Справа № 589/7288/13-ц р.
Провадження № 2/589/100/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2014 р.
м.
Шостка

Шосткинський міськрайонний суд
Сумської області в складі

головуючого судді Сидорчука О.М.,

з участю:

секретаря судового засідання
Надточій І.М.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представників відповідача
ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Шостка цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про встановлення
факту проживання однією сім'єю та
визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 р. ОСОБА_1 звернувся до
суду з вищевказаним позовом з вимогами
встановити факт його проживання з
відповідачем однією сім'єю без
реєстрації шлюбу в період з 1999 р. по 01
червня 2013 р. та визнати за ним право
власності на 1/2 частину квартири,
набутої за час спільного проживання.

В судовому засіданні позивач та
його представник підтримали позовні
вимоги в повному обсязі. В
обґрунтування своїх позовних вимог
посилається на те, що з 1999 р. він та
відповідач почали проживати разом,
мали близькі стосунки, між ними були
любов та взаєморозуміння, вони були
пов'язані спільним побутом, мали
взаємні права та обов'язки подружжя,
однак, проживали без реєстрації шлюбу.

За час проживання фактично однією
сім'єю між ними склалися добрі,
довірительні сімейні відносини, вони
піклувалися один про одного, вели
спільний побут, купували речі для дому
та себе, інше майно, меблі, робили
ремонт в квартирі, планували та сумісно
формували бюджет сім'ї, разом
спілкувалися з родичами та друзями. На
весілля, день народження, хрестини,
ювілейні події, поховання, тощо їх
запрошували як подружжя. Між ними
склалися усталені відносини,
притаманні подружжю. Позивач
піклувався про сина відповідача -
ОСОБА_6., який проживав разом із ними та
є інвалідом з дитинства, відвозив його
до школи та забирав звідти, приймав
участь у батьківських зборах та участь
у ремонті школи.

За час проживання однією сім'єю з
відповідачем, за спільні кошти була
придбана, зокрема, квартира за адресою:
АДРЕСА_1, яка була оформлена на
відповідача. В даній квартирі позивач
проживав до червня 2013 р. Після
погіршення відносин з відповідачем був
змушений залишити житло, до він
постійно проживав. На даний час позивач
власного житла не має.

Відповідач та її представники
проти задоволення заперечували,
вказуючи, що твердження позивача щодо
спільного проживання однією сім'єю з
відповідачем не відповідають
дійсності, оскільки насправді
відповідач лише епізодично
зустрічалась з позивачем з 2003 р., який
проживав за місцем своєї реєстрації,
членом її сім'ї він не був, спільного
бюджету вони не мали.

Дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору, суд вважає, що позов
підлягає частковому задоволенню
враховуючи наступне.

Згідно з ч.2 ст.3 СК України сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.

У відповідності до вимог ст.74 СК
України, якщо жінка та чоловік
проживають однією сім'єю, але не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте
ними за час спільного проживання,
належить їм на праві спільної сумісної
власності, якщо інше не встановлено
письмовим договором між ними. На майно,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності жінки та чоловіка, які не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, поширюються
положення глави 8 цього Кодексу.

Зі змісту позовних вимог та
пояснень сторони позивача вбачається,
що період, на який припадає проживання
позивача та відповідача однією сім'єю
без реєстрації шлюбу охоплює час з 1999 р.
по червень 2013 р.

Договір купівлі-продажу спірної
квартири було укладено 22.11.2002 р. /а.с. 7,
160/.

Відповідно до ч. 1 ст. 58
Конституції України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Згідно з п. 1 розд. VII "Прикінцеві
положення" СК України цей Кодекс набрав
чинності одночасно з набранням
чинності ЦК України, тобто з 1 січня 2004
р.

