Справа № 182/1468/13-ц
Провадження № 2/0182/142/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23.04.2014 року
м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд
Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - Рунчевої О.В., за
участю секретаря -Снєгульської В.М.,
представника позивача -ОСОБА_1,
представників відповідача -Івріної
О.Л., Герез В.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду в м. Нікополі цивільну справу за
позовом ОСОБА_4 до Комунального закладу
охорони здоров'я "Нікопольська станція
швидкої медичної допомоги"
Дніпропетровської обласної ради про
поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу,суд, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2013 року ОСОБА_4 звернувся з
позовом до Комунального закладу
охорони здоров'я "Нікопольська станція
швидкої медичної допомоги"
Дніпропетровської обласної ради про
поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу (а.с.24-25).

Позивач зазначав, що він працював в
Комунальному закладі охорони здоров'я
"Нікопольська станція швидкої медичної
допомоги" Дніпропетровської обласної
ради на посаді водія санітарного
автомобіля виїзної бригади з 07.04.1999
року.

Наказом № 29 від 24.01.2013 року звільнений
із займаної посади за порушення
трудової дисципліни ( прогулу без
поважних причин) за п. 4 ст.40 КЗпП
України.

В наказі зазначено, що він не
з'являвся на роботі протягом десяти
робочих змін.

Відповідач напевно забув, що він видав
наказ №3 від 04.01.2013р. про відсторонення
його від роботи та направив проходити
медогляд без строку його проходження.

Відповідач відстронив від роботи
наказом № 3 від 04.01.2013р. - вечір п,ятниці.
Потім були вихідні дні 05.01.2013р. по
07.01.2013р. і у ці дні він ніяк не міг
проходити медогляд.

Даний наказ про звільнення вважає, як
спробу відповідача помститися за
раніше програну цивільну справу. Дана
цивільна справа була розпочата за його
позовом до ОСОБА_5 про незаконне
звільнення та поновлення на роботі.

Після поновлення його на роботі за
рішенням суду, відповідач мав єдину
ціль - зробити умови його праці
незтерпними та знайти причину для його
звільнення.

Так 04.01.2013 р. відповідач як і при першому
звільненні, видав наказ № 3 про
відсторонення від роботи внаслідок
стану здоров'я - гіпертонічна хвороба
другого ступеня та направив його для
проходження обов'язкового медичного
огляду та оформлення санітарної
книжки.

15.10.2012 року усним розпорядженням
адміністрації він був направлений до
міської лікарні № 4 для проходження
обов'язкового медичного огляду. В
реєстратурі лікарні йому надали карту
професійного маршруту при прийнятті на
роботу, в карті в обов'язковому порядку
зазначений огляд психіатра та
нарколога. Про це свідчить відповідь
головного лікаря лікарні № 4 ОСОБА_6 від
25.10.2012 року № 849,що огляд психіатра та
нарколога є обов'язковий.

16.10.2012 року він звернувся до нарколога
та психіатра, але йому було відмовлено
в проходженні медогляду у зв'язку з
відсутностю оплати сертифікатів
професійної придатності нарколога та
психіатра. Про це він повідомив
відповідача в усній формі.

18.10.2012 року голова комісії міської
лікарні № 4 ОСОБА_7, пославшись на лист
відповідача головного лікаря
Комунальної установи охорони здоров'я
„Нікопольська станція швидкої
медичної допомоги" ОСОБА_5, відмовила у
проходженні медогляду до пред'явлення
документів підтверджуючих діагноз
гіпертонічна хвороба другого ступеня,
на підставі яких він був звільнений з
роботи.

Після виходу із відпустки, 04.01.2013 року,
відповідач відсторонив його від роботи
по управлінню спеціалізованим
автотранспортом швидкої медичної
допомоги у зв'язку із підвищенним
артеріальним тиском, при цьому, не
підтверджуючи це документами, направив
його проходити обов'язковий медичний
огляд без строку.

Так як він у лікарні №4 пройшов усіх
лікарів, 08.01.2013 року ( з 05.01.2013 року по
07.01.2013 року вихідні дні), виконуючи
наказ відповідача, направився
проходити огляд до психіатра, але йому
знову було відмовлено у проходженні
медогляду, у зв'язку з відсутністю
оплати сертифікатів професійної
придатності нарколога та психіатра.

Остання оплата за вищевказані
сертифікати від Комунальної установи
охорони здоров'я „Нікопольська
станція швидкої медичної допомоги", як
повідомила реєстратор ОСОБА_18 була
03.09.2012 року і прізвище ОСОБА_8 в ній
відсутнє.

Про ці обставини він повідомив
відповідача у письмовій формі 08.01.2013
року вх.№9 та 15.01.2013 року по пошті, так як
15.01.2013 року йому особисто відмовив
відповідач реєструвати письмові
пояснення з приводу відсутності його
на роботі.

Відповідач затребувані ним документи
для пред'явлення до лікарні № 4 по цей
час неннадав, оплату за сертифікати та
огляду психіатра і нарколога не
перерахував.

Відповідач по пошті направив на його
адресу одночасно три листа - це наказ
про звільнення, лист № 54, лист № 37 від
22.01.2013 року у якому повідомляє, що йому
не обов'язково проходити нарколога і
психіатра, але відповідно до відповіді
лікарні № 4 від 25.10.2012 року зазначено, що
для проходження медогляду необхідно
мати сертифікати професійної
придатності нарколога та психіатра.

Таким чином, відповідач по мотивам
особистої неприязні до нього і маючи
бажання помсти щоб позбавити його
права працювати і забезпечувати
родину, штучно створив вищевикладену
ситуацію та знову скоює ті ж самі дії,
які були визнані незаконними рішенням
Нікопольського міськрайонного суду та
Апеляційним судом.

Відповідач дає вказівки робітникам при
його виході на роботу, фіксувати те, що
у нього підвищений артеріальний тиск,
не зважаючи на те, що він неодноразово
проходив огляд у м. Нікополі та у м.
Дніпропетровську і діагноз -
гіпертонічна хвороба не підтвердився і
йому була видана медична довідка про
придатність до керування
транспортними засобами.

Не зважаючи на це та не маючи
офіційного медичного висновку
відповідач, в наказі № 3 від 04.01.2013 року
про відсторонив його від роботи за
станом здоров'я - гіпертонічна хвороба
другого ступеня.

Він не прогулював роботу, а не міг
виконати наказ № 3 від 04.01.2013 року, у
зв'язку із відсутністю оплати
сертифікатів професійної придатності
нарколога та психіатра в штучно
створеній ситуації особисто
відповідачем.

На даний час в проваджені СВ
Нікопольського МВ УМВС України
знаходяться два кримінальних
досудових провадження у відношенні
ОСОБА_5 з приводу грубого порушення
законодавства про працю.

Відповідачу застелила очі особиста
неприязнь до нього та жага помсти.
Відповідач готовий йти до кінця,
відчуваючи безкараність.

Просить поновити його на посаді водія
санітарного автомобіля виїзної
бригади Комунального закладу охорони
здоровя "Нікопольська станція швидкої
медичної допомоги та стягнути з
відповідача на його користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу,
починаючи з 04.01.2013 року по день
поновлення на роботі. Крім того,
просить постановити окрему ухвалу та
направити її до СВ Нікопольського МВ
УМВС України для прийняття заходів у
відношенні ОСОБА_5 за грубе порушення
законодавства про працю.

У судовому засіданні позивач та його
представник ОСОБА_1 позовні вимоги
підтримали у повному обсязі та просили
їх задовольнити.

Представник відповідача Герез В.О.
позов не визнала, заперечувала, вважає,
що позивач був звільнений з роботи з
дотриманням вимог трудового
законодавства. Суду пояснила, що
позивач з 05.01.2013 року без поважних
причин був відсутній на роботі, причини
своєї відсутності він відмовився
повідомляти і надавати письмові
пояснення також, тому і був звільнений
за прогул без поважних причин.

Представник відповідача ОСОБА_5 в
судовому засіданні позовні вимоги не
визнав вважає, що аргументи, викладені
у позовній заяві, на які посилається
ОСОБА_9 з метою поновлення його на
роботі є необгрунтованими і такими, що
не підлягають задоволенню з наступних
підстав.

04.01.2013 року наказом № 3 ОСОБА_9 було
відсторонено від роботи на дану зміну
(04.01.2013 року) та терміново направлено
для проходження обов'язкового
медичного огляду та оформлення
особової санітарної книжки.

ОСОБА_9 вказує, що його було направлено
для проходження обов'язкового
медичного огляду без строку. Але це
неможливо, оскільки згідно наказу МОЗ
України № 280 від 23.07.2002 року термін
проведення медичних оглядів - до 10
робочих днів. Але за період з 04.01.2013 року
до моменту звільнення 24.01.2013 року
ОСОБА_9 обов'язковий медичний огляд не
пройшов, наказ проігнорував.

ОСОБА_9 вказує, що «виконуючи наказ
направився проходити психіатра та
нарколога», але йому відмовили у
зв'язку з відсутністю оплати цих
послуг. Адміністрація КЗ «НСШМД» дала
позивачу письмову відповідь ( лист № 37
від 22.01.2013 р.), де вказано, що проходити
психіатра та нарколога йому не треба. В
наказі № 3 від 04.01.2013 р. його направлено
«для оформлення особової санітарної
книжки», а для цього не є обов'язковим
проходження вищевказаних лікарів.
Згідно наказу МОЗ та МВС України N 124/345
від 05.06.2000 «Про затвердження Положення
про медичний огляд кандидатів у водії
та водіїв транспортних засобів»:
Попередній, періодичний та
позачерговий медичні огляди
проводяться медичною комісією, що
створюється в закладі охорони здоров'я.
До складу медичної комісії входять:
лікар- терапевт, лікар-невропатолог,
лікар-отоларинголог,
лікар-офтальмолог, лікар-хірург. А
згідно наказу МОЗ України № 280 від
23.07.2002 року п. 18 «у разі приймання на
роботу (або допуску до роботи)
працівників, що не пройшли
профілактичних медичних оглядів, а
також порушення термінів їх
проходження роботодавець несе
відповідальність згідно з чинним
законодавством» та п. 19 «працівники,
які не пройшли обов'язкових
профілактичних медичних оглядів, до
роботи не допускаються».

Позивач посилається у позовній заяві
на лист міської лікарні № 4 від 25.10.2012 р.
і вказує, що йому було відмовлено в
проходженні медичного огляду. Але у
відповіді міської лікарні № 4 сказано,
що «в проходженні профілактичного
огляду ніхто не відмовляв» та,
посилаючись на п.2.10 наказу МОЗ України
№ 246 від 21.05.2007 р., вказаний перелік
документів, в т.ч. сертифікати
нарколога та психіатра. Але згідно п.2.10:
«для проходження медичного огляду
працівник пред'являє паспорт або інший
документ, що посвідчує його особу, та
медичну карту амбулаторного хворого»;

4) В позовній заяві ОСОБА_9 виказує
особисті незадоволення з приводу
штучно створених неможливих умов праці
для нього. Але з моменту поновлення
позивача на роботі за рішенням суду від
13.09.2012 р. до моменту звільнення 24.01.2013р.
він:

- 17.09.2012 - відпрацював зміну;

- з 20.09.2012 по 11.10.2012 - перебував на
лікарняному;

-з 12.10.2012 по 24.10.2012 - переведений на
легку працю у зв'язку із хворобою;

- з 25.10.2012 по 08.11.2012 - перебував на
лікарняному;

- з 09.11.2012 по 25.11.2012 - переведений на
легку працю у зв'язку із хворобою;

- з 26.11.2012 по 26.12.2012 - перебував у
відпустці;

- 27.12; 28.12; 31.12; 01.01 - відпрацював
зміни.

Тобто за чотири місяці роботи на
посаді водія ОСОБА_9 відпрацював п'ять
робочих змін.

Представник відповідача Івріна О.Л. в
судовому засіданні проти позову
заперечувала, просила відмовити у його
задоволенні повністю. Пояснила, що
звільнення позивача було проведено з
дотриманням діючого законодавства, а
тому підстав для задоволення позову не
має.

Представник відповідача Івріна О.Л.
пояснила наступне.04.01.2013 року під час
проведення передрейсового медичного
огляду у водія санітарного автомобіля
швидкої медичної допомоги ОСОБА_4
фельдшером ОСОБА_10 був зафіксований
підвищений артеріальний тиск 170/100, що є
протипоказанням для допуску на роботу,
повязану з управлінням
спеціалізованого санітарного
автотранспорту швидкої медичної
допомоги на підставі спільного наказу
МОЗ України та Мінавтотрансу України.
На підставі зазначеного, водій ОСОБА_4
наказом № 3 від 04.01.2013 року був
відсторонений від роботи по управлінню
спеціалізованим автотранспортом
швидкої медичної допомоги за станом
здоровя 04.01.2013 року та терміново
направлений для проходження
обовязкового медичного огляду. Окрім
того, ОСОБА_4 при повторному
влаштуванні на роботу 15 жовтня 2012 року
був направлений для проходження
обовязкового медичного огляду та
оформлення особової санітарної книжки
в відділення профілактичних медичних
оглядів міської поліклініки № 4. Але
ОСОБА_11 розпорядження адміністрації не
виконав, особову санітарну книжку до
04.01.2013 року не оформив, у звязку з чим,
вищевказаним наказом водій ОСОБА_4 був
повторно і терміново направлений для
проходження обов'язкового медичного
огляду та оформлення особової
санітарної книжки.

Позивач з 05.01.2013 року до 15.01.2013 року на
роботу не зявлявся виправдовуючих
документів за відсутність на роботі
протягом пяти робочиз змін,
адміністрації не надав. 15.01.2013 року
ОСОБА_4 був викликаний головним лікарем
ОСОБА_5 для надання пояснень щодо
невиходу на робоче місце до
Комунальної установи охорони здоров'я
"Нікопольська станція швидкої медичної
допомоги" за адресою: м. Нікополь,
пр.Електрометалургів, 27 позивач
відмовився надати пояснення щодо
невиходу на робоче місце, про що був
складений відповідний акт. З того часу
та по 24.01.2013 року водій ОСОБА_4 жодного
разу не виходив на роботу, будь-яких
пояснень від нього не надходило.

Заслухавши пояснення осіб, які
приймали участь у справі, дослідивши
письмові матеріали справи, судом
встановлені наступні обставини і
відповідні ним правовідносини.

Постановою №9 від 06.11.1992 року «Про
практику розгляду судами трудових
спорів» Пленум Верховного Суду України
в ч.1 «звернув увагу на необхідність
неухильного додержання при розгляді
трудових спорів Конституції України,
КЗпП і інших актів законодавства
України.

Діяльність судів по розгляду справ
цієї категорії повинна спрямовуватися
на всемирну охорону конституційного
права кожного на працю, яке включає
можливість заробляти собі на життя
працею, яку особа вільно обирає або на
яку вільно погоджується, а також на
охорону прав і законних інтересів
підприємств, установ, організацій, на
зміцнення трудової та виробничої
дисципліни, на виховання працівників у
дусі свідомого й сумлінного ставлення
до праці».

Судом встановлено, що згідно наказу
від 17.09.2012 року позивач ОСОБА_4 на
підставі рішення Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області з 13.09.2012 року був поновлений на
роботі на посаді водія санітарного
автомобіля виїзної бригади
Комунального закладу охорони здоров'я
«Нікопольська станція швидкої
медичної допомоги» Дніпропетровської
обласної ради (а.с.3-4, а.с. зі звороту 28).

04.01.2013 року під час проведення
щозмінного передрейсового медичного
огляду у позивача фельдшером ОСОБА_10
був виявлений підвищений артеріальний
тиск 170/100, що на підставі спільного
наказу МОЗ України та Мінавтотрансу
України № 299 від 24.12.1999 року „Про
перелік професій, на яких
забороняється працювати за станом
здоровя" є медичним протипоказанням
для допуску на роботу, пов'язану з
управлінням спеціалізованого
санітарного автотранспорту швидкої
медичної допомоги.

Результати проведеного щозмінного
передрейсового огляду водія ОСОБА_4,
фельдшер ОСОБА_10 зафіксував в журналі
щозмінного передрейсового та
післярейсового медичних оглядів
водіїв (а.с.40).

За результатами проведеного
щозмінного передрейсового медичного
огляду позивач наказом № 3 від 04.01.2013
року Головного лікаря Комунальної
установи охорони здоровя
„Нікопольська станція швидкої
медичної допомоги" ОСОБА_5 був
відсторонений від роботи по управлінню
спеціалізованим автотранспортом
швидкої медичної допомоги за станом
здоровя 04.01.2013 року та терміново
направлений для проходження
обов'язкового медичного огляду до
міської поліклініки № 4 (а.с.11).

Крім того, позивач при повторному
влаштуванні на роботу розпорядженням
адміністрації був направлений для
проходження обов'язкового медичного
огляду, оформлення та отримання
особової медичної книжки у відділенні
профілактичних медичних оглядів
міської поліклініки № 4.

Згідно п. 19 „Правил проведення
обов'язкових профілактичних медичних
оглядів працівників окремих професій,
виробництв та організацій, діяльність
яких пов'язана з обслуговування
населення і може призвести до
поширення інфекційних хвороб"
затверджених наказом МОЗ України від
23.07.2002 № 280 працівники, які не пройшли
обов'язкових профілактичних медичних
оглядів у встановлений термін до
роботи не допускаються. Але позивач
розпорядження адміністрації не
виконав, особову санітарну книжку до
04.01.2013 року не надав. На підставі
вищезазначеного, позивач ОСОБА_4
наказом № 3 від 04.01.2013 року „Про
відсторонення від роботи за станом
здоров'я водія санітарного автомобіля
швидкої медичної допомоги" повторно та
терміново був направлений для
проходження обов'язкового медичного
огляду та оформлення особової
санітарної книжки у відділення
профілактичних медичних оглядів
міської поліклініки № 4 (а.с.11).

Під час судового засідання позивач та
його представник даний факт не
оспорювали.

Допитаний у судовому засіданні у
якості свідка фельдшер станції швидкої
та невідкладної медичної допомоги
ОСОБА_10 підтвердив, що 04.01.2013 року під
час проведення передрейсового
медогляду у водія ОСОБА_4 був
зафіксований підвищений артеріальний
тиск 170/100, про цей факт він повідомив
старшого лікаря зміни ОСОБА_12

Свідок ОСОБА_12 підтвердила суду, що
04.01.2013 року фельдшер ОСОБА_10 повідомив,
що під час передрейсового медогляду
зафіксував у водія ОСОБА_4 підвищений
артеріальний тиск. Про даний факт вона
повідомила Головного лікаря ОСОБА_5

Крім того, ОСОБА_4 через декілька
годин після проведення передрейового
медогляду було запропоновано виміряти
повторно артеріальний тиск, але
останній відмовився. Цей факт позивач
ОСОБА_4 не заперечував у судовому
засіданні.

До свідчень позивача та його
представника ОСОБА_1 стосовно того, що
пройти медичний огляд позивач не зміг у
зв'язку із тим, що при проходженні
медичного огляду необхідно мати
сертифікати професійної придатності
нарколога та психіатра за які
відповідач не перерахував кошти, суд
відноситься критично, оскільки ці
свідчення спростовуються наданими
представником відповідача медичною
довідкою про проходження ОСОБА_4
обов'язкових попереднього та
періодичного психіатричних оглядів та
сертифікатом про проходження
профілактичного наркологічного огляду
ОСОБА_4 (а.с.75) та поясненнями свідка
ОСОБА_6 та свідка - голови комісії по
медичному огляду водіїв міської
лікарні № 1 ОСОБА_13., який зазначив, що
оригінали сертифікатів про
проходження ОСОБА_4 психіатричного та
наркологічного огляду знаходяться в
шоферській комісії міської лікарні № 1
та на момент проходження медичного
огляду ОСОБА_4 були діючі.

Доводи позивача та його представника
про те, що ОСОБА_4 був відсторонений від
роботи та направлений проходити
медичний огляд без строку його
проходження, у зв'язку з судом не можуть
бути прийняті до уваги оскільки вони
спростовуються наказом № 3 від 04.01.2013
року, із якого вбачається, що позивач
був відсторонений від роботи по
управлінню спеціалізованим
автотранспортом швидкої медичної
допомоги за станом здоровя на один день
- 04.01.2013 року (а.с.11).

До свідчень позивача та його
представника про те, що при
відстороненні позивача від роботи
відповідач наказом не визначив місце
його роботи суд відноситься критично,
оскільки ці свідчення спростовуються
п. 8.1. посадової інструкції водія
автотранспортного засобу ОСОБА_4,
згідно якого, робоче місце: станція
Швидкої медичної допомоги - автомобіль
швидкої медичної допомоги за адресою:
Дніпропетровська область, м. Нікополь,
вул. Електрометалургів, 27 (а.с.151-а.с.зі
звороту 153).

У відповідності до ч. 1 ст. 149 КЗпП
України Комунальна установа охорони
здоровя „Нікопольська станція швидкої
медичної допомоги" зажадала від ОСОБА_4
письмові пояснення з приводу його
невиходу на робоче місце, однак позивач
щодо невиходу на робоче місце
відмовився, про що був складений акт
від 15 січня 2013 року ( а.с.42 т.с.2)

Крім того комісією у складі голови
комісії - головного лікаря Комунальної
установи охорони здоровя
„Нікопольська станція швидкої
медичної допомоги" ОСОБА_5 членів
комісії: заступника головного лікаря з
медичної роботи - ОСОБА_14, юриста - Герез
В.О., секретаря - ОСОБА_15 18.01.2013 року та
23.01.2013 року були здійснені виїзди за
адресою: АДРЕСА_1 за місцем проживання
ОСОБА_4 з метою отримання пояснень з
приводу невиходу його на роботу без
поважних причин, але двері ніхто не
відчинив про що були складені акти від
18.01.2013 року та від 23.01.2013 року (а.с.43-44).

Посилання представника позивача на
те, що позивачеві не пропонували надати
пояснення суд до уваги не бере, так як
ці обставини спростовані вказаними
вище актами та поясненнями свідка
ОСОБА_15

Наказом головного лікаря
Комунальної установи охорони здоровя
„Нікопольська станція швидкої
медичної допомоги" № 29 від 24.01.2013 року
ОСОБА_4 був звільнений з посади водія
санітарного автомобіля швидкої
медичної допомоги за п. 4 ст. 40 КЗпП
України за прогул без поважних причин з
24.01.2013 року (а.с.12).

Підставами звільнення у наказі
вказані службові доповідні механіка
автогаража ОСОБА_16 та завідуючої
господарством ОСОБА_17, акт від 15.01.2013
року про відмову дачі пояснення, щодо
відсутності на робочому місці.

06.02.2013 року позивач зявився на виклик
головного лікаря Комунальної установи
охорони здоровя „Нікопольська станція
швидкої медичної допомоги" для
отримання трудової книжки але
відмовився ставити підпис про
ознайомлення з наказом про звільнення,
копію якого позивач отримав поштою, про
що комісією був складений відповідний
акт від 06.02.2013 року (а.с.45).

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Разом з тим, однією з засад
судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст.
129 Конституції України, є змагальність
сторін та свобода в наданні ними до
суду своїх доказів і у доведенні перед
судом їх переконливості.

Згідно положень ст. 10 Цивільного
процесуального кодексу України (надалі
ЦПК України) сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України,
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках: 4) прогулу (в
тому числі відсутності на роботі
більше трьох годин протягом робочого
дня) без поважних причин.

Відповідно до п.24 Постанови
Пленуму Верховного Суду України №9 від
06.11.1992 року «Про практику розгляду
судами трудових спорів» при розгляді
позовів про поновлення на роботі
осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП
України, суди повинні виходити з того,
що передбаченим цією нормою закону
прогулом визнається відсутність
працівника на роботі як протягом
усього робочого дня, так і більше трьох
годин безперервно або сумарно протягом
робочого дня без поважних причин
(наприклад, у зв'язку з поміщенням до
медвитверезника, самовільне
використання без погодження з
власником або уповноваженим ним
органом днів відгулів, чергової
відпустки, залишення роботи до
закінчення строку трудового договору
чи строку, який працівник зобов'язаний
пропрацювати за призначенням після
закінчення вищого чи середнього
спеціального учбового закладу).

Під час розгляду справи
встановлено, що у позивача були
відсутні поважні причини відсутності
на робочому місці протягом десяти
робочих змін і вказане являється
прогулом.

Таким чином, на думку суду,
вирішальне значення для прийняття
рішення про законність звільнення
позивача з підстав, передбачених п. 4 ст.
40 КЗпП України, мають фактичні дані, що
свідчать про прогул ОСОБА_4 05.01.2013 року з
20-00 год. до 08-00 год., 08.01.2013 року з 08-00 год.
до 20-00 год., 09.01.2013 року з 20-00 год. до 08-00
год., 12.01.2013 року з 08-00 год. до 20-00 год.,
13.01.2013 року з 20-00 год. до 08-00 год., 16.01.2013
року з 08-00 год. до 20-00 год., 17.01.2013 року з
20-00 год. до 08-00 год., 20.01.2013 року з 08-00 год.
до 20-00 год., 21.01.2013 року з 20-00 год. до 08-00
год., 24.01.2013 року з 08-00 год. до 20-00 год.

Виходячи з наведеного, суд прийшов до
висновку про недоведеність твердження
позивача щодо його відсутності на
робочому місті з поважних причин,
оскільки воно спростовуються
матеріалами справи, показами свідків
та фактично встановленими в судовому
засіданні обставинами.

Виходячи з викладеного вище суд
знаходить позовні вимоги позивача щодо
поновлення на роботі необґрунтованими
та такими, що не підлягають
задоволенню.

Так як позивачу відмовлено у
задоволенні цих вимог позову, то не
підлягає задоволенню позов в частині
стягнення з відповідача на користь
позивача середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, та стосовно
грубого порушення головним лікарем
ОСОБА_5 законодавства про працю, так як
ці вимоги безпосередньо пов'язані з
попередніми та на думку суду
безпідставними.

Оскільки позивач при подачі позовної
заяви був звільнений від сплати
судових витрат у відповідності до
вимог діючого законодавства,
відповідно до ст.88 ЦПК України розгляд
справи, компенсується за рахунок
держави.

Керуючись ст.ст. 10,11,57,60 73, 88, 209,
212-215,217-218 ЦПК України, ст.40 КЗпП України,-

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_4 в позові до
Комунального закладу охорони здоров'я
"Нікопольська станція швидкої медичної
допомоги" Дніпропетровської обласної
ради про поновлення на роботі та
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу.

Судові витрати віднести за рахунок
держави.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області шляхом подачі апеляційної
скарги протягом 10 днів з дня
проголошення рішення через
Нікопольський міськрайонний суд
Дніпропетровської області.

Суддя: О. В. Рунчева