Справа №490/7709/13-ц 12.05.2014 12.05.2014 12.05.2014
Провадження № 22ц/784/1426/14
Головуючий у 1 інстанції Батченко
Доповідач в апеляційної інстанції
У Х В А Л А

іменем
України

12 травня 2014 року
м.
Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Серебрякової Т.В. та Самчишиної
Н.В.,

із секретарем судового засідання
Орельською Н.М.,

з участю:

представників позивача - Підпалої
І.В., Горового І.І. та Хачатурова Є.Б.,

відповідача - ОСОБА_5,

переглянувши у відкритому судовому
засіданні за апеляційною скаргою
Національного університету
кораблебудування ім. адм. Макарова
рішення Центрального районного суду
м.Миколаєва від 27 лютого 2014 року,
ухваленого в цивільній справі за
позовом Національного університету
кораблебудування ім. адм. Макарова до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9
про стягнення заборгованості за
комунальні послуги, розірвання
договору житлового найму та виселення,
-

у с т а н о в и л а :

15 липня 2013 року Національний
університет кораблебудування ім. адм.
Макарова (далі НУК ім. адм. Макарова)
пред'явив до ОСОБА_5, його дружини
ОСОБА_6, повнолітніх дочки ОСОБА_7 та
сина ОСОБА_7, і неповнолітньої доньки
ОСОБА_9 зазначений позов, який
обґрунтовував наступним.

НУК ім. адм. Макарова є державним
закладом освіти, що утримується за
рахунок коштів державного бюджету.

На праві оперативного управління за
названим закладом освіти закріплені
студентські гуртожитки, в тому числі і
гуртожиток АДРЕСА_1, які повинні
використовуватися для проживання в
період навчання іногородніх студентів,
слухачів, докторантів.

Як виняток, за рішенням ректора НУК ім.
адм. Макарова, погодженому з органами
студентського самоврядування та
профспілковою організацією студентів,
в гуртожиток можуть бути поселені
працівники університету.

19 листопада 2009 року університет у
простій письмовій формі уклав з
колишнім своїм працівником ОСОБА_5
договір № 51 про надання в тимчасове
користування житлової площі в
студентському гуртожитку, за умовами
якого зобов'язався надати і надав для
тимчасового проживання наймача
кімнату НОМЕР_1, а той, у свою чергу,
використовувати житлову площу по
прямому призначенню, не робити в
кімнаті перепланувань і своєчасно
вносити плату за користування житловою
площею та комунальними послугами.

Не дивлячись на те, що університет
виконав взяті на себе за договором
обов'язки, відповідач взятого слова не
дотримав, самочинно вселив в займану
кімнату членів своєї сім'ї,
відповідачів по справі, і з травня 2010
року не проводить оплату ні за наймане
житло, ні за спожиті комунальні
послуги, заборгувавши на 01 липня 2013
року 10 915 гривень 35 копійок.

Посилаючись на зазначені обставини та
втрату ОСОБА_5 трудового зв'язку з
університетом, просило позов
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_6 та представник
відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_10 позов не
визнали, вважають, що боргу перед
позивачем не мають, оскільки своїми
силами та за свій кошт провели ремонт
кімнати, а це, як на їх думку, повинно
повністю нівелювати борг і покрити
нараховану за проживання та спожиті
комунальні послуги грошову суму.

Рішенням Центрального районного
суду м. Миколаєва від 27 лютого 2014 року
позов задоволено частково.

З відповідачів на користь позивача у
солідарному порядку стягнуто
заборговану грошову суму, в решті вимог
відмовлено за їх недоведеністю.

Національний університет
кораблебудування ім. адм. Макарова
подав на це рішення апеляційну скаргу,
в якій просить його скасувати і
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позов у повному обсязі.

Скаргу обґрунтовував невідповідністю
висновків суду дійсним обставинам
справи і положенням чинного цивільного
та житлового законодавств.

Апеляційну скаргу слід відхилити,
оскаржене рішення суду І інстанції
залишити без змін, оскільки суд
постановив його з додержанням норм
матеріального й процесуального права.