За статтями 16, 17 Закону України
від 7 лютого 1991 р. N 697-XII "Про власність",
ст. 22 КпШС України, який був чинним до 1
січня 2004 р., спільною сумісною
власністю визнавалось майно, нажите
подружжям за час шлюбу (майно, придбане
внаслідок спільної праці членів сім'ї,
чи майно, що є у власності осіб, які
ведуть селянське (фермерське)
господарство, якщо письмовою угодою
відповідно між членами сім'ї чи членами
селянського (фермерського)
господарства не передбачено інше, або
майно, придбане внаслідок спільної
праці громадян, що об'єдналися для
спільної діяльності, коли укладеною
між ними письмовою угодою визначено, що
воно є спільною сумісною власністю).

Верховний Суд України у своїй
постанові від 25 грудня 2013 р. у справі №
6-135цс13 зробив наступний правовий
висновок: "...Майно, набуте до 1 січня 2004
р. під час спільного проживання
особами, які не перебувають у
зареєстрованому шлюбі між собою, є
об'єктом їхньої спільної сумісної
власності, якщо: 1) майно придбане у
результаті спільної праці таких осіб,
як сім'ї (при цьому спільною працею осіб
слід вважати їхні спільні або
індивідуальні трудові зусилля,
внаслідок яких вони одержали спільні
або особисті доходи, об'єднані в
майбутньому для набуття спільного
майна, ведення ними спільного
господарства, побуту та бюджету); 2) інше
не встановлено письмовою угодою між
ними.

У зв'язку із цим суду під час
вирішення спору про поділ майна,
набутого сім'єю, слід установити не
лише обставини щодо факту спільного
проживання сторін у справі, а й ті
обставини, що спірне майно було
придбане сторонами у результаті
спільної праці".

Допитаний за правилами допиту
свідка позивач вказав, що він з ОСОБА_5
мешкали як одна сім'я, зокрема, з 1999 р. по
2000 р. за адресою АДРЕСА_2, з 2001 р. по 2003 р.
вони мешкали як одна сім'я в будинку за
адресою АДРЕСА_3, в якому за час їхнього
проживання був зроблений ремонт,
проведено водопостачання, встановлено
телефон. Наприкінці 2002 р. ОСОБА_1 та
ОСОБА_5 за спільні кошти придбали
квартиру АДРЕСА_1 і почали проживати в
ній як одна сім'я в т.ч. і син
відповідача ОСОБА_6 Квартиру позивач та
відповідач підшукували і оглядали
перед купівлею разом. Частину коштів на
придбання цієї квартири дав позивачу
його брат ОСОБА_7 Решта коштів на
придбання квартири це його з ОСОБА_5
спільний бюджет, який складався з
накопиченнь від підприємницької
діяльності, яку здійснювали разом.
Після придбання квартири вони спільно
зробили ремонт, позивач також зробив
великий підвал.

Також позивач вказав, що син
ОСОБА_5 мешкав разом з ними, називав
його батьком, позивач брав участь у
його вихованні, відвозив до школи,
відвідував батьківські збори, возив до
м. Києва на операції.

Допитана в судовому засіданні за
клопотанням сторони відповідача
свідок ОСОБА_8 вказала, що з 1998 р. є
головою квартального комітету до
відання якого належить будинок по
АДРЕСА_3 та їй відомо, що в 2001 р. ОСОБА_1 і
ОСОБА_5 придбали будинок по АДРЕСА_3 та
мешкали в ньому разом з сином ОСОБА_6.
Свідку відомо, що до цього сторони
мешкали в однокімнатній квартирі. Вона
бачила як ОСОБА_1 працював по
господарству, дбав про сина, який
називач ОСОБА_1 папою. Свідок
неодноразово перебувала у будинку по
АДРЕСА_3 та бачила там речі ОСОБА_1 Також
свідку відомо, що позивач та відповідач
придбали трикімнатну квартиру по
АДРЕСА_1 та переїхали туди. Підтвердила,
що в цій квартирі ОСОБА_1 зробив ремонт,
в т.ч. підвал. Зі слів ОСОБА_5 свідок
знає, що родичі позивача допомогали
грошима купити і будинок, а потім і
квартиру за вищевказаною адресою.
Безпосередньо документів, якими
оформлювались правочини щодо
нерухомості свідок не бачила. Особисто
свідок бачила, що позивач постійно
носив великі сумки з товаром, яким він
та відповідач торгували на ринку.

Свідок ОСОБА_9 - батько позивача,
підтвердив, що ОСОБА_1 і ОСОБА_5 жили
однією сім'єю близько 14 років, жили
дружно, неодноразово приїздили до
нього в село, в т.ч. із сином ОСОБА_6.
Свідок вказує, що ОСОБА_5 називала
батьків позивача мамою і татом. Його
інший син ОСОБА_7 коли приїздив з Росії,
давав гроші всім родичам порівну, в т.ч.
і ОСОБА_1

ОСОБА_7 - рідний брат позивача,
який проживає в м. Северодвинську
Архангельської області Російської
Федерації, пояснив, що кожного року
приїздив у відпустку до батьків в
АДРЕСА_4, куди також приїздив його брат
ОСОБА_1 разом із ОСОБА_5 та її сином
ОСОБА_6. Свідок, вказує, що маючи
достатній заробіток надавав кошти і
своєму брату ОСОБА_1 і ОСОБА_5 Свідку
відомо, що ОСОБА_1 і ОСОБА_5, проживаючи
разом, придбали трикімнатну квартиру
на АДРЕСА_1, 500 доларів на придбання якої
він особисто дав ОСОБА_1 Свідок
особисто був у цій квартирі, як гість,
вказує, що ОСОБА_1 і ОСОБА_5 жили дружно.
Зі слів даного свідка син ОСОБА_5
називав ОСОБА_1 татом, ОСОБА_1 прибирав
за ним постільну білизну.

Свідок ОСОБА_10, який проживає у
будинку по АДРЕСА_1 з 1990 р., вказував, що
зі ОСОБА_1 познайомився приблизно у
2002-2003 рр. в гаражах поблизу даного
будинку, підтвердив, що в 2002-2013 р. роках
ОСОБА_1 і ОСОБА_5 мешкали як одна сім'я в
квартирі на першому поверсі будинку в
якому він також проживав. Декілька
разів він був у них в квартирі. Вважав,
що ОСОБА_1 і ОСОБА_5 чоловік і дружина
офіційно, лише нещодавно дізнався, що
вони проживали у "цивільному шлюбі".
Підтвердив, що ОСОБА_1 робив ремонт,
погріб. Чув, як син ОСОБА_5 ОСОБА_6
називав його папою та бачив, що ОСОБА_1
неодноразово виносив ОСОБА_6 з під' їзду
на руках через вроджену хворобу
останнього.

Свідок ОСОБА_11, повідомив, що знає
ОСОБА_5 як дружину ОСОБА_1, якого він
знає як сусіда по гаражу. Свідок
допомагав ОСОБА_1 робити ремонт в
гаражі, обід їм приносила ОСОБА_5 В
гаражі також часто був і ОСОБА_6, якого
свідок вважав за рідного сина ОСОБА_1 В
2003 р. свідок допомагав ОСОБА_1 привозити
цеглу для ремонту у квартирі у буд. на
АДРЕСА_1

Допитаний як свідок ОСОБА_12,
пояснив, що знає ОСОБА_1 з 1985 р.,
підтвердив, що ОСОБА_1 і ОСОБА_5 почали
проживати разом з 1999 р. Спочатку вони,
тобто ОСОБА_5 її дочка, син та ОСОБА_1
проживали в однокімнатній квартирі по
АДРЕСА_1, потім придбали будинок, а
згодом - трикімнатну квартиру. Весь час
позивач та відповідач разом займалися
підприємницькою діяльністю, бізнес
розвивався - збільшувалася кількість
торгівельних місць. Підтвердив, що
ОСОБА_1 і ОСОБА_5 разом їздили за товаром
для підприємницької діяльності. Бачив
особисто як позивач носив сумки з
товаром, бачив як ОСОБА_1 відводив сина
ОСОБА_5 ОСОБА_6 до школи. Він особисто
був у всіх місцях мешкання ОСОБА_1 і
ОСОБА_5 Підтвердив, що ОСОБА_1 робив
ремонт в трикімнатній квартирі, а до
того в домі на АДРЕСА_3. Йому особисто
відомо, що брат ОСОБА_1 давав кошти на
придбання квартири.

Свідок ОСОБА_13, пояснила, що в 2000 -
2001 рр. працювала найманим працівником у
ОСОБА_5 - продавцем на ринку. Зі слів
останньої їй відомо, що ОСОБА_1 і ОСОБА_5
жили разом, виховували сина. Це було з
2000-2001 р. Коли ОСОБА_5 виїжджала за межі м.
Шостка, то син ОСОБА_6 залишався під
доглядом ОСОБА_1 Спочатку вони жили в
однокімнатній квартирі по АДРЕСА_1,
потім придбали будинок, а потім купили
трикімнатну квартиру на АДРЕСА_1.
Свідок допомагала робити ремонт у
квартирі, святкували новосілля.
Вказала, що позивач та відповідач мали
спільний бюджет, але коштами більше
розпоряджалася ОСОБА_5 Відносини між
ОСОБА_5 і ОСОБА_1 були хороші. ОСОБА_5
хвалила ОСОБА_1 ОСОБА_5 здійснювала
підприємницьку діяльність разом із
ОСОБА_1, який, зокрема, робив
торгівельні намети, охороняв, носив
речі, збирав виручку.

Свідок ОСОБА_14. вказує, що
спочатку ОСОБА_1 зустрічався з сестрою
ОСОБА_5, а з березня 1999 р. він почав
проживати разом із ОСОБА_5 в
однокімнатній квартирі. ОСОБА_1 полюбив
сина ОСОБА_5 та ставився до нього як до
рідного, водив до школи, займався його
вихованням. Свідок ствердує, що
особисто чула як ОСОБА_5 говорила, як їй
пощастило зустріти ОСОБА_1, оскільки
якщо з нею щось трапиться, ОСОБА_1
залишиться доглядати за її сином.

ОСОБА_1 і ОСОБА_5 займалися
підприємницькою діяльністю, яка була
оформлена на ОСОБА_1 в період з 2002 р. по
2004 р. В 2001 р. вони придбали будинок по
АДРЕСА_3, вона особисто неодноразово
була в цьому будинку. Як і інші свідки
вказує, що ОСОБА_1 провів в даний
будинок воду, телефон, а в 2002 р. купили
трикімнатну квартиру по АДРЕСА_1. Як
відомо свідку, частину грошей на
придбання квартири в сумі 500 доларів
США ОСОБА_1 дав його брат, а решту це
були спільні накопичення ОСОБА_1 і
ОСОБА_5 Про, нібито, позичання грошей на
квартиру у сторонніх осіб свідок
нічого не чула.

В квартирі вони зробили ремонт -
встановили вікна, поклеїли шпалери,
зробили підвал, придбали меблі та
побутову техніку. Свідок багато разів
була в цій квартирі. Детально описала
обстановку в ній. Вони разом
відпочивали, відзначали свята, мали
спільний бюджет. ОСОБА_5 називала
батьків ОСОБА_1 мамою та татом. Свідок
також продемонструвала на фотографіях,
долучених до справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_5
разом з її сином під час свят і
відпочинку за період з 2001 по 2004 р.

Показання свідка ОСОБА_15, щодо
часу та місць спільного проживання,
спільного здійснення підприємницької
діяльності ОСОБА_1 та ОСОБА_5 повторюють
показання свідка ОСОБА_14.

Свідок ОСОБА_16, пояснила, що
проживає в будинку на АДРЕСА_1, її
квартира розташована на одному
сходовому майданчику та в спільному
тамбурі з квартирою АДРЕСА_1 в якій
проживали ОСОБА_1 та ОСОБА_5 В 2002 р. вона
особисто показувала - ОСОБА_5 та ОСОБА_1
квартиру, в зв'язку з тим, що попередні
власники вже в ній не проживали,
залишивши їй як сусідці ключі для
огляду квартири потенційними
покупцями. Свідок наполягає на тому, що
квартиру оглядали разом саме ОСОБА_1 та
ОСОБА_5, які потім придбали цю квартиру
та разом зі свідком та її чоловіком
відсвяткували її придбання. Потім
ОСОБА_1 та ОСОБА_5 почали робити ремонт.
Мешкали вони втрьох, разом із сином
ОСОБА_6, який називав ОСОБА_1 папою.
Бачила, що ОСОБА_1 робив ремонт,
влаштовував погріб, піклувався про
ОСОБА_6. Неодноразово була у них в
гостях. Знає, що ОСОБА_1 і ОСОБА_5
займались торгівлею на ринку, бачила як
вони носили сумки з товаром.

Свідок ОСОБА_17 пояснила що вона
працювала на ринку м. Шостка і з 2001 р.
знає ОСОБА_1 і ОСОБА_5 як сімейну пару,
бачила їх завжди разом, відносини між
ними були добрі. Свідок працювала на
ринку найманим працівником, її робоче
місце знаходилось навпроти
торгівельного місця ОСОБА_1 та ОСОБА_5
Останні торгували речами ринку і добре
заробляли разом - оскільки збільшували
кількість торгових місць. Чула, як під
час святкування дня народження
безпосередньо на ринку ОСОБА_5 казала,
що відбила чоловіка (ОСОБА_1) у своєї
сестри. Також ОСОБА_5 розповідала, що
ОСОБА_1 возив її дитину до лікарні.

Свідок ОСОБА_18 - директор школи, де
навчався ОСОБА_6, викликана за
клопотанням сторони відповідача
пояснила, що ОСОБА_6 навчався на денній
формі з 1999 р. по 2003 р. Особисто бачила, що
до школи водив його ОСОБА_1 Зі слів
класного керівника знає, що ОСОБА_1
відвідував батьківські збори, брав
участь у ремонті класу.

Свідок ОСОБА_19, яка була класними
керівником ОСОБА_6., підтвердила, що
неодноразово бачила, що до школи ОСОБА_6
привозив ОСОБА_1 Дозвіл ОСОБА_1 забирати
ОСОБА_6. зі школи надала його мати
ОСОБА_5 Свідок підтвердила, що ОСОБА_1
був на батьківських зборах та
допомагав у ремонті класу. Будь-яких
інших осіб, які приводили та забирали
зі школи ОСОБА_6. свідок не бачила.

Свідок ОСОБА_20, як і ряд інших
вищевказаних свідків підтвердила, що
ОСОБА_1 саме з 1999 р. почав спільно
проживати з відповідачем. До цього
ОСОБА_1 зустрічався з сестрою ОСОБА_5
ОСОБА_26 і саме тому ОСОБА_5 та її сестра
посварилися та не розмовляли декілька
років. Спочатку ОСОБА_1 та ОСОБА_5
мешкали в однокімнатній квартирі по
АДРЕСА_1 Свідок особисто неодноразово (5
чи більше разів) була в цій квартирі та
бачила, що в ній постійно мешкав ОСОБА_1,
там були його речі. Потім ОСОБА_1 з
ОСОБА_5 придбали будинок, а потім -
трикімнатну квартиру, в якій зробили
добрий ремонт, зокрема, підвал який
свідок особисто бачила. В цій квартирі
вона також була неодноразово та знає,
що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 жили як одна сім'я,
їздили разом до батьків ОСОБА_1

Показання вищевказаних свідків
суд оцінює як послідовні, цілісні та
аргументовані.

З долучених до матеріалів справи
/а.с. 111 - 116, 190 - 191/ в т.ч., отриманих від
свідків, фотографій, які зроблені в
період з 2001 р. по 2004 р. вбачається, що
ОСОБА_1 та ОСОБА_5 та її син ОСОБА_6 разом
відпочивають, святкують певні події та
дати.

З оглянутого судом відеозапису
весілля від 23.07.2010 р. вбачається, що
ОСОБА_1 і ОСОБА_5 разом вітають подружжя
та передають подарунок. З іншого
відеозапису весілля, що відбувалось
25.02.2012 р. також вбачається, що ОСОБА_1 і
ОСОБА_5 перебувають разом та вчиняють
спільні дії, вітаючи молодих.

За даними
інформаційно-ресурсного центру,
роздруківка з сайту якого долучена до
матеріалів справи, ОСОБА_1 10.12.1999 р. був
зареєстрований як фізична особа -
підприємець з основним видом
діяльності "роздрібна торгівля з
лотків та на ринках". Державна
реєстрація припинення підприємницької
діяльності зареєстрована 24.05.2005 р. З
долучених до матеріалів документів
також вбачається, що ОСОБА_5
неодноразово здійснювала господарську
діяльність як фізична особа -
підприємець (суб'єкт підприємницької
діяльності - фізична особа) - а.с. 56 - 62, 106
також з основним видом діяльності
"роздрібна торгівля з лотків та на
ринках".

Судом звертається увага, що за
даними Державного підприємства
"Інформаційно-ресурсний центр" (irc.gov.ua) в
графі "Інформація про здійснення
зв'язку з фізичною особою - підприємцем"
як у ОСОБА_1 так і у ОСОБА_5 вказаний один
телефон - НОМЕР_1, що є стаціонарним
телефоном у квартирі АДРЕСА_1 по
АДРЕСА_1, про який в процесі судового
розгляду вказав ОСОБА_1

З довідки Шосткинської ОДПІ ГУ
Міндоходів у Сумській області від
22.01.2014 р. /а.с. 47/ вбачається, що обсяг
валового доходу ОСОБА_1 у період з 01.01.2002
р. по 31.12.2002 р. становив 12000 грн.

З долучених до матеріалів справи
трудових договорів між працівником та
фізичною особою, зокрема, між ОСОБА_5 та
ОСОБА_21 від 01.04.2004 р. /а.с. 58/ вбачається,
що попереднім місцем роботи ОСОБА_21
(яка є дочкою ОСОБА_5.) вказано "ПП
ОСОБА_1", теж саме вказано в договорі
ОСОБА_5 з ОСОБА_14. (сестрою ОСОБА_1,
допитаної як свідка) від 01.04.2004 р. /а.с. 60/,
в договорі з ОСОБА_22 (допитаної як
свідка) від 01.04.2004 р. /а.с. 61/, що вказує на
спільність, взаємозалежність та
наступність у здійсненні ОСОБА_1 та
ОСОБА_5 господарської діяльності. Суд
вважає, що в цілях даної справи
принциповим є питання спільних
трудових зусиль, а не питання
одночасного здійснення діяльності
даних осіб як офіційно зареєстрованих
суб'єктів господарської
(підприємницької) діяльності

Заперечення відповідача проти
позову суд оцінює критично. Свої
пояснення відповідач надавала з
папірця, після перерви не з'явилась в
судове засідання, тим самим уникнувши
запитань сторони позивача.

Відповідач та його представник
стверджували, що позивач був
зареєстрований за іншою адресою,
підтверджуючи дані обставини
довідками та договорами щодо
відчуження належності ОСОБА_1
нерухомості /а.с. 134 - 138, 167/. Однак, дана
обставина стороною позивача не
заперечувалась.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України
місцем проживання фізичної особи є
житловий будинок, квартира, інше
приміщення, придатне для проживання в
ньому (гуртожиток, готель тощо), у
відповідному населеному пункті, в
якому фізична особа проживає постійно,
переважно або тимчасово, а відповідно
до ч.6 даної статті фізична особа може
мати кілька місць проживання.

Ст. 2 Закону України "Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні" визначає, що
реєстрація місця проживання чи місця
перебування особи або її відсутність
не можуть бути умовою реалізації прав і
свобод, передбачених Конституцією,
законами чи міжнародними договорами
України, або підставою для їх
обмеження.

З урахуванням даних законодавчих
положень суд вважає, що доводи
відповідача про те, що позивач не міг
проживати однією сім'єю з ОСОБА_5 за
адресою АДРЕСА_1, оскільки був
зареєстрований за іншою адресою, є суто
припущеннями на яких згідно ч. 4 ст. 60
ЦПК України доказування грунтуватися
не може.

Доказів, які б підтверджували
розмір та джерела доходів відповідача,
зокрема, у 2002 р. надано суду не було, на
їхньому витребуванні сторона
відповідача після залучення іншого
представника не наполягала.

Показання свідків ОСОБА_23 та
ОСОБА_24 про те, що кошти для придбання
квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_5 позичала у них,
судом оцінюються критично. Дані свідки
були викликані у попередньому судовому
засіданні за заявою представника
відповідача ОСОБА_25 з метою
підтвердити факт того, що позивач та
відповідач не проживали однією сім'єю.
Таким чином, до початку розгляду справи
по суті сторона відповідача
показаннями свідків ОСОБА_23 і ОСОБА_24
мала намір довести лише оставини того,
що позивач та відповідач не проживали
однією сім'єю. Однак, в процесі пояснень
сторони відповідача виявилось, що дані
свідки мають підтвердити обставини
позичання коштів відповідачу на
придбання спірної квартири.

Свідки ОСОБА_23 та ОСОБА_24, зокрема,
пояснювали, що позичали кошти без
перевірки паспортних та інших даних
ОСОБА_5, вказували, що розписка
позичальником складалась одна на двох
позикодавців, при цьому ОСОБА_24
вказала, що позичила всі наявні у неї
грошові кошти. Свідки заперечували
присутність та проживання ОСОБА_1 в
будинку по АДРЕСА_3. Свідок ОСОБА_24
спочатку категорично заперечувала, що
позивач ОСОБА_1 перебував у її будинку,
а також заперечувала його участь у
заготівлі м'яса, хоча згодом дані
обставини визнала. Такі показання
свідків викликають у суду суттєві
сумніви в їх правдивості, зокрема, й
тому, що йдуть врозріз з показаннями
інших допитаних свідків.

Частина 1 ст. 10 ЦПК України
визначає, що цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Відповідно до ч. 2 даної статті
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості. Стаття 60 ЦПК України
закріплює, що кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Виходячи з фактично встановлених
обставин справи, приймаючи до уваги
вищенаведені норми чинного
законодавства та досліджені докази,
суд приходить до висновку про те, що
сторони з 1999 р. проживали однією сім'єю,
як чоловік та жінка, без реєстрації
шлюбу, оскільки між ними склалися
усталені відносини, що притаманні
подружжю, оскільки в процесі судового
розгляду беззаперечно встановлені
факти їхнього спільного проживання,
ведення ними спільного господарства,
тобто прийняття участі у спільних
витратах, спрямованих на забезпечення
життєдіяльності сім'ї. Таким чином,
спірна квартира, набута сторонами
даної справи за час спільного
проживання, є об'єктом їхньої спільної
сумісної власності. Водночас, суд
вважає за необхідне задовольнити
вимогу про встановлення факту
проживання позивача та відповідача
однією сім'єю без реєстрації шлюбу
частково, а саме зазначивши часові межі
встановленого факту з 1999 р. по червень
2013 р., а не по 01.06.2013 р., оскільки зі
встановлених судом фактичних обставин
не вбачається, що сторони проживали
однією сім'єю саме по 01.06.2013 р. включно,
встановлено лише, що припинення
спільного проживання однією сім'єю
мало місце на початку літа 2013 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України
(яка підлягає застосуванню до даних
правовідносин згідно ч. 2 ст. 74 СК
України) у разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя частки майна
дружини та чоловіка є рівними.

