інстанції Провадження № 22-ц/780/2697/14
Доповідач у 2 інстанції
СержанюкКатегорія 26
РІШЕННЯ

Іменем України

13 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі головуючого судді - Сержанюка
А.С., членів колегії - суддів Журби С.О.,
Коцюрби О.П., із участю секретаря
Химинець Н.М., розглянувши у відкритому
судовому засіданні у місті Києві
матеріали цивільної справи за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» на заочне рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 30 січня 2014 року у
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,

В С Т А Н О В И Л А:

04 грудня 2013 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» звернулося до суду із
позовом, де просило стягнути із
відповідача заборгованість за
кредитним договором у розмірі 21 748,56
грн.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 02
червня 2006 року з ОСОБА_1 був укладений
кредитний договір, за умовами якого
банк надав відповідачу кредит у
розмірі 4 037,50 грн. зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 5,04 %
річних на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки.

Однак відповідач умови договору
належним чином не виконала і станом на
26 листопада 2013 року має заборгованість
у розмірі 21 748,56 грн., з яких:
заборгованість по кредиту - 599,03 грн.;
заборгованість по відсотках за
користування кредитом - 6 793,27 грн.;
заборгованість по комісії за
користування кредитом - 847,91 грн.; пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором - 11 996,51 грн.;
штраф ( фіксована частина ) - 500 грн. та
штраф ( процентна складова ) - 1 011,84 грн.

Заочним рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 30
січня 2014 року в задоволенні
позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив із того, що умови і
правила надання банківських послуг,
додані позивачем до заяви про
відкриття карткового рахунку, є
нікчемним правочином, так як не
підписані позивачем, а тому вимоги
позивача є недоведеними.

Також судом зазначено, що позивачем
пропущений встановлений строк
позовної давності.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
Публічне акціонерне товариство
комерційний банк «ПриватБанк» подало
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі.

Посилалось на незаконність,
необгрунтоваінсть рішення, неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення
матеріального та процесуального права
при його ухваленні.

Суд, з'ясувавши обставини та
перевіривши їх доказами у межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
вислухавши учасників процесу в судових
дебатах, вважає за необхідне
апеляційну скаргу задовольнити
частково, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтвердженими тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що
підтверджується і матеріалами справи,
02 червня 2007 року ОСОБА_1 Валерієвна
звернулась до Закритого акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк», правонаступником якого є
позивач по справі, із заявою
позичальника №KЗXRFВ2400586 ( а.с. 4 ).

При цьому, як зазначено в заяві,
відповідач погоджується, що ця заява
разом із запропонованими ПриватБанком
умовами надання споживчого кредиту
фізичним особам ( «Розстрочка» )
(СТАНДАРТ ), тарифами, складає між ним та
банком кредитно-заставний договір ( там
же ).

Пунктом 3.2.7 умов та правил надання
банківських послуг передбачено, що
позичальник зобов'язується погашати
заборгованість за кредитом, відсотками
за його використання, за перевитрати
платіжного ліміту, а також оплачувати
комісії на умовах, передбачених цим
договором.

Згідно із п. 5.3 цих же умов, при
порушенні позичальником строків
платежу по кожному з грошових
зобов'язань, передбачених цим
договором більш ніж на 120 днів,
позичальник зобов'язаний сплатити
банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми
позову.

Згідно указаного правочину, банк надав
відповідачу кредит у розмірі 4 037,50 грн.
у вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 5,04 % річних на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення до 02 грудня 2008
року.

ОСОБА_1 умови договору належним чином
не виконала і, станом на 26 листопада 2013
року має заборгованість у розмірі 21
748,56 грн., з яких: заборгованість по
кредиту - 599,03 грн.; заборгованість по
відсотках за користування кредитом - 6
793,27 грн.; заборгованість по комісії за
користування кредитом - 847,91 грн.; пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором - 11 996,51 грн.;
штраф ( фіксована частина ) - 500 грн. та
штраф ( процентна складова ) - 1 011,84 грн.

Відповідно до умов надання споживчого
кредиту фізичним особам ( п. 2.1 ),
строк позовної давності стосовно вимог
повернення кредиту, сплати відсотків
за користування кредитом, винагороди,
неустойки, пені, штрафів, витрат банку
по розділах 3.2.2., 3.2.3., ,3.2.4.,3.2.5., 3.2.11 умов і
правил складає 5 років ( п. 5.5, а.с. 4-7 ).

Окрім цього, ОСОБА_1 не подала заяви про
застосування строків позовної
давності, що вимагається чинним
законодавством ( ч. 4 ст. 266 ЦК України ),
передбаченого ст. 257 ЦК України.

Зазначене ґрунтується на положеннях і
п. 31 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року №5 "Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин",
згідно якого при застосуванні
положення пункту 7 частини одинадцятої
статті 11 Закону України "Про захист
прав споживачів" , яким кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув, суди мають виходити з того,
що у системному зв'язку з частиною
одинадцятою статті 11 зазначеного
Закону ця вимога стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямована на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту.

У зв'язку із цим та враховуючи, що
ЦК не передбачає заборони пред'явлення
окремих вимог у зв'язку з пропущенням
строку позовної давності, при
вирішенні таких спорів, суди повинні
враховувати положення ЦК про позовну
давність.

Оскільки зі спливом строків
позовної давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо),
положення пункту 7 частини одинадцятої
статті 11 Закону України "Про захист
прав споживачів" та вимоги ЦК щодо
позовної давності застосовуються й до
додаткових вимог банку ( іншої
фінансової установи ).

За таких обставин, суд першої
інстанції, без додержання норм
матеріального і процесуального права,
зокрема, ст.ст. 257, 259, 267 ч. 4, 1048, 1049, 1054 ЦК
України, ст.ст. 10, 11, 58, 60, 212-215, ЦПК
України, ухвалив незаконне і
необґрунтоване рішення в частині
заявлених позовних вимог.

А тому, доводи апелянта про
незаконність та необґрунтованість
рішення, неповне з'ясування обставин,
що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, а також порушення та
неправильне застосування
матеріального і процесуального права,
зокрема, ст.ст. 257, 267 ч. 4,
527, 530, 1048, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст. 60, 212-213
ЦПК України, при його ухваленні, на
думку апеляційного суду, знайшли своє
підтвердження при розгляді справи у
суді другої інстанції.

Відтак, на переконання апеляційного
суду, заявлені, як позовні, так і
апеляційні вимоги Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» мають бути
задоволені у відповідності до положень
ст. 309 ЦПК України на підставі ст.ст. 526,
527, 530, 1048, 1049, 1054 ЦК України.

При цьому, суд апеляційної інстанції
вважає за необхідне зменшити розмір
неустойки за правочином до 696,93 грн. у
відповідності до положень ч. 3 ст. 551 ЦК
України, оскільки він значно перевищує
розмір заборгованості за кредитним
договором, яка складає 599,03 грн.

Відтак, до стягнення із відповідача
підлягає 10 448,98 ( 599,03 + 6 793,27 + 847,91 + 696,93 +
500 + 1 011,84 ) грн.

У відповідності до положень ст. 4 Закону
України «Про судовий збір», ст. 88 ЦПК
України, суд вважає за необхідне
стягнути із відповідача судові витрати
у розмірі 344,10 грн. ( а.с. 13, 40 ).

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
30 січня 2014 року скасувати та ухвалити
по справі нове.

Позов Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» 10 448,98
грн. заборгованості за кредитним
договором та 344,10 грн. судових
витрат.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ з моменту набрання ним законної
сили.

Головуючий
А.С.Сержанюк

Судді:
С.О.Журба

О.П. Коцюрба