Задовольняючи позов НУК ім. адм.
Макарова суд виходив з того, що
відповідачі користуються спірною
кімнатою за дійсним договором
житлового найму і законних підстав для
позбавлення їх цього права немає, а
тому у задоволені названої частини
вимог слід відмовити за їх
недоведеністю. В той же час, не
дивлячись на їх скрутний матеріальний
стан, вони повинні сплатити у повному
обсязі нараховану плату за проживання
в кімнаті та оплатити спожиті
комунальні послуги, оскільки підстав
для звільнення їх від такого обов'язку
не встановлено.

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області погоджується з
обставинами та правовідносинами,
встановленими судом І інстанції, його
висновки щодо них та результату
вирішення справи, вважає вірними,
обґрунтованими й законними.

У відповідності до глави 4 ЖК України,
Примірного положення про студентський
гуртожиток вищого навчального закладу
(затверджено наказом Міністерства
освіти і науки України 13.11.2007 р. № 1004) та
Положення про студентські гуртожитки
Національного університету
кораблебудування ім. адм. Макарова
студентські гуртожитки вищих
навчальних закладів призначені для
проживання на період навчання
іногородніх студентів, слухачів,
курсантів, асистентів-стажистів,
інтернів, клінічних ординаторів,
аспірантів, ад'юнктів, докторантів тощо
(далі - Студенти), а також Студентів з
числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених
батьківського піклування, за умови
відсутності в них іншого місця
проживання.

Працівники вищого навчального закладу,
як виняток, можуть бути поселені в
студентський гуртожиток до закінчення
навчального року лише за рішенням
керівника вищого навчального закладу і
за погодженням з органами
студентського самоврядування та
первинною профспілковою організацією
студентів.

Розміщення осіб, які поселяються у
гуртожиток та порядок їх виселення з
них, умови проживання, права і обов'язки
визначаються Положенням про
студентський гуртожиток вищого
навчального закладу, розробленим у
вищому навчальному закладі за
погодженням з органами студентського
самоврядування та первинною
профспілковою організацією студентів.

Розподіл місць проживання у
гуртожитках здійснюється рішенням
керівництва вищого навчального
закладу із додержанням санітарних норм
за погодженням з органами
студентського самоврядування та
первинною профспілковою організацією
студентів.

На підставі рішення про надання місць у
гуртожитку керівник вищого
навчального закладу чи за його
дорученням керівник студентського
містечка укладає угоду із особою, що
вселяється, на проживання в гуртожитку
і видає йому ордер (направлення), який є
єдиною підставою для поселення і
проживання у вказаному житловому
місці. В ордері (направленні)
зазначається адреса гуртожитку і номер
кімнати.

Проживання в гуртожитку є платним.

Вартість місця проживання в гуртожитку
складається з вартості його утримання
та вартості обов'язкових побутових
послуг, що надаються особам, які
проживають у гуртожитку.

Конкретний розмір оплати за проживання
в гуртожитках установлюється
керівництвом вищого навчального
закладу і розраховується відповідно до
законодавства, тарифів, порядку
розрахунків за комунальні послуги
залежно від рівня комфортності житла.

Конкретний розрахунок розміру оплати
та вартості послуг за проживання в
гуртожитках погоджується з органами
студентського самоврядування та
первинною профспілковою організацією;
вони мають бути доведені до відома
осіб, що в ньому проживають.

Оплата за житло та надані послуги
здійснюється не менше ніж за місяць
уперед. Додаткові послуги, що надаються
за бажанням Студентам, які проживають у
гуртожитку, сплачуються окремо.

Виселення Студента з гуртожитку
здійснюється відповідно до
законодавства України.

У разі порушення Студентом угоди на
проживання в гуртожитку він
виселяється з гуртожитку, повністю
відшкодовуючи заподіяні збитки.