В рішенні Європейського Суду з
прав людини від 30 листопада 2004 року у
справі «Михайленки та інші проти
України» (Заяви №№ 35091/02, 35196/02, 35201/02,
35204/02, 35945/02, 35949/02, 35953/02, 36800/02, 38296/02, 42814/02)
висловлена наступна позиція:

«…51. Суд знову наголошує, що пункт
1 статті 6 гарантує кожному право
порушити в суді чи трибуналі будь-який
позов, який стосується його цивільних
прав та обов'язків. Таким чином, пункт
передбачає «право на суд», одним з
аспектів якого є право доступу до суду,
тобто право порушувати в судах позов
для вирішення цивільного спору. Однак
це право було б ілюзорним, якби
національна правова система Високої
Договірної Сторони дозволяла, щоб
остаточне, обов'язкове для виконання
судове рішення залишалося невиконаним
на шкоду однієї зі сторін. Важко уявити,
щоб пункт 1 статті 6 детально описував
процедурні гарантії, які надано
сторонам, - справедливість, відкритість
і оперативність проваджень, - і не
передбачав би гарантій виконання
судових рішень. Тлумачення статті 6 як
положення, що лише гарантує право на
звернення до суду та проведення
судового розгляду, могло б призвести до
ситуації, несумісної з принципом
верховенства права, який Високі
Договірні Сторони зобов'язалися
поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже,
виконання судового рішення має
розглядатися як невід'ємна частина
«судового процесу» для цілей статті 6
(див. «Бурдов проти Росії», заява №
589498/00, п. 34)…» / «Офіційний вісник
України», № 27, 2005 р.

Відповідно до вимог п.п. 1 ч. 2 ст. 16
ЦК України, способом захисту цивільних
прав та інтересів може бути визнання
права.

Враховуючи, що позивач має
інтерес до законного порядку володіння
належним йому майном, а також те, що
його право власності на належне йому
нерухоме майно ставиться під сумнів (не
визнається) відповідачем та враховуючи
необхідність реального виконання
рішення суду, на що звертає увагу
Європейський суд з прав людини, суд
вважає за необхідне захистити права
позивача в межах заявлених ним вимог у
спосіб визнання за ним права власності
на 1/2 частину спірної квартири, що
відповідає принципу рівності часток
майна дружини та чоловіка.

За змістом чч. 1 та 2 ст. 84 ЦПК
України витрати, пов'язані з оплатою
правової допомоги адвоката або іншого
фахівця в галузі права, несуть сторони,
крім випадків надання безплатної
правової допомоги. Граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
встановлюється законом.

Відповідно до ст. 47 цього Кодексу
учасниками цивільного процесу, крім
осіб, які беруть участь у справі, є
секретар судового засідання, судовий
розпорядник, свідок, експерт,
перекладач, спеціаліст, особа, яка
надає правову допомогу.

Згідно із ст. 56 ЦПК України
правову допомогу може надавати особа,
яка є фахівцем у галузі права і за
законом має право на надання правової
допомоги. Така особа має право
знайомитися з матеріалами справи,
робити з них витяги, знімати копії
долучених до справи документів, бути
присутнім у судовому засіданні. Особа,
яка має право на надання правової
допомоги, допускається ухвалою суду за
заявою особи, яка бере участь у справі.

ОСОБА_2, який здійснює адвокатську
діяльність, у даній справі діяв як
представник позивача. Заяви про його
допуск до участі в справі в статусі
особи, яка надає правову допомогу до
суду не надходило. З договору від 30.12.2013
р. /а.с. 18/ також вбачається, що адвокат
ОСОБА_2 мав функції представника, а
клієнт - ОСОБА_1 зобов'язувався
виплатити йому винагороду за надання
юридичних послуг представника.

З урахуванням вищевикладеного,
суд не може визнати витрати, понесені
за вищевказаним договором як судові, а
тому дані витрати відшкодуванню
відповідачем не підлягають.

Керуючись ст.ст. 213, 215 ЦПК України,
-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Встановити факт проживання
ОСОБА_1 та ОСОБА_5 однією сім'єю без
реєстрації шлюбу в період з 1999 р. по
червень 2013 р.

Визнати за ОСОБА_1 право
власності на 1/2 (одну другу) частину
квартири АДРЕСА_1

В задоволенні заяви про
стягнення витрат на надання правової
допомоги відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено
в апеляційному порядку протягом десяти
днів з дня його проголошення шляхом
подання апеляційної скарги до
апеляційного суду Сумської області
через Шосткинський міськрайонний суд
Сумської області. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя
О.М.
Сидорчук