АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/4111/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/1518/14
Головуючий у 1-й інстанції Іващенко Ю.А
Доповідач Кривчун Т. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Дряниці Ю.В., Карнауха П.М.

при секретарі Філоненко О.В.

за участю: відповідача ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Полтаві
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області від 26 березня
2014 року

по справі за позовом Акціонерного
комерційного банку «Східно -
Європейський банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про виселення.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області від 26 березня
2014 року позов Акціонерного
комерційного банку
«Східно-Європейський банк» до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення
задоволено частково.

Виселено ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 з
квартири АДРЕСА_1

Вирішено питання судових витрат.

З цим рішенням не погодилася
відповідач ОСОБА_1, яка в поданій
апеляційній скарзі, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, неповне з'ясування
обставин справи, неправильне
застосування норм матеріального права,
просить рішення місцевого суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог
відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів скарги
посилається на те, що спірна квартира
була придбана за власні кошти ще до
отримання кредиту, стягнення на
нежитлове приміщення магазину
«ІНФОРМАЦІЯ_1» в с. Засулля Лубенського
району, на придбання якого було
витрачено кредитні кошти, не
проводиться, а виселення її та дітей з
квартири вважає нечесним та
несправедливим.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1
доводи апеляційної скарги підтримала
та прохала її задовольнити.

Колегія суддів, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та позовних вимог, заявлених у
суді першої інстанції, вислухавши
пояснення відповідача, дійшла
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

У відповідності до статті 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно статті 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній справі, що набрало законної
сили, не доказуються при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено
ці обставини.

Місцевим судом установлено та
вбачається з матеріалів справи, що
рішенням Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області від 25.02.2013
року по справі за позовом Акціонерного
комерційного банку
«Східно-Європейський банк» до ОСОБА_1,
ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки та виселення з квартири,
залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Полтавської області
від 29.05.2013 року, позов задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь
Акціонерного комерційного банку
«Східно-Європейський банк»
заборгованість за кредитним договором
№ 27/2007 від 26.07.2007 року в сумі 346558,74 грн., в
тому числі: непогашеного кредиту - 170294,00
грн., не сплачених відсотків за
користування коштами - 141950,04 грн.,
неустойку - 34314,70 грн. у наступному
порядку:

- з ОСОБА_1 за рахунок коштів та за
рахунок предмета іпотеки, шляхом
звернення стягнення на предмет іпотеки
за іпотечним договором №27-1/2007 від
26.07.2007 року на 1/2 частину нежилого
приміщення магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», що
розташований за адресою: АДРЕСА_3, яке
належить ОСОБА_1 на підставі договору
купівлі-продажу /ВЕО №975798/ від 26.07.2007
року, шляхом проведення прилюдних
торгів та направлення коштів,
отриманих від реалізації предмета
іпотеки в рахунок погашення
заборгованості ОСОБА_1 перед банком за
кредитним договором у сумі 346558,74 грн.
Встановлено початкову ціну продажу
вказаного предмета іпотеки за його
вартістю, визначеною згідно з
експертним висновком суб'єкта
оціночної діяльності, що буде
здійснений в процесі виконавчого
провадження,

та іпотечного договору №27/2007 на
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, шляхом
проведення прилюдних торгів та
направлення коштів, отриманих від
реалізації предмета іпотеки в рахунок
погашення заборгованості ОСОБА_1 перед
банком за кредитним договором у сумі
346558,74 грн. Встановлено початкову ціну
продажу вказаного предмета іпотеки за
його вартістю, визначеною згідно з
експертним висновком суб'єкта
оціночної діяльності, що буде
здійснений в процесі виконавчого
провадження;

- з ОСОБА_4 в межах вартості та за
рахунок предмета іпотеки шляхом
звернення стягнення на предмет іпотеки
за договором іпотеки №27-1/2007 від 26.07.2007
року на 1/2 частину нежитлового
приміщення магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», що
належить ОСОБА_4 на підставі договору
купівлі-продажу /ВЕО№975798/ від 26.07.2007
року, та знаходиться за адресою:
Полтавська область, Лубенський район,
с. Засулля, шляхом проведення прилюдних
торгів та направлення коштів,
отриманих від реалізації предмету
іпотеки в рахунок погашення
заборгованості ОСОБА_1 перед банком за
кредитним договором №27/2007 від 26.07.2007
року у сумі 346558,74грн. Встановлено
початкову ціну продажу вказаного
предмета іпотеки за його вартістю,
визначеною згідно з експертним
висновком суб'єкта оціночної
діяльності, що буде здійснений в
процесі виконавчого провадження.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Вирішено питання щодо стягнення
судових витрат.

Вказаним судовим рішенням установлено,
що, відповідно до умов кредитного
договору №27/2007 про відкриття
відкличної відновлюваної кредитної
лінії на споживчі цілі від 26.07.2007 року,
АКБ «Східно-Європейський банк» надав
ОСОБА_1 кредит у розмірі 175000,00 грн. зі
сплатою 21% річних за час фактичного
користування кредитом, строком на п'ять
років, до 26.07.2012 року.

Відповідно до додаткового договору №2
до кредитного договору №27/2007 від 26.07.2008
року ОСОБА_1 було встановлено
відсоткову ставку у розмірі 22% річних.

Згідно Іпотечного договору за №27-1/2007
від 26.07.2007 року, посвідченого державним
нотаріусом Другої Лубенської
державної нотаріальної контори за
реєстровим номером №1-2449, у
забезпечення зобов'язань за кредитним
договором іпотекодавці (ОСОБА_1 та
ОСОБА_5.) передали в іпотеку нежиле
приміщення - магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1», що
розташований в АДРЕСА_3, належний по 1/2
частині ОСОБА_1 та ОСОБА_5

За іпотечним договором №27/2007 від 26.07.2007
року, посвідченим державним нотаріусом
Другої Лубенської державної
нотаріальної контори, за реєстровим
номером № 1-2391, ОСОБА_1, в забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором, передала в іпотеку належну
їй на праві власності однокімнатну
квартиру АДРЕСА_1.

Оскільки ОСОБА_1 не виконала в повному
обсязі зобов'язань за вищевказаним
договором, за нею утворилася
заборгованість, яка станом на 16.11.2012
року складалася з: 170294,00 грн.
заборгованості по кредиту, 141950,04грн.
заборгованості по процентам за
користування кредитом, 34314,70грн.
неустойки, а тому суд першої інстанції
дійшов висновку про часткове
задоволення позову та стягнення
заборгованості за кредитним договором
№ 27/2007 від 26.07.2007 року в сумі 346558,74
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки - нежитлове приміщення
магазину та однокімнатну квартиру.

Відмовляючи вказаним рішенням у
задоволенні позову в частині виселення
відповідачів, місцевий суд виходив із
того, що Банком, як Іпотекодержателем,
не було дотримано передбаченої
законодавством України процедури
виселення мешканців житлового будинку
в разі звернення стягнення на предмет
іпотеки, зокрема, не було направлено
письмову вимогу про виселення.

У зв»язку з цим у жовтні 2013 року
АКБ «Східно-Європейський банк»
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1,
ОСОБА_3 та ОСОБА_2, в якому просив
виселити їх із однокімнатної квартири
жилою площею 18,0кв.м., загальною площею
45,0кв.м., що розташована по АДРЕСА_1
Лубенського району, Полтавської
області та належить ОСОБА_1 без надання
іншого житлового приміщення,
посилаючись на те, що Банком дотримано
процедуру виселення відповідачів з
вказаного житлового приміщення.

Установлено та знайшло підтвердження
матеріалами справи, що 25.04.2013 року АКБ
«Східно-Європейський банк» направив
ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заяви про
виселення, в яких звернувся до
відповідачів з вимогою добровільно
звільнити однокімнатну квартиру
АДРЕСА_1, що у с. Засулля, Лубенського
району Полтавської області та знятися
з реєстраційного обліку за вказаною
адресою (а.с.15-17).

Дані Вимоги були отримані
відповідачами 03.05.2013 року (а.с.18), однак,
на час розгляду справи їх виконано не
було та вони продовжували проживати в
зазначеній квартирі.

Задовольняючи позов частково місцевий
суд обґрунтовано виходив із того, що
позивачем дотримана процедура
виселення відповідачів та з часу
отримання ними вимоги про звільнення
квартири пройшло більше одного місяця.

Такий висновок відповідає
встановленим по справі обставинам та
ґрунтується на законі.

Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України
«Про іпотеку», звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей. Виселення
проводиться у порядку, встановленому
законом.

Частиною 2 ст.40 Закону України «Про
іпотеку» встановлено порядок
виселення мешканців житлового будинку
чи житлового приміщення в разі
звернення стягнення на предмет
іпотеки, зокрема, законодавчо
встановлено, що, після прийняття
рішення про звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення шляхом
позасудового врегулювання на підставі
договору всі мешканці зобов'язані на
письмову вимогу іпотекодержателя або
нового власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Якщо мешканці не
звільняють житловий будинок або
житлове приміщення у встановлений або
інший погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

За приписом ст.109 ЖК України, виселення
із займаного жилого приміщення
допускається з підстав, установлених
законом. Виселення проводиться
добровільно або в судовому порядку.
Громадянам, яких виселяють з жилих
приміщень, одночасно надається інше
постійне жиле приміщення, за винятком
виселення громадян при зверненні
стягнення на жилі приміщення, що були
придбані ними за рахунок кредиту
(позики) банку чи іншої особи,
повернення якого забезпечене іпотекою
відповідного жилого приміщення.

Як роз'яснив пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у п.43 постанови «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» від 30.03.2012
року №5, при розгляді позову
іпотекодержателя про виселення
мешканців із житлового будинку чи
житлового приміщення в разі
задоволення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
враховувати таке.

Згідно з частиною четвертою статті 9,
статті 109 Житлового кодексу України,
статей 39-40 Закону України «Про
іпотеку», виселення мешканців із
житлового будинку чи житлового
приміщення, яке є предметом іпотеки,
проводиться в порядку, встановленому
законом. При цьому суд за заявою
іпотекодержателя одночасно з рішенням
про звернення стягнення на предмет
іпотеки за наявності підстав,
передбачених законом, ухвалює рішення
про виселення мешканців цього
житлового будинку чи житлового
приміщення.

При цьому примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
тільки за певних умов: якщо мешканці
добровільно не звільнили житловий
будинок чи житлове приміщення, на яке
звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, протягом одного місяця з дня
отримання письмової вимоги
іпотекодержателя або нового власника
або в інший погоджений сторонами строк.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що стягнення на нежитлове приміщення
не проводиться, є безпідставними та не
заслуговують на увагу, з огляду на
рішення Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області від 25.02.2013
року, яким звернуто стягнення у т.ч. на
нежитлове приміщення, магазину
«ІНФОРМАЦІЯ_1», розташоване за адресою:
АДРЕСА_3.

Твердження в апеляційній скарзі про те,
що спірна квартира була придбана за
власні кошти відповідача до отримання
кредиту сторонами не заперечується, а
твердження про те, що при винесенні
рішення суд повинен був зазначити про
надання відповідачу іншого жилого
приміщення з огляду на те, що виняток,
зазначений у статті 109 ЖК України, на
неї не поширюється, слід оцінювати
критично, виходячи у т.ч. з наступного.

При застосуванні актів цивільного
законодавства повинні дотримуватися
положення щодо співвідношення
загальних і спеціальних норм, при цьому
необхідно враховувати, що загальними
нормами зазвичай визнаються норми, які
застосовуються до всіх або більшості
інститутів галузі (загальна частина), а
спеціальні норми належать до окремих
інститутів.

Законодавчі акти, які містять
спеціальні норми, мають пріоритет у
застосуванні в правозастосовчій
практиці щодо інших законодавчих актів
України.

Норми Кодексів (у даному випадку,
Житлового Кодексу) та норми інших
[цивільних] законів зазвичай
співвідносяться між собою як загальні
і спеціальні норми, з наданням
пріоритету спеціальним.

Таким чином, спеціальні норми Закону
України «Про іпотеку», якими не
передбачено надання іншого постійного
жилого приміщення при виселенні
громадян з предмету іпотеки у даному
випадку будуть пріоритетними перед
нормами Житлового Кодексу.

Окрім того, у даному випадку, як
вбачається, має місце колізія законів,
а тому, за загальним правилом, підлягає
застосуванню акт, виданий пізніше,
тобто Закон України «Про іпотеку», яким
надання іншого жилого приміщення при
виселенні мешканців із житлового
будинку чи житлового приміщення, яке є
предметом іпотеки, не передбачено.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду також не спростовують.

Суд першої інстанції, встановивши
фактичні обставини справи, дав їм
належну правову оцінку, дослідив
надані сторонами докази, на підставі
яких дійшов вірного висновку про
наявність підстав для часткового
задоволення позову та виселення
відповідачів із спірного житлового
приміщення.

З огляду на те, що вимоги позивача про
виселення відповідачів без надання
іншого житлового приміщення не
відповідають положенням Закону
України «Про іпотеку» та нормам
житлового законодавства щодо
виселення осіб з житлових приміщень, на
які звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, з підстав зазначених у
позовній заяві, місцевий суд дійшов
правильного висновку про відсутність
підстав для задоволення вимог у цій
частині.

З огляду на наведене, підстав для
скасування судового рішення з мотивів,
викладених в апеляційній скарзі,
колегія суддів не вбачає.

Відповідно ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,314,315,317 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, - відхилити.

Рішення Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області від 26 березня
2014 року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ
/підпис/ Т.О. Кривчун

СУДДІ
/підпис/ Ю.В. Дряниця

/підпис/ П.М. Карнаух

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області
Т.О. Кривчун