При цьому, в силу ст.ст. 124, 127, 132 ЖК
України, сезонні, тимчасові працівники
і особи, що працювали за строковим
трудовим договором, які припинили
роботу, а також особи, що вчились у
навчальних закладах і вибули з них,
підлягають виселенню без надання
іншого жилого приміщення з гуртожитку,
який їм було надано у зв'язку з роботою
чи навчанням.

Інших працівників підприємств,
установ, організацій, які поселилися в
гуртожитку в зв'язку з роботою, може
бути виселено без надання іншого
жилого приміщення в разі звільнення за
власним бажанням без поважних причин,
за порушення трудової дисципліни або
вчинення злочину.

Осіб, які припинили роботу з інших
підстав, ніж ті, що зазначені в частині
другій цієї статті, а також осіб,
перелічених у статті 125 Житлового
Кодексу, зокрема, до них відносяться й
інваліди праці I і II груп, може бути
виселено з гуртожитку лише з наданням
їм іншого жилого приміщення.

Як вбачається з матеріалів
справи, у зв'язку із перебуванням
ОСОБА_5 в трудових відносинах з
позивачем, відповідачі були вселені в
гуртожиток АДРЕСА_1, де займали різні
кімнати, а з 2007 року кімнату 709. В ній
вони проживають і зараз.

09 квітня 2009 року ОСОБА_5 було
звільнено з роботи, оскільки він
отримав статус інваліда 2 групи, і вже
не міг виконувати навіть полегшену
роботу в інституті.

За таких обставин та вищеназваних
положень чинного законодавства, він та
члени його сім'ї не могли бути виселені
з гуртожитку без надання іншого житла,
а тому така вимога позивача не
підлягала задоволенню.

Цього ж, з таких же підстав дійшов
і суд 1 інстанції, а тому в цій частині
його рішення є вірним, обґрунтованим та
законним.

Таким же є воно і в іншій частині.

Так, встановивши, що відповідачі
не сплачують за займане житло та
комунальні послуги, суд в межах
позовної давності стягнув заборговані
суми, обґрунтовано вважаючи, що
законних підстав для їх зменшення
немає.

Частина ремонтних робіт в
кімнаті, проведена відповідачами у
відповідності із підпунктом 2.2.4.
договору про надання в тимчасове
користування житлової площі, а інша -
проводилася без згоди титульного
володільця кімнати - на власний ризик
наймача.

За такого, як на думку суду, витрачені
відповідачами на ремонт кошти не
можуть бути враховані, як оплата за
проживання та комунальні послуги.

Колегія погоджується з такими
висновками, оскільки вони повністю
відповідають положенням чинного
законодавства.

Що ж до вимоги позивача про припинення
договору про надання в тимчасове
користування житлової площі, то вона не
може бути задоволена з виписаних вище
підстав, а також, враховуючи Закон
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» та
беручи до уваги попередню договірну
поведінку відповідачів, які до
зазначеного позивачем у позовній заяві
періоду не допускали заборгованості, а
лише згодом, у зв'язку з різким
погіршення здоров'я ОСОБА_5 та його
повнолітньої доньки, потребою в
проведені декількох складних операцій
та стаціонарному лікуванні, і як
наслідок, фактично жебрацького
матеріального стану сім'ї, таку
заборгованість допустили. Їх
переконливого бажання погасити борг і
не допускати неплатежів у майбутньому.

Оскільки цього ж, з таких же мотивів
дійшов і районний суд, то підстав для
задоволення апеляційної скарги немає.

Що ж до тверджень особи, яка подала
апеляційну скаргу, про наявність
процесуальних порушень при розгляді
судом даної цивільної справи, то вони
не можуть слугувати скасуванню
оскарженого рішення, оскільки більша
частина з них не має підтвердження, а ті
ж, що мають місце, носять формальний
характер і не вплинули на результат
вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307-308, 313-315 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Національного
університету кораблебудування ім. адм.
Макарова відхилити.

Рішення Центрального районного суду м.
Миколаєва від 27 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і протягом двадцяти
днів може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді: