Провадження №2/434/911/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 року
м. Луганськ

Артемівський районний суд м.
Луганська в складі головуючого судді
Река А.С., при секретарі Кайданович Л.В.,
розглянувши у відкритому судновому
засіданні, у залі суду в місті
Луганську цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про
стягнення з відповідача
заборгованості за кредитним договором
б/н від 01.02.2007 року у сумі 20852,51 гривень, а
також витрат пов'язаних з оплатою
судового збору в сумі 243,60 грн. Позовні
вимоги обґрунтовує тим, що 01 липня 2007
року між закритим акціонерним
товариством комерційним банком
«Приватбанк», правонаступником якого є
ПАТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем
ОСОБА_1 було укладено договір
карткового рахунку, відповідно до умов
якого відповідачу було відкрито
кредитну лінію з лімітом у розмірі 5000
грн. під 24 % річних від залишку
заборгованості з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
платіжної карки. Кредитний договір
було укладено шляхом приєднання
відповідача на підставі поданої заяви
до умов, запропонованих банком в умовах
та правилах надання банківських послуг
та правилах користування платіжною
карткою. Зобов'язання з повернення
отриманих у кредит коштів відповідач
належним чином не виконував, а тому
станом на 17.12.2013 року утворилась
заборгованість у розмірі 20852,51 гривень,
та складається з: 4799,50 грн. -
заборгованість за кредитом; 12933,84 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом; 1650,00 грн. -
заборгованість по комісії за
користування кредитом, 500.00 - штрафу
(фіксованої частини), 969,17 гривень -
штрафу (процентна складова).

Представник позивача в судове
засідання не з'явилася, надала суду
заяву про розгляд справи за її
відсутністю.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, був належним чином
повідомлений про час та місце розгляду
справи, причин неявки не повідомив.
Надав суду письмові заперечення проти
позову, в яких позовні вимоги не визнав
у повному обсязі, мотивуючи тим, що
минув строк давності пред'явлення до
нього вимог, оскільки остаточний строк
повернення кредиту, відповідає строку
дії картки, тобто до 2009 року, тому
просить суд відмовити у задоволенні
позову за необґрунтованістю.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України розгляд
даної справи належить до компетенції
суду.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених позовних вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що між ЗАТ КБ
«Приватбанк» і відповідачем ОСОБА_1
укладений договір кредиту б/н від 01.02.2007
року, згідно якого позивач надав
відповідачу кредит у сумі 5000.00 гривень
у вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
24.00 % відсотків річних за користування
кредитними коштами, а відповідач в свою
чергу зобов'язався повернути отриманий
кредит, оплатити відсотки за
користування кредитом (а.с. 6-10).

Відповідно до умов укладеного
договору, договір складається з заяви
позичальника та умов і правил надання
банківських послуг (надалі Умови).
Згідно умов договору, погашення
заборгованості здійснюється в
наступному порядку: щомісяця в період
сплати позичальник повинен надавати
банку грошові кошти (щомісячний платіж)
для погашення заборгованості за
кредитом, яка складається із
заборгованості за кредитом,
відсотками, комісією а також інші
витрати, згідно умов.

Заява та відповідні Умови є чинними,
сторонами не оспорені, і їх умови не
суперечать закону.

З рахунку заборгованості вбачається,
що боржник ОСОБА_1 за даним кредитним
договором неналежно і нерегулярно
виконував свої договірні зобов'язання
по поверненню кредиту і сплаті
відсотків за користування кредитом, у
зв'язку з чим у відповідача перед ПАТ
КБ «Приватбанк» виникла
заборгованість, яка станом на 17.12.2013
року становить 20852,51 гривень, та
складається з: 4799,50 грн. -
заборгованість за кредитом; 12933,84 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом; 1650,00 грн. -
заборгованість по комісії за
користування кредитом, 500.00 - штрафу
(фіксованої частини), 969,17 гривень -
штрафу (процентна складова) (а.с.4-5).

Згідно ст.ст. 626, 627, 628, 629 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості. Зміст договору
становлять умови (пункти), визначені
на розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.
Договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

У відповідності зі ст. 526 ЦК України,
зобов'язання повинно виконуватися
належним чином. Одностороння відмова
від зобов'язання не допускається.

Згідно з ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання наступають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Згідно зі ст. 549 ЦК України, пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно зі ст. 617 ЦК України, особа, яка
порушила зобов'язання, звільняється
від відповідальності за порушення
зобов'язання, якщо вона доведе, що це
порушення сталося внаслідок випадку
або непереборної сили. Не вважається
випадком, зокрема відсутність у
боржника необхідних коштів.

Аналізуючи виниклі правовідносини між
сторонами, суд приходить до наступних
висновків:

між сторонами виникли договірні
стосунки з кредитних правовідносин і у
відповідача виникли перед кредитором
певні зобов'язання по виконанню умов
кредитного договору. У кредитора
виникли на підставі договору право
вимоги до позичальника, а саме - право
на отримання належних йому за
кредитним договором грошових сум.

Позивач свої зобов'язання за кредитним
договором виконав повністю, відповідач
в даному випадку є боржником, що
прострочив своє грошове зобов'язання,
згідно ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України.

Таким чином, суд визнає, що позивач має
право вимагати повернення кредитних
коштів у зв'язку з невиконанням і
неналежним виконанням боржником своїх
зобов'язань за кредитним договором, а
також вимагати сплати всіх сум за
умовами кредитного договору, в тому
числі сплати відсотків за користування
кредитом, комісії і пені за
прострочення платежів, оскільки
підстави, передбачені договором для
нарахування пені, мали місце, а саме -
прострочення строків виконання
зобов'язань по погашенню кредиту та по
сплаті відсотків. Підстав для
звільнення від сплати пені суд не
вбачає.

Відповідно до положень ст. 530 ЦК
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

На час розгляду справи по суті відсутні
відомості про виконання боржником
грошових зобов'язань перед кредитором,
тому суд виходить з того, що грошові
зобов'язання за даним договором не
виконані.

Відповідач невиконанням зобов'язання
порушив майнові права позивача, і ці
права підлягають судовому захисту. Є
підстави для стягнення з відповідача
всієї суми заборгованості на користь
позивача. Підстав для звільнення
відповідача від обов'язку за договором
в даному випадку не встановлено.

Одним із загальних принципів
цивільного законодавства є принцип
свободи договору, який знайшов своє
відображення у ст.3 та 627 ЦК України.
Свобода договору включає в себе й
вільне визначення сторонами його умов,
де визначаються взаємні права й
обов'язки учасників.

Заперечення відповідача з того
приводу, що Банку слід відмовити у
задоволенні вимог позову, у зв'язку з
пропуском позивачем строку позовної
давності, суд вважає безпідставними
виходячи з наступного.

Відповідно до умов укладеного
договору, договір складається з заяви
позичальника та Умов і правил надання
банківських послуг.

Протягом дії укладеного кредитного
договору жодна з його сторін не
заявляла про його припинення, а тому
дія цього договору була автоматично
продовжена, як то передбачено п. 9.12 Умов
і правил надання банківських послуг,
які є невід'ємною частиною договору, в
якому зазначено, що договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання, та коли протягом цього
строку ні одна із сторін не проінформує
другу сторону про припинення дій
Договору, він автоматично лонгується
на той же термін. Тобто пролонгація
договору полягає у продовженні його
строку зі збереженням тих умов, на яких
його було укладено (якщо інше не
передбачено договором), зокрема щодо
самої умови про порядок пролонгації
договору, які також залишаються
чинними.

Пунктом 6.4 Умов передбачено, що у
випадку незгоди зі змінами правил
та/або тарифів банку, позичальник
зобов'язаний надати банку письмову
заяву про розірвання цього договору і
здійснити погашення заборгованості
перед банком, в тому числі
заборгованість, яка виникла протягом 30
днів з моменту повернення карт, виданих
держателю і його довіреним особам. При
незгоді зі списанням коштів по
картрахунку письмово проінформувати
банк про це протягом 35 днів з моменту
списання.

З наведеного убачається, що сторони,
укладаючи зазначений договір, досягли
згоди, що по закінченню строку його дії
відповідна картка продовжується
банком на новий строк, якщо раніше не
поступило письмової заяви держателя
про закриття картрахунку, а відтак
продовжується строк дії кредитного
договору, тобто, момент досягнення
домовленості вважається таким, що
настав.

Таким чином, на підставі умов
кредитного договору, строк дії картки
та строк дії кредитного договору
поновлюється кожного разу зі спливом
терміну дії карти.

Із матеріалів справи убачається, що з
моменту укладання кредитного договору,
01.02.2007 року, ніхто зі сторін до цього
часу не заявив про намір його
припинити. У свою чергу, відповідач не
надав банку письмової заяви про
закриття картрахунку.

За таких обставин, відповідач
необґрунтовано посилається в своїх
запереченнях на те, що строк кредитного
договору закінчився, тому вимога про
застосування до вимог про стягнення
заборгованості терміну позовної
давності не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 3 статті 10 ЦПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, підстав для
звільнення відповідача від виконання
зобов'язань або для зменшення
стягуваної суми не встановлено, тому
вимоги позову підлягають задоволенню в
повному обсязі.

Також, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК
України, з відповідача на користь
позивача підлягає стягненню сплачений
судовий збір в сумі 243,60 грн..

На підставі викладеного й
керуючись ст. ст. 525, 526, 610, 611, 1054 ЦК
України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного
товариства Комерційного банку
«Приватбанк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, і.код
НОМЕР_1 на користь Публічного
акціонерного товариства Комерційного
банку «Приватбанк» заборгованість по
договору № бн від 01.02.2007 року у сумі 20852
(двадцять тисяч вісімсот п'ятдесят дві)
гривні 51 коп., а також витрати, пов'язані
з оплатою судового збору в сумі 243
(двісті сорок три) грн.60 коп.

Рішення може бути оскаржене протягом 10
днів з дня його проголошення шляхом
подачі апеляційної скарги до
апеляційного суду Луганської області
через Артемівський районний суд м.
Луганська. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії судового рішення.

Повний текст рішення складено 23.06.2014
року.

Суддя
А.С. Река