Справа № 450/217/14
Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А.
Провадження № 22-ц/783/3692/14
Доповідач в 2-й інстанції: Бермес І. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г.,
Ніткевича А.В.

за участі секретаря: Азенко М.В.

з участю: ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною ОСОБА_3 на
рішення Пустомитівського районного
суду Львівської області від 31 березня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до
приватного підприємства «Віроока»,
ОСОБА_2 про стягнення нарахованої і
невиплаченої за життя чоловіка
трудової матеріальної допомоги,
визначення розміру втраченого
заробітку, стягнення індексації і
компенсації затриманих виплат, -

встановила:

Рішенням Пустомитівського районного
суду Львівської області від 31 березня
2014 року в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 до приватного підприємства
«Віррока», ОСОБА_2 про стягнення
нарахованої і не виплаченої за життя
ОСОБА_4 трудову матеріальну допомогу та
стягнення компенсації затриманих
виплат - відмовлено.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд
не повно встановив обставини справи,
які мають значення для справи,
необґрунтовано відмовив у прийнятті
доказів, а також суд не застосував цілу
низку законів, які потрібно було
застосувати в даному випадку.

Крім того, вказує, що саме неправомірна
поведінка директора ПП «Віроока»
ОСОБА_2 залишила її сім'ю без засобів
для існування, що негативно вплинуло на
стан здоров'я чоловіка. Брак коштів на
харчування, лікування, життя, утримання
двох дітей, що навчалися, скаліченого і
звільненого з роботи за прогули
чоловіка, який через неправильне
формулювання причин звільнення в
трудовій не міг влаштуватися на роботу.
Зазнавши такої психологічної травми
зовсім деградував - завдавши їй, як
дружині, великої матеріальної і
моральної шкоди.

Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення яким позов
задвовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення ОСОБА_2 на заперечення
апеляційної скарги, перевіривши в
межах доводів апеляційної скарги та
пред'явлених позовних вимог законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції лише в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін і, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Встановлено, що позивачка ОСОБА_3
звернулась до суду з позовом в якому
просила стягнути з директора ПП
„Віроока" ОСОБА_2 нараховану і не
виплачену за життя ОСОБА_4 трудову
матеріальну допомогу у розмірі 2500
грн.; визначити розмір втраченого
заробітку (упущеної вигоди), різниці
зарплати, стягнення індексації і
компенсації затриманих виплат.

Свої вимог позивачка ОСОБА_3
обгрунтовувала тим, що директор ПП
„Віроока" ОСОБА_2 грубо порушив трудове
законодавство та інші
нормативно-правові акти, щодо свого
працівника, слюсаря-ремонтника цеху з
виготовлення автоглушників, інваліда
ІІІ-групи з трудового каліцтва - ОСОБА_4
в період реабілітації після важкої
черепно - мозкової травми отриманої під
час виконання завдань для потреб
виробництва, чим кардинально погіршено
матеріальний стан та побутові умови
потерпілого ОСОБА_4 і його сім'ї.
Позбавивши роботи, залишив інваліда,
без засобів для існування, завдав
великих душевних страждань , фізичного
болю протягом 7 років 2 місяці і 25 дні.
Тому просила задовольнити позов.

Судом встановлено, що 23.11.2000 року
працюючи на приватному підприємстві
„Віроока" на посаді слюсаря-ремонтника
та виконуючи доручення начальника
цеху, ОСОБА_4 отримав ушкодження
здоров'я під час виконання трудових
обов'язків, внаслідок якого згідно
довідки Шевченківського МСЕК № 005336 та
№ 0094696 від 26.04.2001 року він отримав третю
групу інвалідності та 40 % втрату
професійної працездатності.

Відповідно до Положення про
розслідування та облік нещасних
випадків, професійних захворювань і
аварій на підприємствах, в установах і
організаціях, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 623 від 10 серпня 1993 року, комісією у
складі працівників ПП "Віроока" 25.11.2000
року складено акт форми Н - 1 про
нещасний випадок на підприємстві,
який мав місце 23.11.2000 року, згідно якого
отримані ушкодження здоров'ю стались
з вини потерпілого ОСОБА_4, через
порушенням ним техніки безпеки та
правил охорони праці.

Судом встановлено, що у зв'язку з
отриманням ОСОБА_4 ушкодження здоров'я
під час виконання трудових обов'язків,
яке згідно акту форми Н- 1 від 25.11.2000 року
сталось з вини ОСОБА_4 через порушення
техніки безпеки та правил охорони
праці, за час перебування потерпілого
на лікуванні підприємством відповідно
до ст. 11 Закону України „Про охорону
праці" потерпілому відшкодовано кошти
на лікування та відповідно до
рішення протоколу зборів трудового
колективу ПП. „Віроока" від 15.05.2001 року,
наказом № 82 від 14.08.2001 року виплачено
одноразову матеріальну допомогу у
зв'язку з втратою працездатності у
розмірі на 50% меншому через грубе
порушення правил охорони праці, а
саме у розмірі 2500,00 грн.

Факт отримання ОСОБА_4 ушкодження
здоров'я під час виконання трудових
обов'язків, внаслідок якого згідно
довідки Шевченківського МСЕК № 005336 та
№ 0094696 від 26.04.2001 року ОСОБА_4 отримав
третю групу інвалідності та 40 % втрату
професійної працездатності,
встановлено рішенням Пустомитівського
районного суду Львівської області
від 07.03.2013 року, яке набрало законної
сили.

Даним рішенням суду також встановлено,
факт отримання ОСОБА_4 відповідних
відшкодувань на лікування та виплату
одноразової матеріальної допомоги у
зв'язку з втратою працездатності у
розмірі 50 % меншому через грубе
порушення правил охорони праці, а саме
у розмірі 2500,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову,
районний суд виходив з того, що
відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України
звільненню від доказування є
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгулі інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Суд в рішенні від 31 березня 2014
року вказав, що оскільки відносно
позовних вимог позивачки ОСОБА_3 про
відшкодування нарахованої і
невиплаченої за життя ОСОБА_4 трудової
матеріальної допомоги у 2500,00 грн. є
рішення суду від 07.03.2013 року, яке
набрало законної сили, такі
обставини окремому доказуванню не
підлягають. Тому суд відмовив в
задоволенні позову в цій частині.

Однак суд при цьому не врахував
вимоги п.2 ч.1 ст. 205 ЦПК України щодо
закриття провадження в справі в цій
частині.

Згідно з п.2 ч.I статті 205 ЦПК
України суд своєю ухвалою закриває
провадження у справі, якщо набрало
законної сили рішення суду, ухвалене з
приводу спору між тими самими
сторонами, про той самий предмет і з тих
самих підстав.

Встановлено, що рішення суду
від 07.03.2013 року щодо позовних вимог
позивачки ОСОБА_3 про відшкодування
нарахованої і невиплаченої за життя
ОСОБА_4 трудової матеріальної допомоги
у 2500,00 грн. набрало законної сили.
Вказана справа Пустомитівського
районного суду № 450/203/13 оглянута в
засіданні судової колегії.

Тому рішення суду від 31
березня 2014 року в частині стягнення
нарахованої і невиплаченої за життя
чоловіка трудової матеріальної
допомоги в сумі 2500 гривень слід
скасувати, чим частково задовольнити
апеляційну скаргу та закрити
провадження справі згідно з п. 1 ч. 1 ст.
205 ЦПК України.

Судовою колегією встановлено, що
інші позовні вимоги є похідними від
вищевказаних позовних вимог, які
позивач не довела.

В засіданні судової колегії
директор приватного підприємства
«Віроока» ОСОБА_2 пояснив, що
підприємством відповідно до вимог
законодавства відшкодовано кошти на
лікування та відповідно до рішення
протоколу зборів трудового колективу
ПП "Віроока" виплачено одноразову
матеріальну допомогу у зв'язку з
втратою працездатності у розмірі на 50%
меншому у зв'язку із грубим порушенням
ним правил охорони праці. ОСОБА_4
звільнено на законних підставах, а тому
з часу звільнення 11.07.2001 року трудові
відносини між ним та ПП "Віроока" були
припинені згідно вимог трудового
законодавства, ніяких боргових
зобов'язань перед ним немає.

Крім того в засідання судової колегії
позивачкою не надано жодних доказів
незаконного звільнення її чоловіка.

Тому судова прийшла до висновку, що
посилання апелянта на те, що суд
повинен стягнути на її користь
втрачений заробіток ОСОБА_4, різницю
зарплати, стягнення індексації і
компенсації затриманих виплат не
знайшли свого підтвердження.

Висновки суду в цій частині достатньо
мотивовані і підтверджені доказами,
наявними в матеріалах справи.

Інші доводи апелянта, не спростовують
висновків суду, такі не грунтуються на
законі спростовуються вищенаведеним.

Судом правильно встановлені фактичні
обставини справи, вірно застосовано
матеріальний закон та дотримана
процедура розгляду, передбачена ЦПК
України, а тому колегія суддів не
вбачає підстав для скасування в решті
частині рішення суду.

Керуючись п. 2 ст. 205, ст.303, ст.307 ст.313, 314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити частково.

Рішення Пустомитівського районного
суду Львівської області від 31 березня
2014 року в частині стягнення
нарахованої і невиплаченої за життя
чоловіка трудової матеріальної
допомоги в сумі 2500 гривень скасувати та
закрити провадження.

В решті частині рішення суду залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвали законної сили.

Головуючий:
Бермес І.В.

Судді:
Мусіна Т.Г.

Ніткевич А.В.