Справа №333/2539/14-ц
провадження №2/333/1521/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2014 року

м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м.Запоріжжя
у складі: головуючого судді Стоматова
Е.Г. при секретарі Кабановій К.О., за
участю представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Запоріжжя
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про стягнення боргу за
договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом про стягнення з ОСОБА_3 боргу у
сумі 8 000грн. Свідченням здійснення
зазначеного правочину є розписка, яка
написана власноруч відповідачем.
Відповідно до письмової розписки
відповідач зобов'язувався повернути
кошти до 31 січня 2014 року. Проте, у
встановлений строк ОСОБА_3 грошові
кошти не повернув, чим спричинив
позивачу також моральну шкоду, яка
полягає у хвилюваннях та моральних
стражданнях через неможливість
використовати гроші на свою користь. У
зв'язку з цим, позивач вимушений
звернутися в суд з даним позовом про
стягнення суми за договором позики в
розмірі 8 000 тисяч гривен, та стягненням
з відповідача моральну шкоду у розмірі
1 000 гривен.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 просила стягнути
гроші, які позивач дав відповідачеві у
борг у розмірі 8 000грн., моральну шкоду в
розмірі 1000грн. а також судові витрати,
та надала пояснення, аналогічні
викладеним у позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні
позовні вимоги визнав, не заперечував
відносно задоволення позовних вимог,
але зазначив що частково борг повернув.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, відповідача, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню у зв'язку з наступним.

Відповідно до ст.57, 60 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі.

Судом встановлено, що 16 грудня 2013 року
ОСОБА_3 взяв в борг у ОСОБА_2 гроші у
розмірі 8000грн. строком до 31.01.2014 року,
про що ОСОБА_3 власноруч було написано
відповідну розписку «боргове
зобов'язання» та передано
позикодавцеві ОСОБА_2 (а.с.5).

Розписка об'єктивно підтверджує
правовідносини, які виникли між
сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики
внаслідок його реального характеру є
доказом не лише факту укладення
договору, але й факту передачі грошової
суми позичальнику, передачу коштів
сторони не оспорюють.

Договір позики є двостороннім
правочином, а також він є одностороннім
договором, оскільки після укладення
цього договору всі обов'язки за
договором позики, у тому числі
повернення предмета позики, несе
позичальник, а позикодавець набуває за
цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в
борг грошових коштів є документом, який
видається боржником кредитору за
договором позики, підтверджуючи як
його укладення, так і умови договору, а
також засвідчуючи отримання боржником
від кредитора певної грошової суми має
при цьому реквізити договору позики,
немає потреби визнавати договір
дійсним в судовому порядку.

Таким чином, судом достовірно
встановлено, що між позивачем і
відповідачем був укладений договір
позики відповідно до ст.ст.1046,1047 ЦК
України.

Відповідно дост.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 всупереч
укладеного з ОСОБА_2 договору позики не
виконав умови договору позики та не
повернув вчасно, а саме в строк до 31.01.2014
року суму боргу в розмірі 8 000грн.

Стосовно стягнення моральної шкоди
слід зазначити наступне.

За змістом ст.ст.15,16 ч.2 ст.23, п.4 ч.1 ст.611
ЦК України кожна особа має право на
захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання, в тому числі, шляхом
відшкодування моральної шкоди.

Особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до роз'яснень, що містяться
в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року № 4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» та вимог ст.23 ЦК України спори
про відшкодування моральної шкоди
розглядаються, коли право на її
відшкодування безпосередньо
передбачено нормами Конституції
України та іншим законодавством, яке
встановлює відповідальність за
заподіяння моральної шкоди.

За правилами ст.611 ЦК України в разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема
відшкодування моральної шкоди.

Зі змісту розписки вбачається, що
сторони не передбачили відшкодування
моральної шкоди в разі невиконання або
неналежного виконання зобов'язання.

Не передбачено відшкодування
моральної шкоди за порушення договору
позики й спеціальною нормою - ст.1050 ЦК
України

Таким чином, в цій частині позов
задоволенню не підлягає.

З огляду на викладене суд вважає за
необхідне задовольнити вимоги
позивача про стягнення з ОСОБА_3 суми
боргу у розмірі 8000грн.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Таким чином суд також задовольняє
вимогу позивача про стягнення з ОСОБА_3
судових витрат, які були понесені
позивачем, що підтверджені відповідною
квитанцією.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст.11,60,88,212,214-215 ЦПК України ст.ст.1046,
1047, 1048, 1049 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
борг в сумі 8000 ( вісім тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на ОСОБА_2 судові
витрати у розмірі 243 (двісті сорок три)
гривні 60 копійок.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Запорізької області через
Комунарський районний суд м.Запоріжжя.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя:
Е.Г. Стоматов