Головуючий суду 1 інстанції - Шумченко
Доповідач - Соловей Р.С.
Справа № 424/5398/13-ц
Провадження № 22ц/782/956/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області в
складі:

головуючого - судді Соловей
Р.С.,

суддів Медведєвої Л.П., Пащенко
Л.В.

при секретарі Арутюнян Р.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Ровеньківського міського суду
Луганської області від 17 січня 2014 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та
моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом, яким просив стягнути на
його користь з ОСОБА_3 20 084,92 грн.
заподіяної матеріальної шкоди та 10 000
грн. моральної шкоди, а також судові
витрати.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні
позовних вимог відмовлено за їх
необґрунтованістю.

Позивач, ОСОБА_2, не погодившись з
рішенням суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати вказане рішення та новим
рішенням задовольнити позовні вимоги у
повному обсязі.

Вислухавши доповідь судді, пояснення
апелянта та його представника,
відповідача та його представника,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду має бути законним та
обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства, повинен
вирішити справу згідно з законом,
ухваливши рішення на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, дослідженими в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване
рішення вказаним вимогам не
відповідає.

У справі правильно встановлено
наступні фактичні обставини. 10.07.2013 р.
на автостоянці шахти ім. Фрунзе «Ш/у
Ясенівське» відповідач ОСОБА_3,
перебуваючи у стані алкогольного
сп'яніння, пошкодив автомобіль
«ЗАЗ-ДЕУ» державний номер НОМЕР_2.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції
керувався положеннями ст. ст. 1166 ч. 1 та
ч. 1 1167 ЦК України, ст. 131 ЦПК України та
виходив з того, що позивач, звертаючись
з вимогами про відшкодування
матеріальної шкоди за завдану його
майну шкоду, не підтвердив свого права
власності на пошкоджений відповідачем
автомобіль. Також, суд вважав наданий
позивачем висновок експертного
автотоварознавчого дослідження таким,
що оцінює матеріальну шкоду, завдану
внаслідок ДТП, а не в результаті
пошкодження автомобіля відповідачем. В
частині відмови у стягненні на корись
позивача моральної шкоди суд виходив з
того, що її заподіяння позивачем не
доведено.

Проте, колегія суддів з такими
висновками суду у оскаржуваному
рішенні не може погодитись, виходячи з
наступного.

Колегія суддів погоджується з доводами
апелянта та вважає, що суд ухвалив
оскаржуване рішення без належного
з'ясування прав позивача щодо
вказаного вище транспортного засобу,
зокрема, його права на відшкодування
шкоди у зв'язку з пошкодженням
вказаного автомобіля, хоча зазначені
обставини мають суттєве значення для
вирішення справи по суті.

За приписами ст. 179 ЦПК України, з
урахуванням вимог і заперечень сторін,
обставин, на які посилаються інші
особи, які беруть участь у справі, а
також норм права, які підлягають
застосуванню, суд визначає факти, які
необхідно встановити для вирішення
спору, і які з них визнаються кожною
стороною, а які підлягають доказуванню.

Згідно із ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Однак, всупереч вимогам зазначених
вище норм закону, судом не було
роз'яснено позивачеві його право
надати суду наявні у нього документи
щодо пошкодженого автомобіля.

Натомість до апеляційної скарги
апелянтом надано нотаріально
посвідчену довіреність, яким ОСОБА_4
уповноважила його вчиняти від її імені,
як власника вказаного вище автомобіля,
певні дії, зокрема, укладати договори
щодо розпорядження та користування
автомобілем, отримувати грошові суми
на відшкодування шкоди (а. с. 59), а також
копію технічного паспорта на
автомобіль (а. с. 68 зворот). У судовому
засіданні апелянтом надано заяву
ОСОБА_4 від 18.05.2014 р. про визнання нею
позовних вимог ОСОБА_2

Згідно з абз. 2 п. 2.2 Правил дорожнього
руху, затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 10 жовтня 2001 р.
№1306, власник транспортного засобу може
передавати такий засіб у користування
іншій особі, що має посвідчення водія
на право керування транспортним
засобом відповідної категорії,
передавши їй реєстраційний документ на
цей транспортний засіб.

