Справа № 369/1539/14-ц Головуючий у І
інстанції Пінкевич Н.С.Провадження №
22-ц/780/3384/14 Доповідач у 2 інстанції
СліпченкоКатегорія 40
РІШЕННЯ

Іменем України

21 травня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого Сліпченка О.І.

суддів Іванової І.В., Волохова Л.А.,

при секретарі: Франюк Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві матеріали
цивільної справи за апеляційною
скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 09 квітня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, житлово-експлуатаційної
контори № 4 про встановлення порядку
користування житлом, усунення перешкод
у користуванні майном, вселення,
зобов'язання вчинити дії,-

Заслухавши доповідь судді
Апеляційного суду, вислухавши
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:

У лютому 2014 року позивач звернувся до
суду з зазначеним позовом посилаючись
на те, що йому на праві власності
належить 1/3 частини квартири АДРЕСА_1.
Інші 2/3 частини належить відповідачам
по справі, його колишній дружині та її
сину. У квітні 2010 року він був змушений
піти через негативні стосунки, які
скалились між ним та відповідачами по
справі, які обіцяли компенсувати його
частку у спільному майні. Але тривалий
час дане питання не знайшло свого
вирішення. Оскільки він є власником
квартири, тому має право там проживати,
але відповідачі чинять перешкоди у
вселенні, змінили замки на вхідних
дверях. Домовленостей щодо порядком
користування квартирою також не
досягнуто.

Просив суд вселити його в спірну
квартиру НОМЕР_1; виділити в його
користування житлову кімнату,
позначену на технічному паспорті
цифрою « 6» площею 11,7 кв.м, ОСОБА_1,
ОСОБА_2 житлову кімнату, позначену на
технічному паспорті « 7» площею 17,4 кв.м;
залишити у спільному користуванні
ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2 коридор « 1»
площею 8,3 кв.м, кухню « 5» площею 8,5 кв.м,
туалет « 4» площею 1,0 кв.м., ванну кімнату
«З» площею 3,2 кв.м, комора « 2» площею 0,5
кв.м; зобов'язати відповідачів не
чинити перешкоди в користуванні
квартирою; зобов'язати ЖЕК №4 укласти з
ним договір про участь у витратах по
утриманню належного йому майна та
відкрити на його ім'я окремий особовий
рахунок.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 09
квітня 2014 року позов задоволено
частково. Вселено ОСОБА_3 в спірну
квартиру та відповідно встановлено
порядок користування.

Виділено в користування ОСОБА_3 житлову
кімнату, позначену на технічному
паспорті цифрою « 6» площею 11,7 кв.м,
ОСОБА_1, ОСОБА_2 житлову кімнату,
позначену на технічному паспорті « 7»
площею 17,4 кв.м.

Залишено у спільному користуванні
ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2 коридор « 1»
площею 8,3 кв.м, кухню « 5» площею 8,5 кв.м,
туалет « 4» площею 1,0 кв.м., ванну кімнату
«З» площею 3,2 кв.м, комора « 2» площею 0,5
кв.м. У решті позовних вимог -
відмовлено.

У своїй апеляційній скарзі відповідачі
просять рішення суду в частині
задоволення позовних вимог скасувати в
зв'язку з порушенням судом норм
матеріального права та ухвалити нове,
яким відмовити в задоволенні позову
про вселення та встановлення порядку
користування квартирою.

Апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності
є непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні. Особа може
бути позбавлена права власності або
обмежена у його здійсненні лише у
випадках і в порядку, встановлених
законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Судом першої інстанції встановлено, що
22 листопада 2000 року ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 отримали свідоцтво про право
власності на житло, а саме квартиру, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. У
свідоцтві про право власності на житло
не зазначені частки співвласників
майна. З технічного паспорту на
квартиру АДРЕСА_1 вбачається, що вона
складається з: житлової кімнати « 6»
площею 11,7 кв.м, житлової кімнати « 7»
площею 17,4 кв.м, коридору « 1» площею 8,3
кв.м, кухні « 5» площею 8,5 кв.м, туалету «
4» площею 1,0 кв.м., ванної кімнати «З»
площею 3,2 кв.м, комори « 2» площею 0,5 кв.м.

За ст. 355 ЦК України майно, що є у
власності двох або більше осіб
(співвласників), належить їм на праві
спільної власності (спільне майно).
Майно може належати особам на праві
спільної часткової або на праві
спільної сумісної власності. Право
спільної власності виникає з підстав,
не заборонених законом. Спільна
власність вважається частковою, якщо
договором або законом не встановлена
спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ст. 356 ЦК України
власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю. Суб'єктами права спільної
часткової власності можуть бути
фізичні особи, юридичні особи, держава,
територіальні громади.

