АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3785/14
Категорія: "договірні"
інстанції: Григор’єв
Доповідач: Бурлака І. В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 26» травня 2014 року
м. Харків

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової
Л.В., Яцини В.Б.,

при секретарі: Кривошеіної
О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові справу за
апеляційною скаргою Державного
підприємства "Завод імені В.О. Малишева"
на рішення Комінтернівського
районного суду м. Харкова від 13 березня
2014 року по справі за позовом Державного
підприємства "Завод імені В.О. Малишева"
до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості,-

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року Державне підприємство
"Завод імені В.О. Малишева" звернувся до
суду з зазначеним позовом до ОСОБА_3. В
обґрунтування своїх вимог посилався на
те, що 12.11.2001 року між ним та
відповідачем укладено договір № 1413 про
виконання боргових зобов'язань за
договором кредиту № П-З-348/1295 від 27.12.1999
року в сумі 14029,01 грн. Згідно умов
договору відповідач зобов'язується
починаючи з 01.06.2004 року по 01.08.2018 року
включно виплачувати позивачу суму
боргу рівними щомісячними платежами
шляхом утримання грошових коштів із
заробітної плати відповідача або
внесення готівкових коштів в касу
позивача або перерахування грошових
коштів на розрахунковий рахунок
позивача. Згідно графіку погашення
боргу сума щомісячного платежу склала
82,50 грн., в липні - 86,51 грн. З липня 2006 року
відповідач припинив погашати кредит,
тому станом на 01.12.2013 року
заборгованість за період з липня 2006
року по грудень 2013 року склала 7342,50 грн.
Просив стягнути з ОСОБА_3 на свою
користь 7342,50 грн. основного боргу,1751,50
грн. інфляційні витрати та 1635,46 грн. - 3%
річних та судові витрати.

Рішенням Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 13 березня 2014 року в
задоволенні позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
Державне підприємство "Завод імені В.О.
Малишева" подав апеляційну скаргу, в
якій просив рішення - скасувати,
задовольнити його позов. При цьому
посилався на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
на недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, на невідповідність
висновків суду обставинам справи, на
порушення норм матеріального та
процесуального права. Вважав, що суд не
надав належної оцінки доказам у справі,
не звернув уваги на те, що ОСОБА_4
прийняв на себе зобов'язання по виплаті
позики, наданої йому підприємством для
погашення банківського кредиту, який
укладено між ним та КАБ «Славянський»
27.12.1999 року на суму 15000,00 грн і як доводи
апеляційної скарги виклав позовні
вимоги.

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення
з'явившихся осіб, дослідивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги вважає, що апеляційну скаргу
необхідно задовольнити частково,
рішення суду - скасувати. При цьому
судова колегія виходить з наступного.

Судом встановлено, що 27.12.1999 року між
Комерційним акціонерним банком
«Славянський» та ОСОБА_4 укладено
договір кредиту № КЧ -З-1295, згідно якого
банк надав ОСОБА_4 кредитні кошти в сумі
15000,00 грн. для споживчих потреб зі
сплатою 3% річних з кінцевим строком
його повернення не пізніше 14.07.2008 року
та між банком й державним
підприємством «Завод ім. В.О. Малишева»
- договір поруки № П-З-348/1295, згідно
якого поручитель взяв на себе
зобов'язання відповідати перед
кредитором разом з боржником
солідарно. Статтею 13 кредитного
договору передбачено, що заставодавцем
цього договору є Державне підприємство
«Завод ім. Малишева», розмір застави
якого визначено не менше 30000,00 грн.
Згідно до спільного рішення
адміністрації та профспілкового
комітету державного підприємства
«Завод ім. В.О. Малишева» від 20.11.2000 року
банк виділив ссуду ОСОБА_4 в розмірі
15000,00 грн. та 468,66 грн. процентів для
погашення суми боргу, які перераховані
банку платіжним дорученням № 3 від
05.01.2001 року. 01 червня 2004 році між
Державним підприємством «Завод ім. В.О.
Малишева» та батьком ОСОБА_4 - ОСОБА_3
укладено угоду про виконання боргових
зобов'язань з кінцевим терміном
повернення до 01.08.2018 року, згідно якої
ОСОБА_3 зобов'язався виплати за свого
сина ОСОБА_4 залишок боргу в сумі 14029,01
грн. щомісячними платежами не пізніше 10
числа наступного за розрахунковим
календарного місяця. Сума щомісячного
платежу склала 82,50 грн., а з липня 2018
року - 86, 51 грн. Пунктом 6 цієї угоди
передбачено дострокове погашення
ОСОБА_3 заборгованості при порушенні
графіку платежу і якщо розмір платежу
перевищує суму чергового платежу в 3
рази. З липня 2006 року припинено сплату
заборгованості. Станом на грудень 2013
року сума заборгованості склала 7342,50
грн.

Як зазначалося вище сторони встановили
строки виконання зобов'язання зі
щомісячним погашенням платежів,
останні з яких у визначеній сумі
підлягав виконання у строк до серпня 2018
року. Таким чином, умовами цієї угоди
погашення заборгованості та строки
сплати чергових платежів визначено
місяцями. Отже, поряд з установленням
строку дії угоди сторони встановили й
строки виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
угоди. Строк виконання кожного
щомісячного зобов'язання згідно із
частиною третьою статті 254 ЦК України
спливає у відповідне число останнього
місяця строку. Перебіг строку
починається з наступного дня після
відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок (стаття 253 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це сторк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено ОСОБА_3 в
своїх запереченнях, є підставою для
відмови в позові (частина 4 статті 267 ЦК
України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна давність встановлюється
тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК
України).

З загальним правилом перебіг загальної
і спеціальної позовної давності
починаєтся з дня, коли особа довідалася
або могла довідатися про порушення
свого права або про особу, яка його
порушила (частина перша статті 261 ЦК
України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (частина 5 статті 261 ЦК
України).

Для обчислення позовної давності
затосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у
статтях 252 - 255 ЦК України. При цьому
початок перебігу позовної давності
пов'язується не стільки зі строком дії
(припинення дії) угоди, скільки з
певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (
стаття 261 ЦК України). За змістом цієї
норми початок перебігу позовної
давності співпадає з моментом
виникнення в зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Згідно з умовами вказаної угоди ОСОБА_3
зобов'язаний здійснювати повернення
заборгованості частинами (щомісячними
платежами) у розмірі та в строки,
визначені угодою.

Оскільки умовами угоди передбачені
окремі самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення чергового платежу, а отже і
початок перебігу позовної давності за
кожний черговий платіж починається з
моменту порушення строку його
погашення. Таким чином, ураховуючи, що
за умовами угоди погашення боргу
повинно здійснюватися позичальником
частинами не пізніше 10 числа
наступного за розрахунковим
календарного місяця, то початок
перебігу позовної давності для
стягнення цих платежів необхідно
обчислювати з моменту (місяця, дня)
невиконання позичальником кожного із
цих зобов'язань.

Як встановлено судом, ОСОБА_3 припинив
сплачувати заборгованість за угодою з
липня 2006 року, у зв'язку з чим з цієї
дати у нього утворилася заборгованість
за угодою. У свою чергу позивач
звернувся до суду з позовом тільки у
грудні 2013 року.

Оскільки строк позовної давності
сплинув, доказів поважності пропуску
позовної давності позивач не надав,
судова колегія вважає, що це є
підставою для відмови в задоволенні
позову.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції на зазначене та
вимоги закону уваги не звернув та
відмовив в задоволенні позову з інших
підстав.

За таких обставин рішення суду
підлягає скасуванню з відмовою в
задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303,304, п.2.ч.1.ст. 307, п.1 ч.1
ст. 309, ст. 313, ч. 2. ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія, -

в и р
і ш и л а :

Апеляційну скаргу Державного
підприємства "Завод імені В.О. Малишева"
- задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 13 березня 2014 року -
скасувати і в задоволенні позову
Державному підприємству "Завод імені
В.О. Малишева" - відмовити.

Рішення апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Головуючий суддя:
Судді: