Справа № 464/125/14-ц
пр.№ 2/464/389/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.05.2014 Сихівський районний суд м.
Львова в складі:

головуючого судді Шашуріної Г.О.

за участю секретаря Причини О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення збитків,
заподіяних внаслідок ДТП, -

в с т а н о в и в:

позивачі звернулися до суду з вказаним
позовом, посилаючись на те, що з вини
відповідача сталася ДТП, внаслідок
чого їх транспортному засобу
«Мерседес», державний номер НОМЕР_1,
спричинені механічні пошкодження,
розмір збитку складає 2 108,03 грн. ОСОБА_3
постановою суду визнана винною у
вчиненні ДТП. На момент ДТП
цивільно-правова відповідальність
відповідача була застрахована ПАТ СК
«Провідна», яке перерахувало їй
страхове відшкодування в розмірі 1 608,03
грн. за вирахуванням франшизи в сумі
500,00 грн. Також, зазначали, що винними
діями відповідача їм заподіяна
моральна шкода, адже виявлення факту
пошкодження їх майна викликало сильне
емоційне потрясіння, оскільки в цей
момент вони повертались до автомобіля
разом із малолітньою дитиною
трьохмісячного віку. Для виконання
процедури оформлення ДТП та пошуку
свідків пригоди довелось на тривалий
час затриматись, аби дочекатись
працівників ДАІ та відповідним чином
надати відомості, що унеможливило
пересування автомобіля, а отже дитина
тривалий час перебувала у
невідповідних умовах. Крім того,
відповідач після здійснення наїзду
зупинилась та почала збирати залишки
розбитої фари заднього габариту,
належного їй транспортного засобу та
покинула місце ДТП, розраховуючи на
уникнення відповідальності, оскільки
стоянка автомобілів за адресою: м.
Львів, вул. Зелена 256А не оснащена
засобами відеонагляду. Значного
хвилювання їм завдало також те, що
потрібно було розшукувати винуватицю
пригоди. Розмір моральної шкоди
позивачі оцінюють в 1 500,00 грн. З
урахуванням наведеного, позивачі
просили суд стягнути з відповідача
матеріальну шкоду у вигляді франшизи в
сумі 500,00 грн. та моральну шкоду в
розмірі 1 500,00 грн.

В судовому засіданні позивачі позов
підтримали з підстав, наведених у
заяві, просили вимоги задовольнити в
повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнав. Вказував, що
позивач просить стягнути з відповідача
франшизу не маючи на це правових
підстав. Власником транспортного
засобу є ОСОБА_4, який позивачів не
уповноважував на стягнення франшизи
через суд. Щодо відшкодування
моральної шкоди, то згідно положень
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди», розмір
відшкодування моральної шкоди повинен
бути обґрунтованим, чого у позовній
заяві немає. Також відсутній будь-який
медичний висновок щодо втрати,
психологічного дискомфорту позивача,
не проведено психологічного
обстеження, відсутній висновок
психолога щодо глибини душевних
страждань. Враховуючи, що нанесення
матеріальної шкоди позивачам
внаслідок ДТП нічим не підтверджено, у
даному випадку за нанесення моральної
шкоди відповідальність повинна нести
страхова компанія у межах ліміту, яка в
подальшому отримає право регресу до
ОСОБА_3, просив в позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, їх
представників, з'ясувавши дійсні
обставини справи та перевіривши їх
доказами, суд приходить до висновку, що
позов підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 02.09.2013 року о 16:00
год. по вул. Зеленій, 256 у м. Львові
сталася дорожньо-транспортна пригода
за участю автомобіля «Форд», державний
номер НОМЕР_2, під керуванням
відповідача ОСОБА_3 та автомобілем
«Мреседес», державний номер НОМЕР_1, що
перебуває в користуванні позивачів.

Винною в порушенні Правил дорожнього
руху України та у вчиненні ДТП визнано
відповідача ОСОБА_3, яку було
притягнуто до адміністративної
відповідальності за ст.ст. 122-4, 124 КУпАП
згідно з постановою судді
Перемишлянського районного суду
Львівської області від 08.10.2013 року.

Як вбачається з матеріалів справи, на
момент ДТП цивільно-правова
відповідальність відповідача була
застрахована ПАТ СК «Провідна».

Внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди автомобіль позивачів був
пошкоджений та розмір матеріальної
шкоди становить 2 108,03 грн.

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про
обов`язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

З положень ст. 29 Закону України «Про
обов`язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» вбачається, що у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані,
зокрема, з відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством.

Згідно зі ст. 12.1 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» розмір франшизи при
відшкодуванні шкоди, заподіяної майну
потерпілих, встановлюється при
укладанні договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності і не може
перевищувати 2 відсотки від ліміту
відповідальності страховика, в межах
якого відшкодовується збиток,
заподіяний майну потерпілих. Страхове
відшкодування завжди зменшується на
суму франшизи, розрахованої за
правилами цього підпункту.

Страховик, керуючись договором
страхування, визнав ДТП, яке сталося
02.09.2013 року, страховою подією та у
зв'язку з настанням страхової події
виплатив на користь позивачів страхове
відшкодування, за виключенням франшизи
за договором, в розмірі 1 608,03. Зазначене
підтверджується листом ПАТ СК
«Провідна» від 15.11.2013 року 3 17-05/18143.

Як встановлено судом, розмір франшизи
за полісом обов`язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів складає 500,00 грн.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка
застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

З урахуванням того, що страховиком
виплачено страхове відшкодування за
вирахуванням франшизи, суд приходить
до висновку про необхідність стягнення
вказаного розміру франшизи на користь
позивачів.

При цьому суд не приймає до уваги
доводи представника відповідача щодо
відсутності у позивачів правових
підстав для заявлення вимог щодо
стягнення франшизи, оскільки власником
автомобіля є ОСОБА_4, який не
уповноважував позивачів на стягнення
франшизи через суд, з огляду на
наступне.

Статтею 237 ЦК України визначено, що
представництвом є правовідношення, в
якому одна сторона (представник)
зобов'язана або має право вчинити
правочин від імені другої сторони, яку
вона представляє. Представництво
виникає на підставі договору, закону,
акта органу юридичної особи та з інших
підстав, встановлених актами
цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 244 ЦК України
представництво, яке ґрунтується на
договорі, може здійснюватися за
довіреністю. Довіреністю є письмовий
документ, що видається однією особою
іншій особі для представництва перед
третіми особами. Довіреність на
вчинення правочину представником може
бути надана особою, яку представляють
(довірителем), безпосередньо третій
особі.

У відповідності до ст. 1000 ЦК України за
договором доручення одна сторона
(повірений) зобов'язується вчинити від
імені та за рахунок другої сторони
(довірителя) певні юридичні дії.
Правочин, вчинений повіреним, створює,
змінює, припиняє цивільні права та
обов'язки довірителя. Договором
доручення може бути встановлено
виключне право повіреного на вчинення
від імені та за рахунок довірителя всіх
або частини юридичних дій,
передбачених договором. У договорі
можуть бути встановлені строк дії
такого доручення та (або) територія, у
межах якої є чинним виключне право
повіреного.

Власником автомобіля «Мреседес»,
державний номер НОМЕР_1, який перебуває
в користуванні позивачів, є ОСОБА_4
зазначене підтверджується копією
свідоцива про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_3.

В матеріалах справи наявна письмова
довіреність від 03.08.2013 року, посвідчена
приватним нотаріусом Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
та зареєстрована в реєстрі за № 1418,
якою ОСОБА_4 уповноважив позивачів
представляти його інтереси у будь-яких
установах, організаціях та
підприємствах, незалежно від їх
організаційно-правової форми та
підпорядкованості, зокрема, з питань
одержання грошових сум у випадку
спричинення транспортному засобу
пошкодження в результаті ДТП.

У відповідності до норм ст. 23 ЦК України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Згідно з п.п. 3, 4 ч. 2
даної статті моральна шкода полягає у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи. Моральна шкода
відшкодовується грішми, іншим майном
або в інший спосіб. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено,
що моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Положеннями п. 3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 року
№ 4 «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» визначено, що під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Згідно з п. 4 даної Постанови у позовній
заяві про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди має бути зазначено, в
чому полягає ця шкода, якими
неправомірними діями чи бездіяльністю
її заподіяно позивачеві, з яких
міркувань він виходив, визначаючи
розмір шкоди, та якими доказами це
підтверджується.

Пунктом 5 передбачено, що відповідно до
загальних підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить. Особа (фізична
чи юридична) звільняється від
відповідальності по відшкодуванню
моральної шкоди, якщо доведе, що
остання заподіяна не з її вини.

Судом встановлено, що протиправними
діями відповідача, які виражаються у
порушенні Правил дорожнього руху
України, і як наслідок - пошкодженні
належного позивачам майна, останнім
заподіяна моральна шкода.

Вказана шкода виражається у душевних
стражданнях, яких позивачі зазнали у
зв'язку з пошкодженням їх майна,
вимушених змінах у їх житті.

Таким чином, судом встановлено, що дії
відповідача, які виражаються у
пошкодженні належного позивачам майна,
є протиправними та вказаними діями
позивачам заподіяна моральна шкода, а
тому вимоги про її відшкодування є
законними та обґрунтованими.

Виходячи з характеру правопорушення
відповідача, глибини душевних
страждань позивачів, враховуючи вимоги
розумності та справедливості, суд
вважає, що розмір відшкодування
моральної шкоди, визначений позивачами
в сумі 1 500,00 грн., є обґрунтованим та
підлягає стягненню на користь
позивачів.

Суд вважає безпідставними доводи
представника відповідача щодо
наявності в даному випадку обов'язку
страхової компанії з відшкодування
моральної шкоди у межах ліміту,
оскільки такі не ґрунтуються на нормах
закону.

Згідно з приписами ст.ст. 23, 26-1 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страховиком відшкодовується
потерпілому - фізичній особі моральна
шкода, що полягає у фізичному болю та
стражданнях, яких потерпілий - фізична
особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я.

З позовної заяви вбачається, що
позивачами вказано інші підстави для
стягнення моральної шкоди, ніж ті, що
визначені ст.ст. 23, 26-1 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів». Відтак, підстав для стягнення
моральної шкоди з страховика в даному
випадку відсутні.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК
України з відповідача на користь
позивача слід стягнути судові витрати,
а саме судовий збір в розмірі 243,60 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 23, 1166, 1167, 1194 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 12, 22, 29 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», п.п. 3-5 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 року
№ 4ст.ст. 10, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218, 224-226
Цивільного процесуального кодексу
України, суд, -

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення збитків, заподіяних
внаслідок ДТП - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1,
ОСОБА_2 500,00 грн. (п'ятсот гривень 00 коп.)
матеріальної шкоди, 1 500,00 грн. (одну
тисячу п'ятсот гривень 00 коп.) моральної
шкоди та судові витрати в сумі 453,00 грн.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Львівської області
через Сихівський районний суд м. Львова
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя: