Справа № 199/9008/13-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

„12" лютого 2014 року

Амур-Нижньодніпровський районний
суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Спаї В.В.,

секретар - Шахназарян М.А.,

за участі позивача - ОСОБА_1,

за участі представника позивача -
ОСОБА_2,

за участі відповідача - 1 - ОСОБА_3,

за участі представника третьої особи -
Мамедової Н.Р.К.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 та Публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк», де третя
особа Публічне акціонерне товариство
«Дельта Банк» про визнання договору
іпотеки недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із даним
позовом, в його обґрунтування
посилаючись на те, що квартира
АДРЕСА_1 належить ОСОБА_5, ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право
на спадщину від 16.10.2003 р. та свідоцтва
про право власності на житло від 10.06.1998
р. Наприкінці 3007 року позивачу були
терміново потрібні кошти у розмірі 40
000,00 дол. США, про що позивач повідомив
сестру ОСОБА_3, та остання повідомила
про те, що її чоловік оформлює кредит у
ПАТ «УкрСиббанк» та він має можливість
посприяти в оформленні кредиту, на
що позивач погодився, та оформив 02.10.2007
р. на ОСОБА_3 довіреність, відповідно до
якої доручав їй бути представником у
питанні отримання кредиту у ПАТ
«УкрСиббанк».

Наприкінці жовтня ОСОБА_3
повідомила про те, що у її чоловіка не
вийшло посприяти отриманню кредиту, та
ОСОБА_3 повернула довіреність
наприкінці жовтня 2007 р.

Утім, у липні 2013 р. позивач дізнався
про те, що у жовтні 2007 року між ПАТ
«УкрСиббанк» та ОСОБА_6 був укладений
договір про надання споживчого
кредиту, за яким ОСОБА_6 отримав
кредит в сумі 50 000,00 дол. США, а позивач є
майновим поручителем по даному
кредиту, та належна йому частка у
зазначеній вище квартирі під заставою,
та він повинен погасити кредиту в
повному розмірі.

На переконання позивача договір
застави є недійсним, оскільки позивач
не уповноважував ОСОБА_3 передавати у
заставу належну позивачу частку у
квартирі в забезпечення споживчого
кредиту ОСОБА_6, та ОСОБА_3 не мала право
підписувати договір застави, через що
у позові й заявлено відповідну вимогу.

Підставу позов становлять приписи
ст.ст. 215, 237, 238 ЦК України.

У судовому засіданні позивач та
його представник вимоги позову
підтримали повністю, надали пояснення,
аналогічні викладеним в позовній
заяві, просили суд повністю
задовольнити поданий позов.

Відповідач ОСОБА_3 позов визнала
повністю; представник третьої особи
просила суд відмовити в задоволенні
позову повністю.

Заслухав пояснення осіб, які
беруть участь у справі, та дослідив
докази в межах заявлених вимог згідно
ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до
висновку про наявність підстави для
ухвалення рішення про задоволення
позову повністю, виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 215
ЦК України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України насамперед
встановлені загальні вимоги,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину, а конкретні
підстави для визнання договорів
недійсними визначені ст.ст. 215, 218 - 235 ЦК
України, і такі підстави повинні мати
місце саме на час укладення такого
договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 237 ЦПК України
представництвом є правовідношення, в
якому одна сторона (представник)
зобов'язана або має право вчинити
правочин від імені другої сторони, яку
вона представляє.

Представництво виникає на підставі
договору, закону, акта органу юридичної
особи та з інших підстав, встановлених
актами цивільного законодавства (ч. 3
ст. 237 ЦК України).

За ст. 238 ЦК України представник
може бути уповноважений на вчинення
лише тих правочинів, право на вчинення
яких має особа, яку він представляє.

Представник не може вчиняти
правочин, який відповідно до його
змісту може бути вчинений лише
особисто тією особою, яку він
представляє.

Судом встановлено, що за договором
іпотеки №0/0/3 від 02.10.2007 р.,
який був укладений між ОСОБА_3 в
інтересах ОСОБА_1 на підставі
довіреності, посвідченої 02.10.2007 р.
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_7
(реєстровий номер 3537) та
Акціонерним комерційним інноваційним
банком «УкрСиббанк», була передана в
іпотеку належна ОСОБА_1 1/3 частини
квартири АДРЕСА_1.

В той же час згідно довіреності,
посвідченої приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_7
(реєстровий номер 3537) ОСОБА_1
уповноважує ОСОБА_3 представляти
інтереси в АКІБ «УкрСиббанк» та
нотаріальних конторах з питань
отримання кредиту та передачу під
заставу належної частини квартири
АДРЕСА_1 за ціну та на умовах за власним
розсудом, з правом підпису фінансових
документів.

Відповідно до посвідченої 02.10.2007
р. нотаріально та зазначеної вище
довіреності ОСОБА_1 надав ОСОБА_3 такі
права: розписуватися за ОСОБА_1,
подавати заяви (в тому числі про
належність майна на праві приватної
власності) та одержувати необхідні
рішення, довідки та документи, укласти
та підписати договір кредиту,
підписувати будь-які фінансові
документи, отримувати гроші,
сплачувати належні мені платежі, в
також вчиняти інші юридично значимі
дії, пов'язані з виконанням цієї
довіреності.

Згідно ч. 1 ст. 241 ЦК України
правочин, вчинений представником з
перевищенням повноважень, створює,
змінює, припиняє цивільні права та
обов'язки особи, яку він представляє,
лише у разі наступного схвалення
правочину цією особою. Правочин
вважається схваленим зокрема у разі,
якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії, що свідчать про прийняття
його до виконання.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем не вчинялося дій, що свідчили
б про схвалення укладеного ОСОБА_3
правочину, навпаки, має місце
звернення позивача до суду із вимогою
про визнання його недійсним.

Відповідно до ЦК України:
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу (ч. 1 ст. 215); зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства (ч. 1 ст. 203); особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності (ч. 2 ст. 203); волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі (ч. 3
ст. 203); правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом (ч. 4 ст. 203);
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним (ч. 5 ст. 203).

Судомв цій справі встановлено, що
договір оспорюваний іпотеки
№0/0/3 від 02.10.2007 р., укладений
між ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 та
Акціонерним комерційним інноваційним
банком «УкрСиббанк», в частині
передачі в іпотеку належної ОСОБА_1 1/3
частини квартири АДРЕСА_1, не є таким,
що укладений у відповідності до вимог
чинного законодавства (ч. 1 ст. 203 ЦК),
оскільки укладений представником з
порушенням ч. 1 ст. 238 ЦК України
(вчинення дій по укладенню договорів з
питань отримання кредиту та передачу
під заставу належної частини квартири
та представництву інтересів з питань
отримання кредиту та передачу під
заставу належної частини квартири
не є тотожними), тому позов підлягає
задоволенню.

За ст. 236 ЦК України правочин,
визнаний судом недійсним, є недійсним з
моменту його вчинення.

Питання про розподіл судових
витрат вирішено у відповідності до
ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 212, 214-215, 218
ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним договір іпотеки
№0/0/3 від 02.10.2007 р., укладений
між ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 та
Акціонерним комерційним інноваційним
банком «УкрСиббанк», в частині
передачі в іпотеку належної ОСОБА_1 1/3
частини квартири АДРЕСА_1.

Стягнути зі ОСОБА_3 та Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
на користь ОСОБА_1 судові витрати,
пов'язані зі сплатою судового збору, в
розмірі 57,35 грн. з кожного з
відповідачів окремо.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Амур-Нижньодніпровський районний суд
м. Дніпропетровська протягом десяти
днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя