Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2014 року
місто
Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд
Закарпатської області

в складі головуючого судді - Леміш О.М

при секретарі - Химинець О.Я

з участю позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м. Ужгород цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя
особа - Орган опіки та піклування
Ужгородської районної державної
адміністрації Закарпатської області
про визначення місця проживання
малолітніх дітей , -

Встановив:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду до
ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та
піклування Ужгородської районної
державної адміністрації
Закарпатської області про визначення
місця проживання малолітніх дітей .
Свій позов позивач мотивував тим, що 01
березня 2003 року між сторонами було
укладено шлюб зареєстрований у
відділі реєстрації актів громадського
стану Ужгородського міськрайонного
управління юстиції Закарпатської
області, актовий запис № 106.

Від даного шлюбу у них є неповнолітні
діти ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду від 16 червня 2011 року шлюб між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Під час розірвання шлюбу з
відповідачкою вимоги про те з ким із
батьків будуть проживати діти не
ставилось та судом не розглядалось.

Після розірвання шлюбу між сторонами
було укладено нотаріально посвідчений
договір щодо здійснення батьківських
прав та визначення місця проживання
дітей від 07.09.2012 року серії ВРХ № 470524.

Проте цей договір діяв до 31.12.2012 року і
не був продовжений чи переукладений.

Після закінчення договору щодо
визначення місця проживання дітей,
позивач неодноразово звертався до
відповідачки з метою переукладання
вищезгаданого договору.

Однак, у добровільному порядку сторони
не дійшли згоди щодо того, з ким із них
будуть проживати діти.

Після розірвання шлюбу по даний час
діти знаходяться з позивачем та
перебувають на його утриманні.

В липні 2013 року позивач звернувся до
органу опіки та піклування
Ужгородської районної державної
адміністрації з заявою про надання
висновку, щодо визначення місця
проживання малолітніх дітей.

17.07.2013 року за № 667/02-38 органом опіки та
піклування Ужгородської районної
державної адміністрації було надано
висновок відповідно до якого орган
опіки та піклування вважає за
доцільним визначити місце проживання
малолітніх дітей з батьком.

В судовому засіданні позивач вимоги
наведені у позову підтримав та просив
суд такий задовільнити.

Відповідачка в судовому засіданні
проти позову заперечила, просила
відмовити в його задоволенні
зазначила, що діти проживають разом з
нею.

Заслухавши позивача, відповідача ,
дослідивши матеріали справи всебічно
та повно оцінивши докази, та об'єктивно
і безпосередньо дослідивши їх, суд
вважає, що позов із наведених у ньому
мотивів не є обгрунтованим та не
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Так, у судовому засіданні встановлено,
що з 01 березня 2003 року було укладено
шлюб з відповідачкою зареєстрований у
відділі реєстрації актів громадського
стану Ужгородського міськрайонного
управління юстиції Закарпатської
області, актовий запис № 106.

Від даного шлюбу у сторін є
неповнолітні діти ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду від 16 червня 2011 року шлюб
сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Під час розірвання шлюбу між сторонами
вимоги про те з ким із батьків будуть
проживати діти не ставилось та судом не
розглядалось.

Після розірвання шлюбу між сторонами
було укладено нотаріально посвідчений
договір щодо здійснення батьківських
прав та визначення місця проживання
дітей від 07.09.2012 року серії ВРХ № 470524.

Проте цей договір діяв до 31.12.2012 року і
не був продовжений чи переукладений.

Мотивуючи свій позов позивач посилався
на те, що діти проживають з ним ,
знаходяться на його утриманні, а
відповідачка не приймає участі у їх
вихованні.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Суд ставить критично до доводів
позивача , які наведені ним в
обгрунтувння позову та не може
покласти такі в основу рішення суду з
огляду на наступне.

Згідно ст.. 161 СК України, якщо мати та
батько, які проживають окремо, не
дійшли згоди щодо того, з ким із них
буде проживати малолітня дитина, спір
між ними може вирішуватися органом
опіки та піклування або судом.

Так , на підтвердження викладених
позивачем обставин, ним також до
позовної заяви доданий висновок Органу
опіки і піклування № 17 липня 2013 року №
667/02-38, згідно якого вважається за
доцільне визначити місце проживання
малолітніх дітей разом із позивачем.

Так, згідно вимог п. 72 Постанови
Кабінету міністрів України № 866 від 24
вересня 2008 року «Питання діяльності
органів опіки та піклування, пов'язаної
із захистом прав дитини», для
розв'язання спору, що виник між
батьками, щодо визначення місця
проживання дитини, один з батьків подає
службі у справах дітей за місцем
проживання дитини заяву, копію
паспорта, довідку з місця реєстрації
(проживання), копію свідоцтва про
укладення або розірвання шлюбу (у разі
наявності), копію свідоцтва про
народження дитини, довідку з місця
навчання, виховання дитини, довідку про
сплату аліментів (у разі наявності).

Під час розв'язання спорів між батьками
щодо визначення місця проживання
дитини служба у справах дітей має
захищати інтереси дитини з урахуванням
рівних прав та обов'язків матері та
батька щодо дитини.

Працівник служби у справах дітей
проводить бесіду з батьками та
відвідує їх за місцем проживання, про
що складає акт обстеження житлово-
побутових умов.

Після обстеження житлово-побутових
умов, проведення бесіди з батьками та
дитиною служба у справах дітей складає
висновок про визначення місця
проживання дитини і подає його органу
опіки та піклування для прийняття
відповідного рішення.

Однак, як видно з висновку, він
ґрунтується на довідках
Руськокомарівської сільської ради,
характеристиках дошкільного
навчального закладу № 36 і ЗОШ № 2, а
також договору між батьками.

Також у висновку відсутня інформація
про проведення бесіди з відповідачкою
і дітьми, про обстеження
житлово-побутових умов і не зазначена
адреса, за якою будуть проживати діти
разом з позивачем, а з огляду на те, що
позивач (згідно копії стор. 12 його
паспорта, довідки Руськокомарівської
сільської ради № 1278 від 12 вересня 2013
року і копії будинкової книги)

знятий з реєстраційного обліку і місце
його проживання ніде не зареєстроване
з 03 червня 2010 року, то такого місця не
існує.

Разом з тим, позивачем було вказано, що
під час розірвання шлюбу вимоги про, те
з ким із батьків будуть проживати діти
не ставилось та судом не розглядалось.

Однак, суд враховує , що рішенням
Ужгородського міськрайонного суду від
16 червня 2011 року по справі № 2-3430/11 з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на
утримання неповнолітніх дітей,
починаючи з 25 березня 2011 року і до
досягнення ними повноліття, а тому
приходить до висновку , що рішенням
суду визначено , що діти залишаються
із матір'ю.

Згідно Принципу 6 «Декларації прав
дитини», проголошеної Генеральною
Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року,
малолітню дитину не слід, крім тих
випадків, коли є виняткові обставини,
розлучати зі своєю матір'ю.

Так, судом встановлено , що таких
виняткових обставин позивачем не
наведено.

Окрім наведеного, судом встановлено, що
відповідачка не позбавлена
батьківських прав , жодних
неправомірних дій по відношенню до
дітей нею не вчинено, житло та умови для
виховання дітей нею влаштовані,
характеристики позитивні.

Згідно п. 18 Постанови Пленуму
Верховного суду України № 11 від 21
грудня 2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», при вирішенні спору про
місце проживання дитини належить
звертати особливу увагу на її вік та
з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає
проживати. Судам слід враховувати
також положення ст. 160 СК України, якою
передбачено, що місце проживання
дитини, яка не досягла десяти років,
визначається за згодою батьків, яка
досягла десяти років, - за спільною
згодою батьків та самої дитини, а місце
проживання дитини, яка досягла
чотирнадцяти років, визначається нею
самою.

На підставі наведеного, керуючись ст.
ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 218, ЦПК України, суд, -

Рішив:

В задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
, третя особа - Орган опіки та
піклування Ужгородської районної
державної адміністрації
Закарпатської області про визначення
місця проживання малолітніх дітей -
відмовити .

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

З повним рішенням суду сторони можуть
ознайомитись 12.02.2014 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду
Леміш О.М.