АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н
И [1]

18 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Мазурик О.Ф.,
Росік Т.В.

при секретарі: Гура А.А.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Києві
апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 18 березня 2014 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
Київської міської ради, треті особи:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Правозахисна група
«Варта», ОСОБА_2 про стягнення упущеної
вигоди,-

ВСТАНОВИЛА :

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 18.03.2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться
питання про скасування рішення суду
першої інстанції та ухвалення нового
про задоволення позовних вимог у
повному обсязі. Апелянт посилається на
незаконність судового рішення.
Зазначає, що судом не було ураховано, що
КМР, відмовляючи у задоволенні
клопотання ОСОБА_2 про надання дозволу
на розроблення проекту землеустрою
щодо відведення земельної ділянки, не
зазначило обґрунтувань свого рішення,
що змусило ОСОБА_2 звертатися до суду.
Така незаконна відмова відповідача
позбавила апелянта отримати
винагороду у розмірі 22000 грн. за
укладеним між ним та ОСОБА_2 договором
предметом якого було надання допомоги
громадянину реалізувати його право на
безкоштовне отримання земельної
ділянки.

ОСОБА_1, представник відповідача та
треті особи в судове засідання не
з'явилися, повідомлені належним чином,
про що свідчать зворотні поштові
повідомлення долучені до справи.

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 76, ч. 2 ст. 305
ЦПК України, колегія суддів визнала їх
повідомлення належним, а неявку такою,
що не перешкоджає апеляційному
розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обгрунтованість
постановленого по справі рішення в цій
частині, колегія суддів приходить до
висновку про те, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як убачається з матеріалів справи та
установлено судом 05.04.2013 року між
ОСОБА_1, ОСОБА_2 і Товариством з
обмеженою відповідальність
«Правозахисна група «Варта» було
укладено Договір доручення № 48/04/13-зд.

За умовами цього договору, ОСОБА_1
зобов'язався підготувати від імені та
в інтересах ОСОБА_2 об'єктивне та
обґрунтоване звернення до
компетентного органу, що має на меті
реалізацію останнім права на земельну
ділянку для будівництва і
обслуговування житлового будинку в
розмірі 0,10 га в адміністративних межах
міста Києва, а саме до моменту
прийняття органом місцевого
самоврядування або виконавчої влади
позитивного рішення про виділення
земельної ділянки ОСОБА_2

Пунктом 4.2. Договору встановлено, що
отримання позитивної відповіді на
звернення в порядку пункту 2.1. цього
Договору, що засвідчується у
передбаченому даним Договором Акті
виконаних робіт, надає Повіреному
право отримати від Довірителя
винагороду у розмірі, еквівалентному 8
000, 00 грн.

05.04.2013 року позивач, як повірений
ОСОБА_2, та від його імені звернувся до
Київської міської ради в порядку ст. 118
Земельного кодексу Україниіз
клопотанням про виділення відповідної
земельної ділянки заявнику.

У відповіді Департаменту земельних
ресурсів виконавчого органу Київської
міської ради (Київської міської
державної адміністрації) від 26.04.2013
року за вих. № ОСОБА_2
повідомлено про відмову в розгляді
клопотання по суті, оскільки
клопотання та додані до нього
документи не відповідають вимогам
Тимчасового порядку. В цій відповіді
також повідомлено, що набуття права на
землю в м. Києві, крім Земельного
кодексу України, регулюється й
Тимчасовим порядком передачі (надання)
земельних ділянок у користування або
власність із земель комунальної
власності в місті Києві, затвердженим
рішенням Київської міської ради 28.02.2013
року № 63/9120. Одночасно, роз'яснено
порядок подання громадянами клопотань
з приводу питання одержання земельних
ділянок у межах м. Києва, повідомлено
про перелік документів, які мають бути
додані до вказаного клопотання.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги
ОСОБА_1. посилався на те, що він мав
право на отримання винагороди за
здійснену роботу у разі надання
позитивної відповіді на подані ним від
імені ОСОБА_2 документи щодо виділення
земельної ділянки. Оскільки його
Довіритель такої відповіді не отримав,
а відмова у задоволенні заяви про
виділення земельної ділянки ОСОБА_2 є
безпідставною та такою що завдала йому
матеріальної шкоди , вважав, що вона
підлягає відшкодуванню з підстав
ст.1166 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
виходив з того, що позивачем не надано
до суду належних та допустимих доказів
щодо неправомірності рішення органу
місцевого самоврядування та доказів
про спричинення йому особисто шкоди
таким рішенням.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду та вважає їх
правильними,оскільки вони ґрунтуються
на нормах матеріального та
процесуального права, поданих
сторонами та досліджених у судовому
засіданні доказах,яким надана належна
правова оцінка.

Відповідно до статті 22 ЦК України
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Згідно зі статтею 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної особи або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Аналіз вищезазначеної норми права дає
підстави для висновку, що для
застосування такої міри
відповідальності як стягнення збитків
необхідною є наявність усіх елементів
складу цивільного правопорушення, а
саме: протиправної поведінки, збитків,
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою боржника та збитками, вини.
За відсутності хоча б одного із цих
елементів цивільно-правова
відповідальність не настає.

Ураховуючи те, що судом першої
інстанції, у діях відповідача не
встановлено наявності складу
цивільного правопорушення, висновок
суду щодо відсутності підстав для
покладення відповідальності з
відшкодування шкоди на відповідача є
правомірним.

Виходячи з наявних у матеріалах справи
та досліджених судом першої інстанції
письмових доказів суд апеляційної
інстанції вважає,що висновки суду
відповідають обставинам справи та
положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно
до спірних правовідносин застосовані
правильно.

Всі висновки суду першої інстанції
щодо пред'явлених у рамках даної справи
позовних вимог повно та послідовно
викладені у мотивувальній частині
оскаржуваного рішення .

Обставин, які б давали суду апеляційної
інстанції підстави для спростування
указаних висновків суду, апеляційні
скарги не містять.

Встановивши факти та зумовлені ними
правовідносини, суд першої інстанції
ухвалив правильне по суті рішення,
підстав для скасування якого колегія
суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315,317 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1- відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м.Києва від 18 березня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20 днів
шляхом подання до цього суду
касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 761/32063/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/ 7883
/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Гайдук С.В.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Прокопчук Н.О.