АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження:
22-ц/796/5933/2014 Головуючий у суді першої
інстанції: Вовк С.В. Доповідач у суді
апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

15 травня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді:
Білич І.М.

Суддів:
Кулікової С.В., Болотова Є.В.

при секретарі:
Гречка Т.В.

за участю: позивача
ОСОБА_3

представника відповідача
Винник О.П

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
рішення Печерського районного суду м.
Києва від 13 березня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Український
промисловий банк», Національного банку
України про визнання недійсним
договору.

в с т а н о в и л а :

Позивач звертаючись у листопаді 2013
року до суду із позовом про визнання
недійсним договору про передачу
активів та кредитних зобов'язань
«Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта
Банку» від 30.06.2010 року згідно договору
між ПАТ «Дельта Банк», ТОВ
«Укрпромбанк» та НБУ, в частині
передачі кредитних зобов'язань за
кредитним договором № 173-0051001/ФК-08 від
14.05.2008 року укладеним між нею та ТОВ
«Укрпромбанк». Вказува на те, що з дня
прийняття рішення про відкликання
банківської ліцензії і ініціювання
процедури ліквідації банк
(«Укрпромбанк») втратив право укладати
угоди, пов'язані з відчуженням свого
майна, у тому числі і здійснювати
відступлення права вимоги до своїх
боржників третім особам. Укладення
оспорюваного договору та заміна
кредитора у зобов'язанні потягла за
собою фактичну зміну умов кредитного
договору в частині порядку повернення
коштів. Новий кредитор не уклав з нею
додаткових договорів та не повідомив
її у встановлений договором спосіб про
цю зміну. Зазначаючи при цьому, що
можливо, якби передачі її - позивача
зобов'язань не відбулося, то
заборгованість за кредитом склала б
меншу суму та вже б була погашена
позичальником.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 13 березня 2014 року у
задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
позивач подала апеляційну скаргу. Де
ставила питання про його скасування та
постановлення нового про задоволення
позову у повному обсязі. Вказуючи при
цьому, що судом першої інстанції були
порушені норми матеріального та
процесуального права.

У поданій скарзі вказувала на те, що
судом першої інстанції не були
встановлені факти, які мають юридичне
значення, а саме: якщо договір передачі
активів та кредитних зобов'язань ТОВ
«Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта
Банку» від 30.06.2010 року є договором
факторингу, то Ліквідатор ТОВ
«Укрпробанку» не мав право його
укладати, а якщо цей договір передачі є
договором цесії, то суд першої
інстанції мав врахувати відсутність
належних доказів і застосувати ч.2 ст.517
ЦК України.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення осіб, що з'явилися у судове
засідання, перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного
судового рішення, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального та процесуального права.

Судом при розгляді справи встановлено,
що 14.05.2008 року між відповідачем ТОВ
«Укрпромбанк» та позивачем ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір №
173-0051001/ФК-08, відповідно до умов якого
банк надав позичальнику кредитні
кошти.

30.06.2010 року між ПАТ «Дельта Банк», ТОВ
«Укрпромбанк» та НБУ, які, керуючись
положеннями ст. ст. 92, 95 ЗУ «Про банки і
банківську діяльність», глави 14
розділу VI Постанови Правління НБУ № 369
«Про затвердження Положення про
застосування Національним банком
України заходів впливу за порушення
банківського законодавства» від 28.08.2001
року, з урахуванням вимог п. 6.13. Порядку
відчуження майна (активів) ТОВ
«Укрпромбанк», переданого в
забезпечення Національного банку
України за кредитами рефінансування та
стабілізаційними кредитами, з
одночасним передаванням його
зобов'язань за цими кредитами,
погодженого Постановою Правління НБУ
№ 200 від 15.04.2010 року, а також з огляду на
прийняття Конкурсною комісією рішення
про визнання «Дельта Банк» переможцем
конкурсу з передачі активів та
кредитних зобов'язань «Укрпромбанк» та
погодження цього рішення Правлінням
НБУ, уклали договір про передачу
активів та кредитних зобов'язань
Укрпромбанк» на користь « Дельта Банк».

Відповідно до додатку № 2 до договору
від 30.06.2010 року, ТОВ «Укрпромбанк»
передало ПАТ «Дельта Банк»
зобов'язання позивача ОСОБА_3 за
кредитним договором № 173- 0051001/ФК-08 від
14.05.2008 року.

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_3
вказувала на те, що зазначений договір
вчинено з порушенням ст. 91 ЗУ «Про банки
і банківську діяльність», оскільки
постановою правління МНУ № 19 від 21.01.2010
року відкликано банківську ліцензію та
ініційовано процедуру ліквідації ТОВ
«Укрпромбанк», й банк втратив право
укладати угоди, пов'язані з відчуженням
свого майна, у тому числі і здійснювати
відступлення права вимоги до своїх
боржників третім особам, тому на
підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України
договір слід визнати недійсним.

Суд першої інстанції відмовляючи у
задоволенні позову з урахуванням
положень Закону України «Про банки та
банківську діяльність» виходив з того,
що договір про передачу активів та
кредитних зобов'язань був укладений
ліквідатором ТОВ «Укрпромбанк» з
переможцем конкурсу ПАТ «Дельта Банк»
відповідно до норм чинного
законодавства України, що регулюють
відчуження активів в процесі
ліквідації ТОВ «Укрпромбанк».

Зазначаючи також, що укладений договір
є двостороннім правочином і він
укладений на загальних умовах,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину. За змістом,
передбаченим ч. 1 ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент його вчинення
стороною (сторонами) вимог, які
встановлені частинами першою - третьою,
п'ятою та шостою ст. 203 ЦК.

Беручи до уваги відсутність доказів,
які б були надані позивачем або
встановлені у ході судового розгляду
на підтвердження недодержання
сторонами договору при його укладенні
вимог передбачених ч.ч. 1 - 3, 5, 6 ст. 203
цього Кодексу, суд вважав вимоги
позивача такими що не підлягають
задоволенню.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що районний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних відносин і закон, який їх
регулює.

Доводи апеляційної скарги
правильності висновків суду не
спростовують та не дають підстав
вважати, що судом першої інстанції при
постановленні судового рішення було
допущено порушення норм матеріального
права які б призвели до скасування
цього рішення.

Не ґрунтуються на нормах діючого
законодавства також доводи апелянта
щодо недійсності договору з підстав
неповідомлення її про укладення такого
договору та не укладення додаткових
угод.

Так у відповідності до положень ст.ст.
91, 92 Закону України «Про банки і
банківську діяльність», чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин, передбачалось, що
ліквідатор з дня його призначення має
право здійснювати відчуження активів
та/або зобов'язань банку. Під час
укладення договору про передачу
активів від імені ТОВ «Укрпромбанк»
діяв ліквідатор, призначений
постановою правління НБУ № 19 від 21.01.2010
року, одночасно з відкликанням у ТОВ
«Укрпромбанк» банківської ліцензії та
ініціювання процедури його ліквідації.

При цьому, ліквідатор приймає рішення
про отримання та відчуження активів
та/або зобов'язань без повідомлення та
отримання згоди акціонерів, боржників,
кредиторів (вкладників) банку.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що рішення суду
постановлено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування з доводів
викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317
ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 13 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: