Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/1873/14
Головуючий у 1 інстанції: Смолка І.О.
Суддя-доповідач
У Х В А Л А

Іменем України

14 травня 2014 року
м.Запоріжжя
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів: Полякова О.З.,

Бабак А.М.,

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 в особі
представника ОСОБА_3

на рішення Жовтневого районного суду
м.Запоріжжя від 06 березня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
«Фідобанк», третя особа обласне
управління по захисту прав споживачів
в Запорізькій області, про визнання
кредитного договору недійсним

В С Т А Н О В
И Л А:

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ПАТ «Ерсте Банк»,
третя особа: обласне управління по
захисту прав споживачів в Запорізькій
області, про визнання кредитного
договору недійсним.

Ухвалою Жовтневого районного суду
м.Запоріжжя від 06 березня 2014 року
залучено до участі у справі у якості
відповідача правонаступника ПАТ
«Ерсте Банк» ПАТ «Фідобанк».

В позові ОСОБА_2 зазначала, що 04.04.2007 р.
між нею та ПАТ «Ерсте Банк», який є
правонаступником ВАТ «Акціонерний
комерційний банк «Престиж», був
укладений кредитний договір,
відповідно до якого банк надав їй
кредит в сумі 61 000,00 доларів США зі
сплатою за користування кредитом 12,0%
річних. Кінцевим терміном повернення
кредиту є 03.04.2027 рік. Для забезпечення
вимог за кредитним договором між нею і
банком був укладений іпотечний
договір, відповідно до якого банку в
іпотеку передано 4-кімнатну квартиру
АДРЕСА_1. Окремі пункти кредитного
договору за своїм змістом і текстом
суперечать її інтересам. Зокрема
перелік обставин дострокового
погашення заборгованості
позичальника, наведений у п. 6.5
кредитного договору. Він є
недопустимим, оскільки при цьому
відбуваються певні звуження та
обмеження змісту і обсягу існуючих
гарантованих прав і свобод позивача.
Крім того, із позичальником не виконано
переддоговірної роботи, чим порушено
Закон України «Про захист прав
споживачів». Договір про надання
споживчого кредиту суперечить ряду
норм чинного законодавства. Так, умова
п.6.1 кредитного договору про зміну
відсоткової ставки за користування
кредитом. Згідно ст.1056-1 ЦК України,
фіксована процента ставка є незмінною
протягом всього строку кредитного
договору. Встановлений договором
розмір фіксованої процентної ставки не
може бути збільшено банком в
односторонньому порядку. Зазначена
умова є нікчемною. Пункт 11.2 кредитного
договору «всі витрати, пов'язані з
укладанням та виконанням даного
договору несе позичальник» суперечить
вимогам п.3.6. Постанови правління
Національного банку України від 10.05.2007
p., №168. У тексті договору банк вимагає
великого штрафу за реалізацію
законного права.

Посилаючись на викладені обставини
позивачка просила суд визнати договір
недійсним та зобов'язати відповідача
прийняти у неї суму залишкової
заборгованості у термін, що
передбачався сторонами для погашення
кредиту. Стягнути з відповідача на її
користь судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду
м.Запоріжжя від 06 березня 2014 у
задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3
подала апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на незаконність, порушення
норм матеріального та процесуального
права, невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
скасувати, та ухвалити нове рішення,
яким її позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
представника апелянта ОСОБА_4,
представника відповідача Дудка А.О.,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін. Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини та правовідносини.

04.04.2007 р. між ОСОБА_2 та ВАТ «Акціонерний
комерційний банк «Престиж» був
укладений кредитний договір № 014/0999/74/,
відповідно до якого банк надав їй
кредит в сумі 61 000,00 доларів США зі
сплатою за користування кредитом 12,0 %
річних. Кінцевим терміном повернення
кредиту позивачкою є 03.04.2027 рік.

ПАТ «Ерсте Банк», який є
правонаступником ВАТ «Акціонерний
комерційний банк «Престиж», та ОСОБА_2
02.02.2010р. до вказаного кредитного
договору укладено додаткову угоду №1
та узгоджено оновлений графік
погашення кредиту.

Правонаступником ПАТ «Ерсте Банк» є
відповідач ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ
ТОВАРИСТВО «ФІДОБАНК».

З матеріалів справи вбачається, що суд
з дотриманням вимог ст. ст. 212 - 215 ЦПК
України належно оцінив надані
сторонами докази, виконав всі вимоги
цивільного судочинства і вирішив
справу згідно з законом, вирішивши
питання наявності обставин, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, суті правовідносин, що
випливають із встановлених обставин,
правильно застосував правові норми до
цих правовідносин і дійшов вірного
висновку про відмову в задоволенні
позову.

Суд першої інстанції правильно
застосував ст. ст. 6, 627 ЦК України, за
якими сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Суд обґрунтовано відмовив у
задоволенні позову, оскільки позивачем
не доведено, що умови спірного договору
суперечать вимогам Закону України "Про
захист прав споживачів" та нормам ЦК
України.

Суд вірно зазначив, що укладаючи
спірний кредитний договір позивач
отримала повну інформацію про умови
кредитування, що підтверджено її
підписом у заяві-анкеті на отримання
кредиту.

Остання своїм підписом засвідчила, що
ознайомлена у письмовій формі з
кредитними умовами, зокрема: мета, для
якої кредит буде витрачений, наявні
форми кредитування та відмінності між
ними, переваги та недоліки
пропонованих схем кредитування, форми
забезпечення, строк та відсоткова
ставка за кредитом, орієнтовна сукупна
вартість кредиту та вартість послуги з
оформлення договору про надання
кредиту, зміст умов кредитування
зрозумілий.

Під час розгляду справи у суді першої
інстанції встановлено, що позивач
виконувала умови договору, із
застереженнями до кредитодавця не
зверталася, правом відкликати свою
згоду на укладення договорів не
скористалася.

Апеляційна скарга не спростовує
висновки рішення суду першої
інстанції, оскільки у ній фактично
повторені підстави позовних вимог,
які були ретельно розглянуті під час
провадження справи судом першої
інстанції та дістали належної правової
оцінки, яка визнана вірною з підстав,
наведених вище у цій ухвалі.

Доводи апеляційної скарги щодо
недійсності договору кредиту з тих
підстав, що п.6.5 вказаного кредитного
договору та п. 5.1. додаткової угоди до
нього щодо права кредитора вимагати
дострокового погашення заборгованості
у випадках вимоги позичальника
повернути оригінали
правовстановлюючих документів,
переданих кредитору на зберігання,
подання до суду позову про визнання
недійсним або неукладеним цього
договору повторюють підстави позовних
вимог та не спростовують висновки
рішення суду, який виходив з
законодавчо закріпленого принципу
свободи договору і не вбачив порушення
прав позивача під час укладення
кредитного договору, які могли б
призвести визнання спірного договору
недійсним.

Надалі апеляційна скарга полягає у
цитування норм Конвенції про захист
прав людини та основоположних свобод,
Конституції України, низки норм
цивільного та цивільного
процесуального законодавства України
(а.с.65-67) і не містить належного
обґрунтування у чому полягає порушення
вимог матеріального і процесуального
права, що не дає підстав для висновку
щодо незаконності чи неправильності
зазначеного судового рішення.

Доводи апеляційної скарги про
невиконання відповідачем
переддоговірної роботи з позивачем
відповідають змісту позову і не
знайшли підтвердження у суді першої
інстанції, а також спростовані під час
апеляційного розгляду справи
матеріалами справи та наявними
письмовими доказами.

Суд першої інстанції дослідив
заяву-анкету позивачки (а.с.43-44), яка
додатково досліджена апеляційним
судом і відображає, що позивачка при
укладанні спірного договору отримала
повну інформацію про умови
кредитування, що підтверджено її
підписом у заяві-анкеті на отримання
кредиту.

Остання своїм підписом засвідчила, що
ознайомлена у письмовій формі з
кредитними умовами, зокрема: мета, для
якої кредит буде витрачений, наявні
форми кредитування та відмінності між
ними, переваги та недоліки
пропонованих схем кредитування, форми
забезпечення, строк та відсоткова
ставка за кредитом, орієнтовна сукупна
вартість кредиту та вартість послуги з
оформлення договору про надання
кредиту, зміст умов кредитування
зрозумілий.

Вказане відповідає приписам ч. 2 ст. 11
Закону України «Про захист прав
споживачів» в редакції на час
укладення договору 04 квітня 2007р.

Доводи апеляційної скарги щодо
невідповідності умов п.6.1 вказаного
кредитного договору щодо права
кредитора самостійно змінити
відсоткову ставку аналогічні
підставам позовних вимог і з рішення
суду першої інстанції вбачається
правильне вирішення цього питання.

Суд вірно зазначає, що вказане не може
бути підставою для визнання спірного
кредитного договору недійсним,
оскільки з набранням чинності 10 січня
2009р. Закону України «Про внесення змін
до деяких законодавчих актів України
щодо заборони банкам змінювати умови
договору банківського вкладу та
кредитного договору в односторонньому
порядку» ЦК України доповнений ст. 1056-1,
якою забороняється збільшення банком в
односторонньому порядку встановленої
договором процентної ставки, а тому
вказані умови за законом є нікчемними і
визнання їх недійсними не
потребується. Визнання спірного
договору недійсним в цілому з такої
підстави законом не передбачено.

Доводи апеляційної скарги про
невідповідність спірного договору в
частині покладення витрат з оформлення
та виконання договору на позивачку
постанові правління Національного
Банку України №168 від 10 травня 2007р.
також співпадають з підставами
позовних вимог, які не знайшли
підтвердження у суді першої інстанції
і не мають свого підтвердження при
апеляційному розгляді справи. Судом
першої інстанції правильно визначено,
що при укладенні спірного договору
04.04.2007р. не могли бути взяти до уваги
приписи наведеної постанови, яка
прийнята 10.05.2007р.

Доводи апеляційної скарги про великий
розмір штрафу, встановлений спірним
договором у розмірі 0,1% від суми
простроченого платежу за кожний день
прострочення та невідповідність цих
умов Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
тотожні до підстав позовних вимог, які
обґрунтовано відхилені судом першої
інстанції. Є правильним висновок
рішення суду, що даний Закон регулює
правовідносини суб'єктів
господарювання, що не відповідає
суб'єктному складу сторін у цій справі.

Доводи апеляційної скарги, що суд
першої інстанції всупереч роз'ясненням
п. 8 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30.03.2012р. «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» не провів
попереднє судове засідання не
спростовують висновки рішення суду.
Під час апеляційного розгляду справи
встановлено, що це порушення є
формальним і не призвело до ухвалення
неправильного рішення, а тому відсутні
підстави для його скасування.

Інших доводів апеляційна скарга не
містить.

Таким чином, при розгляді справи
апеляційним судом встановлено, що
рішення суду першої інстанції
постановлено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не
спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції та для постановляння нового
рішення по справі

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі
представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду
м.Запоріжжя від 06 березня 2014 у цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: