Придніпровський районний суд
Справа № 711/2807/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2014 року
м. Черкаси

Придніпровський районний суд м.
Черкаси в складі:

головуючого - судді
Позарецької С.М.,

при секретарі
Семиволос І.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Черкаси
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання права власності на
частину майна подружжя, -

в с т а н
о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду
з позовом до ОСОБА_2 про визнання права
власності на частину майна подружжя.
Свої позовні вимоги мотивує тим, що
сторонни з 06.11.1999р. по 17.03.2009р.
перебували у зареєстрованому шлюбі.
Від шлюбу мають спільних дітей - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3. При
цьому, незважаючи на рішення суду від
17.03.2009р. про розірвання шлюбу, внаслідок
примирення та, враховуючи інтереси
дітей, сторонни продовжували проживати
однією сім»єю. За останній час
відносини у сім»ї різко погіршились,
хоча проживають разом у спільній
квартирі через відсутність іншого
житла. Зазначено, що власником квартири
формально являється відповідач, який
утримує відповідні правовстановлюючі
документи.

Відповідач добровільно
відмовляється переоформити на
позивача половину спільної квартири,
права за останньою не визнає, а тому є
необхідність у захисті права на житло
та частину у спільному майні подружжя в
судовому порядку.

Просить суд визнати за позивачем
право власності на ? частину квартири
АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 та його представник - адвокат
ОСОБА_3 повністю підтримали заявлені
позовні вимоги і просили їх
задовольнити. Крім того, зазначили, що
квартира була придбана сторонами в
період шлюбу, хоча право власності на
неї оформлено лише на відповідача.
Після розірвання шлюбу в 2009р., вони,
разом з дітьми, продувжували проживати
однією сім»єю у вказаній квартирі, вели
спільне господарство, мали єдиний
бюджет. Лише місяць тому назад між ними
припинились фактичні шлюбні відносини.
Іншого житла позивач не має. Крім того,
позивач і на даний час зареєстрована і
фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1.
Заперечили проти доводів відповідача
щодо спливу строків позовної давності.

В судовому засіданні відповідач
ОСОБА_2 та його представник - адвокат
ОСОБА_4 повністю заперечували проти
позову, просили відмовити у його
задоволенні. При цьому, відповідач
вказав, що з дня винесення рішення про
розірвання шлюбу - 17.03.2009р., пройшов
строк позовної давності, оскільки
протягом трьох років позивач мав право
розподілити майно подружжя, але цього
не зробив. Просили застосувати строки
позовної давності. Крім того,
відповідач зазначив, що на даний час -
близько двох тижнів він проживає у
своєї матері, а до цього проживав та є
зареєстрованим (власником) у спірній
квартирі. До того часу, як він перейшов
проживати до своєї матері, він мав з
позивачем спільний бюджет; жили вони в
одній квартирі; ОСОБА_1 готувала їжу,
яку вони, в т.ч. їхні двоє дітей разом
споживали; разом відпочивали; займався
вихованням дітей. Переїхав до матері,
т.я. погіршились відносини з ОСОБА_1
Грошові кошти на оплату комунальних
послуг надавав він. При цьому, позивач
також працювала у перукарні і
отримувала певні доходи, які витрачали
на спільні потреби.

Заслухавши пояснення сторін та
їхніх представників, дослідивши
матеріали справи та докази в їх
сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги підлягають до задоволення за
таких підстав:

встановлено, що сторонни по даній
справі перебували у зареєстрованому
шлюбі з 06.11.1999р. Рішенням
Придніпровського райсуду м. Черкаси
від 17.03.2009р. шлюб розірвано. Від шлюбу
сторонни мають двох неповнолітніх
дітей.

Крім того, на підставі свідоцтва
про право власності на нерухоме майно,
виданного виконкомом Черкаської
міськради 13.02.2008р. ОСОБА_2 є власником
квартири АДРЕСА_1. Дані обставини
підтверджуються відповідним
свідоцтвом, витягом з реєстру про
реєстрацію права власності КП «ЧООБТІ»
від 20.02.2008р. та даними технічного
паспорту. За даними паспорту позивача
та відомостей адресного бюро сторони
зареєстровані у вказаній квартирі.

Як передбачено ст. 3 ЦПК України,
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутись
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст. 11, 60
ЦПК України, кожна сторона зобов»язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених ст. 61 цього Кодексу. Суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Докази
надаються сторонами та іншими особами,
що беруть участь у справі. Доказування
не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право
обґрунтовувати належність конкретного
доказу для підтвердження їхніх вимог
або заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування (ч.ч.2,3 ст. 58 ЦПК). Крім того,
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ч.2 ст. 59ЦПК).

Відповідно до ст. 60 СК України,
майно набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об»єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Згідно із ст. 368 ЦК України, майно набуте
подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.
Статтею 68 СК України передбачено,
що розірвання шлюбу не припиняє права
спільної сумісної власності на майно,
набуте за час шлюбу. Розпорядження
майном, що є об'єктом права спільної
сумісної власності, після розірвання
шлюбу здійснюється співвласниками
виключно за взаємною згодою,
відповідно до ЦК України. Дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу (ч.1 ст. 69СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК
України - у разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
сторонами або шлюбним договором.

Стаття 72 СК містить норми щодо
застосування позовної давності до
вимог про поділ майна, що є об»єктом
права спільної сумісної власності
подружжя.

Відповідно до п.п. 23, 24 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
21.12.2007 року № 11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. До складу майна, що
підлягає поділу, включається загальне
майно подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб.

Згідно із статтею 256 ЦК України,
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особи дізналась або могла довідатись
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила (ст. 261 ч.1 ЦК).

З»ясувавши обставини справи, суд
вважає помилковими посилання
представника відповідача, з посиланням
на ст. 61 ЦПК, на те, що рішенням суду про
розірвання шлюбу встановлені
обставини, які свідчать про те, що
сторони на час звернення позивача до
суду з даним позовом, разом не
проживали, оскільки приєдуційне
значення мають лише факти,
встановлені, тобто викладені, у
резолютивній частині іншого рішення,
за яким сторони є - одні і ті ж особи, що
і по справі, до якої дані факти
застосовуються.

Крім того, сам відповідач в судовому
засіданні визнав обставини, на які
посилалася позивачка, а саме, - про їхнє
спільне проживання, наявність
спільного побуту та бюджету між
сторонами після розірвання шлюбу за
судовим рішенням. Суд вважає, що
позивач, постійно проживаючи в спірній
квартирі, фактично не втратила зв»язок
з даним нерухомим майном, приймала
участь в його утриманні. За цих
обставин, відповідач не надав
допустимих, належних та переконливих
доказів у підтвердження своїх
заперечень проти позову, в т.ч. щодо
спливу строків позовної давності при
подачі позивачем даного позову. Також,
жоден із сторін під час розгляду цієї
цивільної справи не оспорював факту
придбання даного нерухомого майна під
час зареєстрованого між ними шлюбу та
за спільні кошти.

Таким чином, аналізуючи
встановлені обставини справи та
дослідивши наявні докази, суд вважає,
що строки позовної давності, визначені
ст. 72 СК, позивачем не порушені; позовні
вимоги необхідно задовольнити і
визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
частину квартири АДРЕСА_1.

Крім того, відповідно до вимог
ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про
судовий збір», з відповідача на користь
позивача необхідно стягнути судові
витрати, які складаються із сплаченого
позивачем при подачі позову, судового
збору в розмірі 3654грн. 00коп., що
підтверджується квитанцією від 27.03.2014р.

На підставі викладеного та,
керуючись ст.ст. 60, 70, 68, 72, 69 СК України,
ст.ст. 256, 261, 368 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11,
57-61, 88, 174, 209-223 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
частину квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати в розмірі 3654 (три тисячі
шістьсот п»ятдесят чотири) грн. 00коп.

На рішення може бути подано
апеляційну скаргу через суд першої
інстанції протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий С. М. Позарецька