Виходячи з викладеного вище, на думку
колегії суддів, позивач на відповідних
правових підставах володіє вказаним
вище автомобілем, отже, має право на
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди у зв'язку з його
пошкодженням.

Колегія суддів також погоджується з
доводами апелянта щодо того, що судом
не було дано належної оцінки висновку
експертного автотоварознавчого
дослідження із залученням експерта.

Дійсно, до позовної заяви позивачем
додано висновок експертного
автотоварознавчого дослідження, з
якого вбачається пошкодження
автомобіля позивача в результаті
дорожньо-транспортної пригоди (а. с. 8 -
15). До апеляційної скарги додано такий
же висновок, але в ньому зазначено про
пошкодження автомобіля в результаті
скоєння протиправних дій (а. с. 60 - 63).

У зв'язку з такими суперечностями
апеляційним судом було допитано
експерта, який пояснив, що у своїй заяві
про проведення експертного
автотоварознавчого дослідження
позивач ОСОБА_2 вказував про
пошкодження автомобіля в результаті
протиправних дій, а не ДТП. У висновку
експертного автотоварознавчого
дослідження вказівка на пошкодження в
результаті ДТП є технічною помилкою в
результаті збою у комп'ютерній
програмі, тому надалі він видав той же
самий висновок з правильним
формулюванням причин пошкодження
автомобіля.

Крім того, апеляційним судом
досліджено в якості письмових доказів
у справі матеріали кримінального
провадження Ровеньківського МВ ГУМВС
України в Луганській області України,
внесеного до Єдиного реєстру досудових
розслідувань за №0001681 від 12.07.2013
р., за заявою ОСОБА_2 з приводу
пошкодження його автомобіля ЗАЗ-ДЕУ,
державний номер НОМЕР_2.

У вказаному провадженні є пояснення
очевидців ОСОБА_5 та ОСОБА_6, з яких
вбачається, що вони, працюючи
охоронцями на шахті ім. Фрунзе в м.
Ровеньки, при обході території вночі
10.07.2013 р. виявили чоловіка, який
намагався відкрити один з автомобілів
на стоянці. Вони вигнали його зі
стоянки, а пізніше, почувши
сигналізацію, що спрацювала на одному з
автомобілів, вони пішли на стоянку та
виявили, що цей же чоловік, як потім
було встановлено, ОСОБА_3, сидів на даху
автомобіля «ДЕУ», який мав пошкодження
лобового скла, численні подряпини та
вм'ятини кузова. Вони затримали ОСОБА_7
та викликали міліцію.

Протоколом медичного огляду №1074 від
10.07.201 р. встановлено, що ОСОБА_3
перебував у стані алкогольного
сп'яніння.

З протоколу огляду місця події від
12.07.2013 р. вбачається, що на автомобілі
ЗАЗ ДЕУ, державний номер НОМЕР_2, було
виявлено розбитим лобове скло,
відірваним двірник, вм'ятини та
подряпини на капоті, по правій стороні
автомобіля від заднього крила до
переднього, на правих та лівих задніх
дверцятах, на багажнику, на даху,
пошкодження вітровика на правих задніх
дверцятах.

Постановою про закриття кримінального
провадження у зв'язку з відсутністю в
діянні складу кримінального порушення,
копія якої є у справі (а. с. 5),
встановлено, що автомобіль ЗАЗ ДЕУ,
державний номер НОМЕР_2, 12.07.2013 р. на
автостоянці біля шахти ім. Фрунзе м.
Ровеньки пошкодив ОСОБА_3, який
перебував у стані алкогольного
сп'яніння.

Оцінюючи вказану сукупність доказів,
колегія суддів вважає їх достовірними,
такими, що не мають суперечностей, які
викликали б сумніви у їхній
об'єктивності. Вказаною сукупністю
доказів, на думку колегії суддів,
підтверджується, що автомобіль
позивача було пошкоджено саме
відповідачем.

Встановлено неправомірність поведінки
відповідача, наявність шкоди,
причинний зв'язок між протиправною
поведінкою відповідача та завданою
позивачеві пошкодженням автомобіля
шкодою, а також вина позивача.

Доводи відповідача про недоведеність,
що автомобіль було пошкоджено саме ним,
колегія суддів вважає
необґрунтованими, оскільки
спростовуються зазначеними вище
доказами.

Крім того, слід виходити з положень ч. 1
та 2 ст. 1166 ЦК України, згідно з якими
майнова шкода, завдана майну фізичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала. Особа,
яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона
доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, у правовідносинах, що виникли між
сторонами, обов'язок доказування, що
шкоди завдано не з його вини, покладено
на відповідача як завдавала шкоди.

Оскільки висновок експертного
автотоварознавчого дослідження, попри
виявлені суперечності, не суперечить
сукупності інших доказів, встановлено,
що про пошкодження автомобіля у ДТП у
цьому висновку вказано помилково, а
встановлені у висновку пошкодження
автомобіля співпадають з
пошкодженнями, встановленими у
кримінальному провадженні, колегія
суддів вважає, що цей висновок також
слід визнати достовірним доказом.

За вказаним висновком вартість
відновлювального ремонту автомобіля
позивача після ДТП складає 20 084,92 грн. (а.
с. 8 - 15), і вказана сума підлягає
стягненню з відповідача на користь
позивача на відшкодування
матеріальної шкоди.

Підстави відповідальності за завдану
моральну шкоду встановлено у статті 1167
ЦК України, згідно з приписами ч. 1 якої
встановлено, що моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

Оскільки встановлено вину відповідача
у заподіянні матеріальної шкоди,
колегія суддів вважає встановленою і
вину відповідача у спричиненні
позивачеві моральної шкоди.

У відповідності до приписів ч. 2 ст. 23 ЦК
України моральна шкода полягає,
зокрема, у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна;

Завдана позивачеві ОСОБА_2 моральна
шкода полягає у порушенні звичного
способу його життя, оскільки він був
позбавлений на певний час звичного
транспортного засобу, тому змушений
був вживати додаткових зусиль для
організації свого життя, та іще за
обставин вагітності дружини, що
підтверджується матеріалами справи (а.
с. 6, 20, 23), а також вживати заходів щодо
відновлювального ремонту автомобіля.

Доводи позивача про погіршення стану
здоров'я у зв'язку з пошкодженням
автомобіля, приниження честі та
гідності доказами у справі не
підтверджені, тому колегія суддів до
уваги їх не бере.

Як передбачено ч. 3 ст. 23 ЦК України,
розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Враховуючи вказані приписи закону, а
також встановлені фактичні обставини,
колегія суддів вважає, що вимога
відшкодування моральної шкоди у 10 000
грн. є завищеною, та вважає за можливе
стягнути з відповідача на користь
позивача 5 000 грн. на відшкодування
моральної шкоди.

Оскільки суд задовольняє позовні
вимоги позивача, то є підстави для
стягнення з відповідача на користь
позивача понесені судові витрати в
сумі 420,86 грн. (а. с. 1, 54) у відповідності
до приписів ч. 1 ст. 88 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України
апеляційний суд скасовує рішення суду
першої інстанції і ухвалює нове
рішення або змінює рішення, якщо,
зокрема, порушено норми процесуального
права та допущено неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи.

Виходячи з викладеного вище,
апеляційним судом встановлено, що у
оскаржуваному рішенні правильно
встановлено фактичні обставини та
правовідносини, що виникли між
сторонами, а також норми матеріального
права, якими вони регулюються. Однак
судом першої інстанції допущено
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи та порушення норм
процесуального права; висновки суду
спростовуються доводами апелянта.

Колегія суддів скасовує оскаржуване
рішення та ухвалює нове рішення, яким
задовольняє позовні вимоги позивача в
частині вимог про відшкодування
матеріальної шкоди у повному обсязі, а
в частині моральної шкоди - частково.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Ровеньківського міського суду
Луганської області від 17 січня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги ОСОБА_2
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
матеріальну шкоду в розмірі 20 084,92 грн.
та моральну шкоду в розмірі 5 000 грн., а
також судові витрати 420,86 грн.

Рішення апеляційного суду набирає
чинності з моменту проголошення, та
може бути оскаржено у касаційному
порядку протягом двадцяти днів
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: