно-курортними
путівками деяких категорій громадян
органами праці та соціального захисту
населення, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 22.02.2006р.
№187, відповідно до якої інваліди I та II
групи із захворюваннями нервової
системи, травмами і захворюваннями
хребта та спинного мозку
забезпечуються путівками до
санаторіїв спінального профілю з
лікуванням строком на 45 днів
(відповідно до медичних рекомендацій).

Конвенція про права інвалідів, що
ратифікована Законом України від
16.12.2009р., набрала чинності для України
06.03.2010р.

Статтею 25 Конценції встановлено, що
держави-учасниці вживають усіх
належних заходів для забезпечення
доступу інвалідів до послуг у сфері
охорони здоров'я, які враховують
гендерну специфіку, у тому числі до
реабілітації за станом здоров'я.

Відповідно до ст.88 ЦПК України суд
присуджує до стягнення з відповідача
на користь державного бюджету судовий
збір пропорційно до задоволених вимог
у сумі 454,76 грн.

Керуючись ст.ст.10,11,60,213-215,218,223,294 ЦПК
України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ТОВ "ДТЕК
Свердловантрацит" про стягнення
додаткових витрат особі, якій завдано
шкоди каліцтвом джерелом підвищеної
небезпеки, задовольнити частково.

Стягнути з ТОВ "ДТЕК Свердловантрацит"
на користь ОСОБА_1 компенсацію витрат
на протезування лівого та правого
стегон в 2013 році у розмірі 32180,00 грн,
витрат на санаторне-курортне лікування
з супроводжувальною особою в 2013 році у
розмірі 13296,00 грн, а всього на загальну
суму 45476,00 (сорок п'ять тисяч чотириста
сімдесят шість) грн.

Стягнути з ТОВ "ДТЕК Свердловантрацит"
на користь держави судовий збір у
розмірі 454,76 грн (чотириста п'ятдесят
чотири грн 76 коп).

У решті заявлених позовних вимог
відмовити.

Вступна та резолютивна частини рішення
ухвалені у нарадчій кімнаті та
проголошені у судовому засіданні
10.06.2014р. Рішення суду у повному обсязі
складено 15.06.2014р.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Луганської області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Рішення
суду набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Головуючий
С.Ш.Бабенко