Справа № 377/46/14-ц Головуючий у І
інстанції Малишенко Т.О.Провадження №
22-ц/780/3787/14 Доповідач у 2 інстанції
СавченкоКатегорія 26
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19 червня 2014 року
м.Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

головуючого судді
Савченка С.І.,

суддів
Даценко Л.М., Таргоній Д.О.,

при секретарі Токар
Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Дельта банк»
на рішення Славутицького міського суду
Київської області від 14 квітня 2014 року
у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Дельта банк»
до ОСОБА_1 про стягнення боргу за
кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ПАТ «Дельта банк»
звернувся до суду із вказаним вище
позовом, який мотивував тим, що 15 квітня
2008 року між банком і відповідачкою
ОСОБА_1 було укладено договір про
відкриття карткового рахунку та
обслуговування платіжної картки,
згідно якого банк зобов'язався надати
відповідачці кредит на споживчі цілі в
загальному розмірі 30000 грн. із
розрахунку 29,9 % річних, а відповідачка
зобов'язалася повернути отриманий
кредит та сплатити відсотки за його
користування. Вказував, що за умовами
договору позичальниця мала
використовувати кошти в межах ліміту
та повертати кредит щомісячними
платежами, однак не виконує цих
обов'язків має заборгованість.
Посилаючись на вимоги закону та умови
кредитного договору, просив стягнути
із відповідачки на користь банку
кредитні кошти станом на 21 листопада 2013
року в розмірі 3943,91 грн., з яких 1752,70 грн.
- тіло кредиту, 862,54 грн. - борг по
процентам, 1328,67 грн. - комісія та судові
витрати.

РішеннямСлавутицького міського суду
Київської області від 14 квітня 2014 року
у задоволенні позову відмовлено.

Позивач ПАТ «Дельта банк» подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове, яким позов
банку задоволити у повному обсязі,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального і
процесуального права.

Учасники справи належним чином
повідомлені про час розгляду справи, що
стверджується рекомендованими
повідомленнями про вручення судових
повісток, до суду не з'явилися, їх
неявка відповідно до ст.305 ЦПК України
не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до часткового задоволення з таких
підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України рішення
має відповідати в тому числі на такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 3) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове
рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено і
вбачається з матеріалів справи, що 15
квітня 2008 року між ТОВ «Комерційний
банк «Дельта», правонаступником якого
є позивач, і відповідачкою ОСОБА_1 було
укладено договір про надання
банківських послуг шляхом видачі
платіжної картки, за умовами якого бонк
зобов'язався надати позичальниці
кредит шляхом відкриття кредитної
лінії на загальну суму 30000 грн. з
лімітом на день відкриття 3000 грн. із
сплатою 29,9 % річних (а.с.5-7). Повернення
кредиту згідно п.3.6 договору
передбачено шляхом внесення
позичальником щомісячних платежів за
кредитом і відсотками.

Також, судом встановлено, що
відповідачка ОСОБА_1 не виконала
обов'язків по поверненню кредиту,
останній платіж на погашення боргу
сплатила 11 травня 2011 року і має
просторочену заборгованість, чим
порушує права банку як кредитора, що
стверджується розрахунком боргу (а.с.13).
У зв'язку з чим банк у межах трирічного
строку позовної давності (після
вчинення позичальницею останнього
платежу) звернуся із позовом про
стягненння боргу.

Вказані обставини підтверджуються
наявними у справі доказами.

Відмовляючи у позові, суд першої
інстанції обгрунтовував свої висновки
тим, що позичальниця ОСОБА_1 виконала
свої обов'язки за кредитним договором,
повернувши кредит у повному обсязі, а
банк у свою чергу не надав суду
належних доказів про наявність у
позичальниці боргу за кредитним
договором.

При цьому суд виходив з того, що
останній раз позичальниця зняла з
рахунку кошти 6 жовтня 2008 року в сумі 3000
грн. і станом на жовтень 2009 року її борг
становив 2749,88 грн. За період із 22
листопрада 2009 року по 11 травня 2011 року
нею було погашено кредиту на суму 4035
грн., а отже борг відсутній.

Проте колегія суддів не може
погодитися із такими висновками суду,
поскільки вони не відповідають
матеріалам справи та вимогам закону.

На обгрунтування позовних вимог банк
надав суду розрахунок заборгованості,
з якого вбачається, що позичальниця за
період дії договору зняла із
карткового рахунку кошти в розмірі 8800
грн. Станом на 21 листопада 2013 року у неї
мається борг за кредитом в розмірі 1752,70
грн. - тіло кредиту і 862,54 грн. відсотки.
Вказаний розрахунок боргу, де в тому
числі зазначені всі зроблені
позичальницею платежі, які
відповідають наданим нею квитанціям,
не спростований відповідачкою, а
відтак суд безпідставно не взяв його до
уваги.

Крім того, посилання суду на
неправомірне нарахування пені
(штрафних санкцій) необгрунтовані і
суперечать вищевказаному розрахунку, з
якого видно, що банком нараховані та
включені до боргу лише тіло кредиту,
відсотки і комісія за касове
обслуговування, а пеня (штраф) банком не
нараховувалися.

Також, не грунтуються на вимогах закону
висновки суду про неправомірне
нарахування банком відсотків за
користування кредитом після 6 жовтня 2009
року, тобто після закінчення строку
договору. Такі висновки є хибними з
огляду на положення ч.1 ст.1048 ЦК України,
яка визначає, що відсотки за кредитом
мають повертатися щомісяця до дня
фактичного повернення позики. Отже,
банк правомірно відповідно до закону і
умов договору нарахував позичальниці
відсотки на суму неповернутого тіла
кредиту.

Зазначені вище порушення, які допустив
суд першої інстанції, призвели до
неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.
Норми матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції не грунтується на матеріалах
справи, ухвалене з порушенням норм
матеріального права і підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення.

Вирішуючи спір в межах заявлених вимог,
колегія суддів вважає, що позов
підлягає до часткового задоволення з
наступних підстав.

За положеннями ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк
зобов'язується надати грошові кошти
позичальникові у розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити відсотки.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання.
Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення
зобов'язання настають правові наслідки
встановлені договором або законом.

Поскільки відповідачка ОСОБА_1 не
виконала обов'язків по поверненню
кредиту, покладених на неї кредитним
договором від 15 квітня 2008 року, має
прострочену заборгованість, чим
порушує права банку, то суд відповідно
до вимог закону та умов кредитного
договору стягує з відповідачки на
користь банку борг за кредитним
договором в розмірі 2615 гривень 24 коп., з
яких 1752,70 грн. - тіло кредиту, 862,54 грн. -
борг по процентам.

Колегія суддів важає, що відсутні
підстави для стягнення комісії в
розмірі 1328,67 грн., поскільки згідно
наданого банком розрахунку дані кошти
нараховані починаючи із липня 2011 року.
Проте в даний період будь-які касові
операції по рахунку позичальниці не
проводилися, бо вона здійснила останнє
поверннення кредиту у травні 2011 року.
За таких обставин підстави для
стягнення комісійних відсутні.

Відповідно до ст.88 ЦПК України суд
стягує із відповідачки на користь
банку судовий збір пропорційно розміру
задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія судів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Дельта банк»
задоволити частково.

Рішення Славутицького міського суду
Київської області від 14 квітня 2014 року
скасувати і ухвалити нове.

Позов задоволити частково. Стягнути із
ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1) на
користь Публічного акціонерного
товариства «Дельта банк» борг за
кредитним договором в розмірі 2615
гривень 24 коп. та судовий збір в розмірі
250 гривень.

В решті позову відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді :