№ 336/1284/14-ц
пр. № 2/336/1071/2014
РІШЕННЯ

Іменем України

12 травня 2014 року
м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.
Запоріжжя у складі судді Дацюк О.І., при
секретарі Скибі О.Б., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2,
вказавши, що 28.05.2012 року між сторонами
було укладено договір позики на суму
11000 гривень, за яким ОСОБА_2 отримав
зазначену суму, зобов'язавшись
повернути її до 28.05.2013 року. Оскільки
відповідач позику у встановлений строк
не повернув, просить стягнути 11000
гривень в рахунок погашення
заборгованості за договором позики та
216,08 гривень - 3% річних за період
прострочення виконання зобов'язань, а
також судовий збір.

Позивач в судове засідання 12.05.2014 року
направив клопотання про розгляд справи
за його відсутності, у судовому
засіданні 26.03.2014 року позов підтримав,
вказавши, що на прохання ОСОБА_2 позичив
останньому 11000 гривень терміном на рік,
однак, у встановлений строк відповідач
гроші не повернув. Наполягав, що
договір позики не має зв'язку з
трудовими стосунками з відповідачем.

Відповідач в судове засідання 09.04.2014
року не з'явився, направив до суду
клопотання про відкладення розгляду
справи, однак, документів, які б
підтверджували поважність причин
неявки суду не надав. У судове
засідання 12.05.2014 року відповідач не
з'явився з невідомих суду причин, про
місце та час розгляду справи
повідомлявся у встановленому порядку
судовою повісткою, направленою за
зареєстрованим місцем проживання. В
судовому засіданні 26.03.2011 року
відповідач проти позову заперечував,
вказавши, що дійсно за договором позики
отримав у ОСОБА_1 11000 гривень на покупку
автомобілю, право власності на який
оформлено на іншу людину. Але восени 2012
року позивач почав стягувати
заборгованість із заробітної плати
ОСОБА_2 Відповідно до трудової книжки
ОСОБА_2 працював у позивача з 01.03.2013 року
по 01.11.2013 року.

При дослідженні матеріалів справи
встановлено таке.

28.05.2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
укладено договір позики, відповідно до
якого ОСОБА_2 отримав 11000 гривень,
зобов'язавшись повернути вказані кошти
в строк до 28.05.2013 року. Факт отримання
коштів відповідач в судовому засіданні
не заперечував.

Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики
укладається в письмовій формі, якщо
його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян. На підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми.

За ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Як вказує ст. 625 ч. 2 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми,
наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
застосування індексу інфляції та
відсотків річних не є санкціями, а
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів та отриманні компенсації (плати)
від боржника за користування
утримуваними ним грошовими коштами,
належними до сплати кредиторові.

Статтями 10, 60 ЦПК України обов'язок
доведення обставин, які є підставою
вимог або заперечень, покладений на
сторону, яка на них посилається.

Стаття 11 ЦПК України вказує, що суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Твердження відповідача щодо
фактичного повернення боргу шляхом
здійснення утримань позивачем з
заробітної плати відповідача суд
оцінює критично та не бере до уваги,
зважаючи, що відповідачем не надано
жодних доказів на підтвердження цього,
а також враховуючи розбіжності в
поясненнях відповідача в тій частині,
що працевлаштований ОСОБА_2 був з 01.03.2013
року, а заборгованість за договором
позики позивач почав утримувати з
заробітної плати з осені 2012 року .

Зважаючи на викладене, суд вважає, що
дослідженими доказами позовні вимоги
підтверджені та вбачає підстави для
задоволення позову у повному обсягу, а
також, з урахуванням вимог ст. ст. 79, 88
ЦПК України, з відповідача підлягає
стягненню судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 57-60, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за договором позики
задовольнити та стягнути з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 11216,08 грн (одинадцять
тисяч двісті шістнадцять гривень 08 коп)
в рахунок погашення заборгованості за
договором позики від 28.05.2012 року та
судовий збір в сумі 243,60 грн (двісті
сорок три гривні 60 коп).

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Запорізької області
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів після з моменту
отримання копії цього рішення через
Шевченківський районний суд м.
Запоріжжя.

Суддя О.І. Дацюк

12.05.2014