Дата документу 03.06.2014
Справа № 334/9145/13-ц
Провадження № 2/334/283/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2014 року Ленінський районний
суд м. Запоріжжя в складі: головуючого
судді -Нікітенко Н.П., при секретарі
Сагайдак Г.В., розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Житлово-будівельний кооператив №284
«ЕЛЕКТРОД», третя особа Приватний
нотаріус Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_3 про
визнання права особистої приватної
власності, -

в с т а н о в и в:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовною заявою до ОСОБА_2,
Житлово-будівельного кооперативу №284
«ЕЛЕКТРОД», третя особа Приватний
нотаріус Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_3 про
визнання права особистої приватної
власності та права власності в порядку
спадкування на квартиру АДРЕСА_1. В
подальшому позивачка уточнила свої
позовні вимоги та просила суд визнати
за нею право особистої приватної
власності на ? частину зазначеної
квартири, залишивши вимогу про
визнання права власності в порядку
спадкування на квартиру без розгляду.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивачка посилається на те, що у 80-х
роках їй була надана кооперативна
однокімнатна квартира в ЖБК № 320
«Ферросплавщик-6» за адресою АДРЕСА_8.

В кінці 1990 року вона разом зі своєю
матір'ю - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка була
пенсіонеркою, й проживала у державній
двохкімнатній квартирі за адресою:
АДРЕСА_2, вирішили об'єднатися та
обміняли в 1991 році свої квартири на
трикімнатну квартиру за адресою:
АДРЕСА_1, яка була кооперативною та
відносилася до ЖБК № 284 «Електрод».

15.03.1991 року ОСОБА_4 отримала ордер № 1321
на житлове приміщення, виданий
Виконавчим комітетом Запорізької
міської Ради, на квартиру за адресою:
АДРЕСА_1, на склад сім'ї з 3 осіб: мати -
ОСОБА_4, донька ОСОБА_1 - позивач у
справі, онука ОСОБА_6.

Перед отриманням ордеру на житло,
позивачем 13.03.1991 році на рахунок ЖБК №284
«Електрод» були перераховані грошові
кошти у розмірі 3400 карб., з призначенням
платежу «погашення пайового внеску» та
щорічний платіж в розмірі 353, 76 карб. В
1992 році сплачено пайовий внесок у
розмірі 2372, 08 карб. В жовтні 1992 році
повністю була сплачена вартість
квартири АДРЕСА_1.

За домовленістю членів сім'ї було
вирішено, що членом кооперативу ЖБК №284
«Електрод» є ОСОБА_4. Пай за квартиру
був виплачений у повному розмірі в
жовтні1992 року в сумі 11960 карбованців 88
коп. Після сплати паю свідоцтво про
право власності у районній
адміністрації та ЗМ БТІ на вказану
квартиру отримано не було.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 - померла.

Заповіту ОСОБА_4 не залишила.

Спадкоємцями першої черги за законом
на момент відкриття спадщини є діти
ОСОБА_4: позивач ОСОБА_1 та відповідач
ОСОБА_2-рідний брат позивачки, якому
відомо, що саме для придбання квартири
АДРЕСА_1 позивачка надала свою
кооперативну однокімнатну квартиру в
ЖБК № 320 «Ферросплавщик-6» за адресою
АДРЕСА_8 та сплатила пайовий внесок за
особисті кошти.

Позивач вважає, що до спадкового майна
після смерті ОСОБА_4 увійшла ? частина
квартири АДРЕСА_1, тому як була набута
за спільні сумісні кошти, з урахуванням
обміну квартир та є спільною сумісною
власністю ОСОБА_4 та позивача. А тому
кожному із спадкоємців повинно
належати в порядку спадкування по ?
частині вказаної квартири.

Підставою для звернення позивача до
суду з позовом, стала та обставина, що
не погоджуючись з тим, що квартира
АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю
ОСОБА_4 та позивача, відповідач ОСОБА_2
звернувся в червні 2013 року до
Ленінського районного суду м.
Запоріжжя з позовом про визнання за ним
право власності на ? частину квартири
АДРЕСА_1, в порядку спадкування за
законом після смерті матері ОСОБА_4

Таким чином, на думку позивачки, єдиним
способом захисту її цивільних прав та
інтересів є судовий.

Позивач та його представник у судовому
засіданні підтримали позовні вимоги та
просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник
проти задоволення позову заперечували
просили застосувати строки позовної
давності.

Представник відповідача ЖБК
Житлово-будівельного кооперативу №284
«ЕЛЕКТРОД» підтвердила факт сплати
позивачкою пайового внеску , а також
інші обставини, викладенні у позові ,
додала, що на момент обміну або
придбання квартир в
житлово-будівельному кооперативі
членом кооперативу може бути лише одна
людина, а не всі особи, які приймають
участь в придбанні житла, просила
винести рішення на розсуд суду.

Третя особа- приватний нотаріус
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_3, в судове засідання не
з'явилась, про час та місце слухання
справи сповіщені у встановлений
законом спосіб, заяв про відкладення
справи не надала.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення сторін,
всесторонньо дослідивши та оцінивши
матеріали справи, суд вважає позов
обґрунтованим та таким , що підлягає
задоволенню виходячи з наступного :

Відповідно до ст. 10 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до вимог ст. 57 ЦПК
України, доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України,
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України,
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вони посилаються як
на підставу своїх вимог та заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Відповідно до вимог ст.15 ЦК України,
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання; кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України,
способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути, в тому рахунку,
визнання права.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Як, вбачається з матеріалів справи 01
грудня 2013 року померла мати сторін -
ОСОБА_4.(а.с.5)

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася
спадщина.

В спадкову масу після смерті ОСОБА_4
увійшла квартира АДРЕСА_1 спадкоємцями
за законом першої черги є діти ОСОБА_4:
ОСОБА_1 та ОСОБА_2.(а.с.24,25)

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_4 15 березня 1991 року отримала ордер
на житлове приміщення №1321, виданий
Виконавчим комітетом Запорізької
міської ради, на квартиру за адресою:
АДРЕСА_1 на склад сім'ї з трьох осіб:
мати ОСОБА_4, донька ОСОБА_1, онука
ОСОБА_6.(а.с.4)

Спірна квартира була придбана
внаслідок обміну державної
двохкімнатної квартири АДРЕСА_2, в якій
проживала ОСОБА_4 та однокімнатної
кооперативної квартири ОСОБА_1 в ЖБК
№320 «Ферросплавщик-6» за адресою:
АДРЕСА_8.

Вказаний факт підтверджується
письмовими доказами, наявними у
матеріалах справи:

витягом загальних зборів членів ЖБК-320
«Ферросплавщік-6» АДРЕСА_8 від 08.02.1991
року №1, згідно якого ОСОБА_1 у зв'язку
із обміном житлової площі була
виключена із членів кооперативу та
замість неї був прийнятий ОСОБА_7, за
яким закріплена квартира АДРЕСА_8,
площею 17,2 кв.м. (а.с.16,86) ;

рішенням Виконавчого комітету
народних депутатів Ленінської райради
№40/1 від 14.02.1991 року про затвердження
рішення загальних зборів членів ЖБК
№284 «Електрод» від 08.02.1991 року. (а.с.15);

витягом з протоколу №232 загальних
зборів членів ЖБК №284 «Електрод» від
10.02.1991 року, згідно якого гр. ОСОБА_7 у
зв'язку з розділом та обміном житлової
площі виключено із членів кооперативу
та замість нього була прийнята ОСОБА_4
до членів кооперативу, за якою
закріплено квартиру за адресою:
АДРЕСА_1, площею 64,13/42,36 кв.м. на склад
сім'ї із 3 (трьох) осіб.(а.с.14);

списком членів ЖБК №284 «Електрод»
закріпленої житлової площі у зв'язку з
обміном, згідно якого ОСОБА_4 вибула з
квартири за адресою: АДРЕСА_2, до
квартири АДРЕСА_1.(а.с.13).

Суд вважає доведеним факт того, що
спірна квартира була куплена за
сумісні кошти позивача разом з матір'ю
ОСОБА_4 з наступних підстав:

13.03.1991 року на рахунок ЖБК №284
«Електрод» позивачем особисто були
перераховані грошові кошти у розмірі 3
400 крб., з призначенням платежу
погашення пайового внеску, що
підтверджується квитанцією № 288 від
13.03.1991 року.(а.с.92)

Факт отримання грошових коштів
підтвердив представник відповідача
ЖБК №284 «Електрод», про що суду були
надані відповідні докази.

Згідно довідки ЖБК №284 «Електрод» за
№67 від 29.09.2013 року, повна вартість
спірної квартири складає 11960,88 крб., в
період 1991 по 1992 року після обміну
квартири були внесенні на рахунок ЖБК
№284 «Електрод» 6 125,64 крб., з яких 3400,00
крб. внесла особисто позивач.(а.с.12,92)

Згідно довідки ЖБК «Ферросплавщик-6»
від 19.11.2013 року, вартість квартири
АДРЕСА_8, членом кооперативу якої була
позивачка, складає 6 300 крб., до обміну
якої позивачем було сплачено 2 300
крб.(а.с. 88,90)

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги позивача доведені
належними доказами на підтвердження
того, що позивачем особисто був
внесений грошовий вклад в придбання
квартири у розмірі 5700 грн. (3400 крб.+2300
крб.), що дорівнює вартості ? частини
АДРЕСА_1.

Доводи позивача про те, що спірна
квартира була придбана за рахунок
обміну державної двохкімнатної
квартири АДРЕСА_2, в якій проживала
ОСОБА_4 та однокімнатної кооперативної
квартири позивача в ЖБК №320
«Ферросплавщик-6» АДРЕСА_8 були
підтвердженні й відповідачем ОСОБА_2
під час судового розгляду.

Згідно ст. 15 Закону України «Про
власність», що введений в дію з 15 квітня
1991 року та діяв на час придбання
кооперативної квартири, член
житлового, житлово-будівельного,
дачного, гаражного чи іншого
кооперативу або товариства, який
повністю вніс свій пайовий внесок за
квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або
приміщення, надані йому в користування,
набуває права власності на це майно.

Також відповідно до постанови Пленуму
Верховного Суд України 25.12.1992, № 13 «Про
внесення змін та доповнень до деяких
постанов Пленуму Верховного Суду
України в цивільних справах» надано
розяснення, що член ЖБК, який повністю
вніс свій пайовий внесок за квартиру,
надану йому в користування, набуває
право власності на квартиру і вправі
розпоряджатися нею на свій розсуд -
продавати, заповідати, обміняти, в тому
числі на інше жиле приміщення у будинку
державного або громадського житлового
фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок
(частину будинку), що належить
громадянину на праві власності, і
вчиняти відносно неї інші угоди, що не
заборонені законом.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України
«Про власність», майно, придбане
внаслідок спільної праці членів сім"ї,
є їх спільною сумісною власністю, якщо
інше не встановлено письмовою угодою
між ними.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 07.02.2014 року, розглядаючи
позови, пов'язані з правом спільної
власності, суди повинні виходити з
того, що відповідно до статті 368 ЦК
України спільна власність двох або
більше осіб без визначення часток
кожного з них у праві власності є
спільною сумісною власністю.

Так, спільною сумісною власністю,
зокрема, є: майно, набуте подружжям за
час шлюбу, якщо інше не встановлено
договором або законом (статті 60 - 74
Сімейного кодексу України (далі - СК));
майно, набуте в результаті спільної
праці та за спільні грошові кошти
членів сім'ї, якщо інше не встановлено
договором, укладеним у письмовій формі.
Для визначення члена сім'ї можуть
використовуватись їх ознаки, наведені
у статті 3 СК, статті 1 Закону України
від 7 квітня 2011 року № 3206-VI "Про засади
запобігання і протидії корупції";
квартира (будинок), житлові приміщення
у гуртожитках, передані при
приватизації з державного житлового
фонду за письмовою згодою всіх
повнолітніх членів сім'ї, які постійно
в них мешкають, у їх спільну сумісну
власність (стаття 8 Закону України від 19
червня 1992 року № 2482-XII "Про приватизацію
державного житлового фонду"); майно, яке
використовується для ведення
особистого селянського господарства,
відповідно до закону (стаття 6 Закону
України від 15 травня 2003 року № 742-IV "Про
особисте селянське господарство").

Відповідно до вимог ст. 368, ч. 2 ст. 370 ЦК
України частки у праві спільної
сумісної власності вважаються рівними,
якщо інше не встановлено за
домовленістю співвласників або
законом.

Враховуючи вказане, суд приходить до
висновку, що квартира АДРЕСА_1 є
спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та
ОСОБА_1, а тому кожному із співвласників
належить по ? частині спірної вартири.

15.05.2014 року під час розгляду справи
відповідачем ОСОБА_2 була подана до
суду заява про застосування позовної
давності до позовних вимог ОСОБА_1,
обґрунтовуючи це тим, що перебіг строку
давності для позивача ОСОБА_1
розпочався у 1992 році, після виплати
ОСОБА_4 повної вартості паю у жовтні 1992
року за квартиру АДРЕСА_1.

Суд, вислухавши пояснення позивача,
представника позивача, відповідача,
представника відповідача, всебічно та
повно з'ясувавши обставини справи,
об'єктивно оцінивши в сукупності
докази, які мають значення для розгляду
справи, надавши їм оцінку у сукупності
з оголошеними та дослідженими
матеріалами справи, суд дійшов
наступного висновку.

Відповідно до ст. 257 ЦК України,
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Пунктом 1 статті 261 ЦК України
встановлено, що перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила.

Листом від 28.01.2013 року № 24-150/0/4-13 Вищого
спеціалізованого суду України «Про
практику застосування судами
законодавства під час розгляду
цивільних справ про захист права
власності та інших речових прав»
роз'яснено, що вирішуючи питання
застосування строків позовної
давності, суди мають право приділяти
належну увагу такому поняттю як момент,
з якого особа дізналася про порушення
свого права, та керувати доказами, які
підтверджують його настання.

Судом було встановлено, що до дня
смерті спадкодавця ОСОБА_4 спорів з
приводу спірної квартири у сторін не
виникало й ніхто не заперечував, що
ОСОБА_1 є теж співвласником. Спір між
сторонами виник вже після смерті
спадкодавця ОСОБА_4, коли сторони
звернулися до нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини, та стало
відомо, що квартира не зареєстрована на
праві власності за спадкодавцем, після
чого відповідач звернувся до
Ленінського районного суду м.
Запоріжжя з позовною заявою про
визнання за ним право власності на ?
частину квартири в порядку спадкування
за законом.

Згідно листа ТОВ «ЗМБТІ» від 28.05.2013 року
за вих. № 4947, в матеріалах
інвентаризаційної справи на об'єкт
нерухомості за адресою АДРЕСА_1,
відсутні правовстановлювальні
документи на квартиру № 289.(а.с. 154)

Вказане свідчить про те, що до дня
смерті ОСОБА_4, яка фактично було
співвласником квартири за адресою
АДРЕСА_1, права позивача ОСОБА_1 не
порушувалися як співвласника.

Спір між сторонами виник вже після
смерті спадкодавця ОСОБА_4, та
ініціатором спору став саме відповідач
ОСОБА_2, що підтверджується наступними
доказами:

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати сторін у
справі ОСОБА_4.

Згідно матеріалів цивільної справи, 17
грудня 2012 року була заведена приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_3 спадкова
справа № 46/2012 після смерті ОСОБА_4, на
підставі заяви ОСОБА_2.(а.с.156)

Того ж дня, відповідач ОСОБА_2 склав
довіреність на ім'я ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11 з питань оформлення
спадщини, яка була посвідчена
приватним нотаріусом Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_3
від 17.12.2012 року за р№ 1122.(а.с.158)

Після складання довіреності та подання
заяви до нотаріальної контори про
прийняття спадщини, відповідач
запевнив ОСОБА_1, що їй необхідно
невідкладно звернутися до нотаріусу та
юристів, яких він знайшов та які будуть
займатися питанням оформлення
спадщини після смерті ОСОБА_4

19.12.2012 року між ПП «Запорізький центр
спадщини та права» та ОСОБА_1 був
укладений договір про надання
юридичних послуг, після укладення
якого позивача відвезли до приватного
нотаріусу Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_3 для
складання довіреності та подання заяви
про прийняття спадщини. (а.с.157)

19.12.2012 року позивачем ОСОБА_1 була
складена довіреність на вказаних
директором ПП «Запорізький центр
спадщини та права» ОСОБА_8 осіб, а саме:
на ім'я ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 з
питань оформлення спадщини, яка була
посвідчена приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_3 19.12.2012 року за р№ 1132.
(а.с.159)

Свої обов'язки за Договором з ПП
«Запорізький центр спадщини та права»
ОСОБА_1 виконала в повному обсязі. Як
пояснила позивачка та її представник,
що ПП «Запорізький центр спадщини та
права» взагалі не повідомляло про хід
справи та питання оформлення права
власності на спірну квартиру, та після
неодноразових звернень до ПП
«Запорізький центр спадщини та права»
позивачка у вересні 2013 року отримала в
надрукованому вигляді позовну заяву,
на якій були відсутні підписи сторін та
дата подачі позову до суду.

Після ознайомлення зі змістом позову,
позивач ОСОБА_1 дізналася про те, що цим
позовом визнається, що спірна квартира
не є спільною сумісною власністю
позивачки та матері ОСОБА_4, а лише є
особистою власністю спадкодавця
ОСОБА_4(а.с.160-164)

Не погодившись з цим, 27.09.2012 року
позивач ОСОБА_1 звернулася до
приватного нотаріуса Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_3
та склала заяву про скасування
довіреності, виданої 19.12.2012 року на ім'я
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11.(а.с.167)

30.09.2013 року позивач ОСОБА_1 звернулася
із заявою до ПП «Запорізький центр
спадщини та права» про розірвання
договору про надання юридичних послуг
від 19.12.2012 року. (а.с.168)

10.10.2013 року позивач ОСОБА_1 звернулася
до Ленінського районного суду м.
Запоріжжя з заявою про залишення
позовної заяви без розгляду, в частині
визнання за ОСОБА_1 права власності на ?
частину квартири АДРЕСА_1 та
клопотанням про залучення ОСОБА_1 до
участі у справі № 334/4891/13-ц; пр.№
2/334/2197/2013 за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_13 до
Запорізької міської ради, ЖБК
«Електрод», третя особа: Приватний
нотаріус Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_3 про
визнання права власності у порядку
спадкування за законом, - в якості
відповідача.(а.с.169)

Того ж дня позивач ОСОБА_1 звернулася до
Ленінського районного суду м.
Запоріжжя з позовною заявою про
визнання права особистої власності та
права власності в порядку спадкування
за законом на квартиру АДРЕСА_1. (а.с.2)

Отже, моментом, з якого позивач ОСОБА_1
дізналася про порушення свого права
необхідно вважати звернення
відповідача ОСОБА_2 до суду в червні 2013
року з позовною заявою про визнання за
ним право власності на ? частину
квартири в порядку спадкування за
законом. А тому, строк звернення
позивача до суду не пропущений.

Таким чином, враховуючи та аналізуючи
усі надані докази, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги позивачки є
законними, обґрунтованими та
підлягають задоволенню, оскільки
задоволення її позовних вимог не
порушує невизнанні або оспорюванні
права, свободи чи інтереси будь-яких
осіб, шляхом визнання за позивачкою
право особистої власності на 1/2 частини
квартири АДРЕСА_1.

Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України,
суд вважає необхідним стягнути з
відповідачів судові витрати, понесені
позивачем.

Керуючись ст.ст. 3,10,11,30, 60, 79,84,88, 209, 214-215,
218 ЦПК України, 16,257,261,368,370 ЦК України,

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Житлово-будівельний кооператив №284
«ЕЛЕКТРОД», третя особа Приватний
нотаріус Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_3 про
визнання права особистої приватної
власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІНН
НОМЕР_1, зареєстрована за адресою:
АДРЕСА_9) право особистої власності на ?
частину квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
понесені судові витрати в сумі 232 грн. 85
коп.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Запорізької області через
Ленінський районний суд м. Запоріжжя
шляхом подачі у 10-денний строк з дня
проголошення рішення. Особи які брали
участь у справи але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
Нікітенко Н. П.