Справа № 500/2414/14-ц
Провадження № 2/500/1617/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2014 року Ізмаїльській
міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді - Бурнусуса
О.О.,

при секретарі - Ботнар А.О.,

за участю сторін: представника
позивача - ОСОБА_1,

відповідачів - ОСОБА_2 та
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Ізмаїлі
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення факту
та визнання права власності на
спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з
позовом, яким просив встановити факт
того, що ОСОБА_4 зазначений в заповіті,
посвідченому Кам`янською сільською
радою Ізмаїльського району Одеської
області від 16.01.1997 року за № 3 і ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 є однією і тією ж самою
особою та визнати за ОСОБА_4, як
спадкоємцем за заповітом право
власності на 1/4 частину житлового
будинку з надвірними спорудами,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що
належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7,
мотивуючи тим, що нотаріальною
конторою йому відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом у зв'язку із тим, що відсутній
правовстановлюючий документ на частку
спадкового житлового будинку з
надвірними спорудами, що знаходиться в
АДРЕСА_1, а також у зв'язку із тим, що
прізвище позивача в заповіті
зазначено, як «ОСОБА_4» а в паспорті
зазначено як «ОСОБА_4».

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_4 позовні вимоги
підтримала в повному обсязі та просила
позов задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позовні
вимоги визнали в повному обсязі та не
заперечували проти задоволення позову.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у
разі визнання відповідачем позову суд
за наявності до того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову.

Судом встановлено, що згідно запису в
погосподарській книзі виконавчого
комітету Кам`янської сільської ради
Ізмаїльського району Одеської області
за № 83, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_2 та ОСОБА_4
в рівних частках кожному, тобто по 1/4
частині належав житловий будинок з
надвірними спорудами, розташований за
адресою: АДРЕСА_1, що підтверджено
довідкою наданою виконавчим комітетом
Кам`янської сільської ради
Ізмаїльського району Одеської області
від 18.03.2014 року за № 515.

Відповідно до свідоцтва про смерть
серії НОМЕР_1 від 13.05.2003 року, виданого
Кам`янською сільською радою
Ізмаїльського району Одеської області
ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

За загальним правилом дії законів та
інших нормативно-правових актів у часі
(ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК
України застосовується до цивільних
відносин, що виникли після

набрання ним чинності, тобто з 1
січня 2004 року. Пленум Верховного Суду
України у п.1 постанови «Про судову
практику у справах про спадкування»
від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що
відносини спадкування регулюються
правилами ЦК України, якщо спадщина
відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У
разі відкриття спадщини до зазначеної
дати застосовується чинний на той час
закон, зокрема, відповідні правила ЦК
Української РСР 1963 року, у тому числі
щодо прийняття спадщини, кола
спадкоємців за законом. У разі, коли
спадщина, яка відкрилася до набрання
чинності ЦК України і строк на її
прийняття не закінчився до 1 січня 2004
року, спадкові відносини регулюються
цим кодексом.

Після смерті ОСОБА_7 згідно ст. 525 ЦК
УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на
спадкове майно, до якої входить 1/4
частина житлового будинку з надвірними
спорудами, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1

Відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК УРСР (1963 року),
спадкоємство за законом має місце, коли
і оскільки воно не змінено заповітом.

Статтею 534 ЦК УРСР (1963 року),
передбачено, що кожний громадянин може
залишити за заповітом усе своє майно
або частину його не виключаючи
предметів звичайної домашньої
обстановки і вжитку) одній або кільком
особам, як тим, що входять до кола
спадкоємців за законом, а також державі
або окремим державним, кооперативним
та іншим громадянським організаціям.

Згідно заповіту від 16.01.1997 року за № 3,
посвідченого секретарем Кам`янської
сільської ради Ізмаїльського району
Одеської області, ОСОБА_7 на випадок
своєї смерті всю частину свого майна,
яке буде їй належати з чого б воно не
складалося та де б воно не знаходилось,
заповіла ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Відповідно до ст. 535 ЦК УРСР (1963 року),
неповнолітні або непрацездатні діти
спадкодавця ( утому числі усиновлені), а
також не працездатні дружина, батьки
(усиновителі) і утриманці померлого
успадковують, незалежно від змісту
заповіту, не менше двох третин частки
яка належала б кожному з них при
спадкоємстві за законом (обов'язкова
частка).

До осіб, які мають право на обов'язкову
частку після смерті ОСОБА_7 згідно
ст. 535 ЦК УРСР (1963 року) відноситься її
донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що
підтверджено свідоцтвом про
народження серії НОМЕР_2 від 06.06.1964 року,
повторно виданого виконавчим
комітетом Кам`янської сільської ради
Ізмаїльського району Одеської області
та свідоцтвом про одруження серії
НОМЕР_3 від 12.03.1969 року, виданого
Ізмаїльським міським бюро РАЦСу,
згідно якого, ОСОБА_3 змінила прізвище
на « ОСОБА_3», оскільки на час відкриття
спадщини була непрацездатною.

Відповідно до ст. 553 ЦК УРСР (1963 року),
спадкоємець за законом або за
заповітом вправі відмовитися від
спадщини протягом щести місяців з дня
відкриття спадщини. При цьому він може
заявити, що відмовляється від спадщини
на користь кого - не будь з інших
спадкоємців, закликаних до
спадкоємства за законом або за
заповітом, а також на користь держави
або окремих державних, кооперативних
або інших громадських організацій.
Наступне скасування спадкоємцем такої
заяви не допускається. Вважається, що
відмовився від спадщини також той
спадкоємець, який не вчинив жодної з
дій що свідчать про прийняття спадщини
(стаття 549 цього Кодексу).

Як було встановлено судом, ОСОБА_2, як
спадкоємець за заповітом та ОСОБА_3, як
спадкоємиця обов'язкової частки після
смерті ОСОБА_7, фактично в управління та
володіння спадковим майном не
вступали, оскільки разом із
спадкодавцем не проживали та до
нотаріальної контори із заявами про
прийняття спадщини не звертались,
тобто вважаються такими що не прийняли
спадщину відповідно до ст. 553 ЦК УРСР (1963
року).

Відповідно статті 549 ЦК УРСР 1963 року,
визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину 1) якщо він фактично вступив в
управління або володіння

спадковим майном; 2) якщо він подав
державній нотаріальній конторі за
місцем

відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини.

ОСОБА_4, як спадкоємець за заповітом
після смерті ОСОБА_7 фактично вступив в
управління та володіння спадковим
майном, оскільки проживав

разом із спадкодавцем у
спадковому будинку розташованому за
адресою: АДРЕСА_1, що підтверджено
довідкою наданою виконавчим комітетом
Кам`янською сільською радою
Ізмаїльського району Одеської області
від 18.03.2014 року за № 515, тобто вважається
таким що прийняв спадщину відповідно
до вимог статті 549 ЦК УРСР 1963 року.

23.09.2004 року державним нотаріусом
Ізмаїльської державної нотаріальної
контори Одеської області за № 3-1851на
ім'я ОСОБА_4 видано свідоцтво про право
на спадщину за заповітом на земельну
ділянку площею 2,99 га, розташовану на
території Кам`яської сільської ради
Ізмаїльського району Одеської області,
передану для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
що належала померлій на підставі
Державного акту про право приватної
власності на землю НОМЕР_4, виданого
Кам`янською сільською радою 11.09.2000 року
зареєстрованого в Книзі записів
державних актів № ОД 10-05-1026.

Письмовою відповіддю наданою
державним нотаріусом Ізмаїльської
державної нотаріальної контори від
11.04.2014 року за № 820/2-15, позивачу було
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину за заповітом у
зв'язку із тим, що відсутній
правовстановлюючий документ на частку
спадкового житлового будинку з
надвірними спорудами, що знаходиться в
АДРЕСА_1, а також у зв'язку із тим, що
прізвище позивача в заповіті
зазначено, як «ОСОБА_4», а в паспорті
зазначено як «ОСОБА_4».

Як було з'ясовано судом, ОСОБА_4
зазначений в заповіті від 16.01.1997 року за
№ 3, посвідченому Кам`янською сільською
радою Ізмаїльського району Одеської
області та позивач ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1
є однією і тією ж самою особою.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню, оскільки відповідачі
визнали позов і обставини визнані
сторонами не підлягають доказуванню у
відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України.
Судом не виявлено обставин, що
суперечать закону або порушують права,
свободи чи інтереси інших осіб.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.10, 60, 61, 213-215 ЦПК України, .ст. ст.ст.
525, 526, 529, 549, 553 ЦК УРСР (1963 року), суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
встановлення факту та визнання права
власності на спадкове майно
- задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_4
зазначений в заповіті від 16.01.1997 року за
№ 3, посвідченому Кам`янською сільською
радою Ізмаїльського району Одеської
області і ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 є однією
і тією ж самою особою.

Визнати право власності за ОСОБА_4 в
порядку спадкування за заповітом на 1/4
частину житлового будинку з надвірними
спорудами, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1, що належав померлій
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя О. О. Бурнусус