Справа № 654/2143/14-ц
Провадження № 2/654/748/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.07.2014 року
м. Гола Пристань
Голопристанський
районний суд Херсонської області в
складі:

головуючої судді Охтень А.А.,

при секретарі Томенчук В.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Гола Пристань
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про усунення перешкод у
користуванні житловим приміщенням, -

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вимогами
усунути їй перешкоди в користуванні
житловим приміщенням шляхом визнання
таким, що втратив право на користування
житлом її колишнього чоловіка - ОСОБА_2.
Позивач зазначає, що відповідач з літа
2012 року не проживає в домоволодінні за
адресою: АДРЕСА_1, яке належить
одноособово ОСОБА_1 Однак його
реєстрація в помешканні перешкоджає
власниці отримувати субсидію на сплату
комунальних послуг та вона вимушена
сплачувати комунальні платежі за
кількість прописаних в будинку осіб. За
цих обставин просить суд захистити та
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав на
підставах зазначених в позові та
просили суд їх задовольнити в повному
обсязі.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, причини своєї неявки суду не
повідомив, про час слухання справи
повідомлявся належним чином (шляхом
оголошення в пресі). За наявності
матеріалів у справі, суд вважає
можливим розглянути позов у
відсутності відповідачів та за згодою
позивача ухвалити рішення при заочному
розгляді справи, що відповідає ст. 224
ЦПК України.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши та перевіривши
матеріали справи, оцінивши
представлені документи, суд вважає, що
позов підлягає задоволенню з таких
підстав.

Правовідносини сторін, щодо
користування будинком регулюються
Житловим Кодексом та Цивільним
кодексом України.

Відповідно до ст.150 ЖК України,
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Як вбачається з матеріалів справи,
квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1, що
підтвердужється записом в домовій
книзі.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналася 17
липня 1997 року відповідно до Закону
України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР
«Про ратифікацію конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод 1950
року, Першого протоколу та протоколів
№ 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено
принцип непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК
України)

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його права.
Способи захисту права власності
передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК
України.

Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст. 383 ЦК України, та
ст. 150 Житлового Кодексу України, які
передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
інших осіб і розпоряджатися своїм
житлом на власний розсуд.

Згідно ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник
має право на захист права власності
від порушень, не пов'язаних із
позбавленням володіння, а саме, власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Отже, закон встановлює пріоритет прав
власника житла над правами інших осіб
щодо нього.

Згідно записів у домовій книзі, в
домоволодінні, яке належить позивачу,
окрім неї та інших осіб також
зареєстрований відповідач.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України,
члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону.

Як вбачається з свідоцтва про
розірвання шлюбу, шлюб між ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 був розірваний 10 вересня 2002
року.

В судовому засіданні встановлено, що
сторони припинили спільне проживання
влітку 2012 року, оскільки ОСОБА_2
переїхав з домоволодіння позивача на
постійне проживання до іншого будинку.
Даний факт також підтверджується
довідкою Новофедорівської сільської
ради, згідно якої ОСОБА_2 не проживає за
аддресою: АДРЕСА_3 з серпня 2012 року.

Зі змісту ч. 2 ст. 405 ЦК України слідує, що
особу може бути визнано такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням лише внаслідок
відсутності цієї особи без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним та
власником житла або законом.

Частиною 3 ст. 9 ЖК України, передбачено,
що ніхто не може бути виселений із
займаного жилого приміщення або
обмежений у праві користування жилим
приміщенням інакше як з підстав і в
порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст.109 ЖК України
виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом.

Також згідно п.10 Постанови №2 від 12
квітня 1985 року Пленуму Верховного Суду
України "Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України", якщо особа
була відсутньою понад встановлені
строки без поважних причин, то суд
вправі визнати його таким, що втратив
право на жилплощу.

Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням проводиться в
судовому порядку.

Беручи до уваги встановлений в
судовому засіданні термін відсутності
в будинку ОСОБА_1 відповідача, який
становить понад один рік, останній
втратив право на користування житловим
приміщенням квартири АДРЕСА_4.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 391, ч. 2 ст. 405 ЦК України, ст. 72, 150, 156 ЖК
України, ст.ст.10, 11, 15, 60, 208, 213-215, 224-226 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право
на користування житловим приміщенням -
квартирою АДРЕСА_2

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача протягом десяти
днів з дня отримання його копії.

Суддя: А. А. Охтень