УХВАЛА

іменем україни

14 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Червинської М.Є.,

Лесько А.О., Черненко В.А.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
відшкодування майнової шкоди та
відшкодування збитків; за зустрічним
позовом ОСОБА_4 до публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» про визнання
договору недійсним за касаційною
скаргою публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» на рішення апеляційного
суду м. Києва від 5 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
указаним позовом, посилаючись на те, що
27 травня 2007 року між ним та ОСОБА_5 було
укладено кредитний договір, відповідно
до якого банк надав
ОСОБА_5 споживчий кредит у розмірі 2 638
грн. 80 коп. на придбання мобільного
телефону. У результаті проведеного
службового розслідування встановлено,
що кредитний договір ОСОБА_5 не
укладала. Від її імені, на підставі
підробленого паспорту, кредитний
договір укладено ОСОБА_4
Протиправність поведінки ОСОБА_4
встановлено постановою Печерського
районного суду м. Києва від 20 квітня 2012
року, якою останню звільнено від
кримінальної відповідальності у
зв'язку із закінченням строків
давності притягнення до кримінальної
відповідальності.

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до
суду із зустрічним позовом про
визнання кредитного договору
недійсним, посилаючись на те, що під
час укладання кредитного договору від
27 травня 2007 року вона мала єдиний
умисел на шахрайське заволодіння
майном позивача шляхом обману та
перекладення боргових зобов'язань на
іншу особу, чим вчинила злочин,
передбачений ч. 1 ст. 190 КК України.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 3 жовтня 2013 року позов ПАТ КБ
«ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
матеріальну шкоду в розмірі 2 638 грн. 80
коп. та збитки в розмірі 32 845 грн. 64 коп.
Вирішено питання про судові витрати. У
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
5 грудня 2013 року рішення суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нове
рішення, яким позов
ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь
ПАТ КБ «ПриватБанк» майнову шкоду в
розмірі 2 638 грн. 80 коп. Вирішено
питання про судові витрати. У решті
позову відмовлено. Зустрічний позов
ОСОБА_4 задоволено. Визнано
кредитний договір від 27 травня 2007 року
недійсним.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить скасувати
рішення апеляційного суду в частині
відмови в основному позові, та в
частині вирішення зустрічного позову,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, та в цій частині справу передати
на новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи
основний позов, та стягуючи з
відповідача шкоду у виді розміру
заборгованості за кредитом та збитки у
вигляді відсотків за користування
кредитом, комісій, пені, штрафів
виходив із того, що у зв'язку з
протиправною поведінкою відповідача
позивачу завдано майнову шкоду та
банком недоотримані доходи, які
останній міг би отримати за звичайних
обставин; відмовляючи у задоволенні
зустрічного позову, місцевий суд
виходив із того, що відповідач не може
звертатись до суду з указаним позовом,
оскільки вона не є стороною спірного
правочину, і внаслідок укладення
останнього її права не порушені.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції та ухвалюючи
нове рішення, виходив із того, що
оскільки позовні вимоги банку
стосуються прав та обов'язків
відповідача, у тому числі щодо
відшкодування збитків у вигляді
упущеної вигоди, ОСОБА_4 має право на
захист порушених прав у обраний нею
спосіб, та визнав спірний кредитний
договір недійсним; оскільки
зобов'язальні правовідносини за
недійсним договором у сторін не
виникли, то й відсутні правові підстави
для стягнення збитків у вигляді
упущеної вигоди.

Проте повністю з такими висновками
апеляційного суду погодитись не можна.

Судом установлено, що 27 травня 2007 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 було
укладено договір за програмою
«Розстрочка», відповідно до умов якого
останній надано споживчий кредит в
розмірі 2 638 грн. 80 коп. на купівлю
мобільного телефону «Nokia Н80», зі
сплатою процентів за користування
кредитними коштами в розмірі 125 річних
на суму залишку та строком
користування один рік (а.с. 5-16).

Судом також установлено, що вказаний
договір фактично укладений ОСОБА_4, яка
згідно свідоцтва про шлюб (а.с. 33),
змінила прізвище з «ОСОБА_4» на
«ОСОБА_4» і яка, діючи від імені ОСОБА_5,
використовуючи при цьому підроблений
паспорт на ім'я останньої, шляхом
обману, з метою реалізації своїх
злочинних дій, заволоділа чужим майном
та переклала боргові зобов'язання на
іншу особу, чим вчинила злочин,
передбачений ч. 1 ст. 190, ч. 3 ст.
358 КК України. Указана обставина
встановлена та підтверджена
постановою Печерського районного суду
м. Києва від 20 квітня 2012 року (а.с. 40-41).

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання
в момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Таким чином, установивши, що
оспорюваний кредитний договір від 27
травня 2007 року підписаний не ОСОБА_5,
апеляційний суд дійшов обґрунтованого
висновку про наявність правових
підстав для визнання договору
недійсним з підстав ч. 3 ст. 203, ст. 215 ЦК
України.

Таким чином рішення суду апеляційної
інстанції про задоволення зустрічного
позову ОСОБА_4 до ПАТ КБ «ПриватБанк»
про визнання договору недійсним є
законним та обґрунтованим.

Разом із тим, відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК
України, майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно роз'яснень постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1989 року № 3 «Про практику застосування
судами України законодавства про
відшкодування матеріальної шкоди,
заподіяної злочином, і стягнення
безпідставно нажитого майна,
покладаючи на відповідача обов'язок
відшкодувати матеріальну шкоду, суд
має виходити з установленого законом
правила про те, що шкода, заподіяна
злочином, підлягає відшкодуванню в
повному обсязі.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк
зобов'язується надати кредит
позичальнику в розмірі й на умовах,
передбачених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит і
сплатити проценти. До відносин за
кредитним договором застосовуються
положення параграфа 1 глави 71
ЦК України, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання повинно виконуватись
належним чином згідно з умовами
договору та вимогами ЦК України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового обороту
та інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно умов вищевказаного договору,
позичальник взяв на себе зобов'язання
погашати кредит та сплачувати
позивачеві нараховані проценти за
користування кредитом, комісії,
штрафні санкції.

Разом з тим, взяті на себе за кредитним
договором зобов'язання зокрема, з
погашення суми кредиту, процентів та
комісії позичальником не були
виконані, у зв'язку з чим станом на 29
січня 2013 року утворилась
заборгованість за кредитним договором.

Відповідно до наданого позивачем
розрахунку, заборгованість за
кредитним договором станом на 29 січня
2013 року становить 35 484 грн. 44 коп., з яких:
2 638 грн. 80 коп. - сума
заборгованості за кредитом; 15 261 грн. 85
коп. - сума заборгованості за
процентами; 646 грн. 50 коп. - сума
заборгованості за комісіями; 14 524 грн. 56
коп. - сума заборгованості за пенею;
246 грн. 80 коп. - сума пені за
користування чужими коштами; 500 грн. -
сума штрафу, 1 665 грн. 93 коп. - сума штрафу
(а.с. 58).

Таким чином, суд встановивши наявність
вини відповідача у завданні шкоди
позивачу, заподіяної злочином, стягнув
з ОСОБА_3 матеріальну шкоду, виходячи з
розміру заборгованості за кредитом в
сумі 2 638 грн. 80 коп.

Рішення суду у цій частині не оскаржено
та предметом перегляду не є.

Звертаючись до суду позивач
посилаючись на протиправну поведінку
відповідача, також просив стягнути з
ОСОБА_3 недоотримані доходи у вигляді
відсотків за користування кредитом,
комісій, пені, штрафів за звичайних
обставин, якби право позивача не було
порушено.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 22, п. 2 ч. ч. 2,
4 ст. 623 ЦК України особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитками, зокрема, є
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Апеляційний суд відмовляючи банку в
позові про стягнення з відповідача
упущеної вигоди дійшов передчасного
висновку, що зобов'язальні
правовідносини між сторонами за
недійсним правочином не виникли, а тому
підстави для стягнення з відповідача
збитків у вигляді упущеної вигоди
відступні, оскільки судом протиправна
поведінка відповідача встановлена, а
тому обов'язок винної особи
відшкодувати завдані позивачу збитки
не залежить від дійсності правочину.

Таким чином, апеляційним судом
допущено порушення норм
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи в
частині позову ПАТ КБ
«ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
відшкодування збитків і відповідно до
ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для
скасування рішення апеляційного суду в
цій частині та передачі справи на новий
апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 5
грудня 2013 року в частині позову
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_3 про відшкодування збитків
скасувати, справу у цій частині
передати на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Рішення апеляційного суду в частині
позову ОСОБА_4 до публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» про визнання
договору недійсним залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник Судді:Б.І.
Гулько А.О. Лесько М.Є. Червинська В.А.
Черненко