Відповідно до положень ст. 357 ЦК України
частки у праві спільної часткової
власності вважаються рівними, якщо
інше не встановлено за домовленістю
співвласників або законом.

Згідно ст. 358 ЦК України право спільної
часткової власності здійснюється
співвласниками за їхньою згодою.
Співвласники можуть домовитися про
порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач є
одним із власників квартири, частки у
праві спільної власності є рівними,
оскільки з пояснень сторін
встановлено, що при отриманні
свідоцтва про право власності на
квартиру будь-яких домовленостей щодо
іншого розміру часток у праві спільної
власності не існувало та не
погоджувалось сторонами, а тому вважав,
що передача в користування позивачу
даної кімнати не призведе до суттєвого
порушення прав відповідачів, як
співвласників квартири, оскільки
відхилення від розміру частки в жилій
площі є не значним, позивач просив
виділити йому саме дану кімнату у
відокремлене користування. Іншу
житлову кімнату залишено в
користуванні відповідачів, місця
загального користування - у спільному
користуванні сторін.

З такими висновками повністю
погодитись не можна.

Згідно роз'яснень, викладених у п.14
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 22.12.1995 року "Про судову
практику у справах за позовами про
захист права приватної власності",
квартира, яка є спільною сумісною чи
спільною частковою власністю, на
вимогу учасника (учасників) цієї
власності підлягає поділу в натурі,
якщо можливо виділити сторонам
ізольовані жилі та інші приміщення з
самостійними виходами, які можуть
використовуватися як окремі квартири
або які можна переобладнати в такі
квартири. У протилежному випадку може
бути встановлено порядок користування
приміщеннями квартири, якщо про це
заявлено позов.

У даному випадку позивач не ставив
вимогу про поділ квартири в натурі,
тому місцевий суд правильно вселив
позивача в квартиру.

Встановлюючи порядок користування
спірною квартирою місцевий суд не
врахував наступне.

Відповідно до п.16 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про деякі
питання, що виникли у практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» № 2 від 12 квітня 1985 року у силу
ст. 104 ЖК України суд вправі
задовольнити вимоги члена сім'ї
наймача про поділ жилого приміщення,
якщо жилу площу, що припадає на нього
(або з урахуванням укладеної угоди про
порядок користування жилим
приміщенням), може бути виділено у
вигляді ізольованого приміщення, яке
складається з однієї або кількох
кімнат, розмір якого не менше
встановленого для надання одній особі.
При поділі жилого приміщення за
вимогою члена сім'ї наймача йому може
бути виділено ізольоване жиле
приміщення розміром меншим за жилу
площу, що припадає на нього. Однак поділ
не може бути допущений, коли це
призведе до штучного погіршення
житлових умов позивача і викличе
необхідність постановки його на облік,
як такого, що потребує поліпшення
житлових умов.

Ст. 50 ЖК України при наданні жилих
приміщень не допускається заселення
однієї кімнати особами різної статі,
старшими за дев'ять років, крім
подружжя.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
житловий конфлікт сторін підлягає
вирішенню шляхом встановлення порядку
користування спірним житловим
приміщенням, яке складається з
житлової кімнати « 6» площею 11,7 кв.м,
житлової кімнати « 7» площею 17,4 кв.м,
коридору « 1» площею 8,3 кв.м, кухні « 5»
площею 8,5 кв.м, туалету « 4» площею 1,0
кв.м., ванної кімнати «З» площею 3,2 кв.м,
комори « 2» площею 0,5 кв.м доцільніше
виділити позивачу ОСОБА_3 житлову
кімнату, позначену на технічному
паспорті цифрою « 6» площею 11,7 кв.м,
ОСОБА_1, ОСОБА_2 житлову кімнату,
позначену на технічному паспорті « 7»
площею 17,4 кв.м. Залишено у спільному
користуванні ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2
коридор « 1» площею 8,3 кв.м, кухню « 5»
площею 8,5 кв.м, туалет « 4» площею 1,0 кв.м.,
ванну кімнату «З» площею 3,2 кв.м, комора
« 2» площею 0,5 кв.м. при місцевий суд не
врахував, що при цьому житлові права
відповідачів будуть погіршені,
оскільки відповідачам припадає менші
долі в спірній квартирі.

При цьому не враховано, що порядок
користування спірної квартирою у
сторін не склався, оскільки позивач
тривалий час в спірній квартирі не
проживав та законодавство не допускає
заселення однієї кімнати особами
різної статі, старшими за дев'ять років,
крім подружжя, яким є відповідачі.

З урахуванням наведеного, рішення суду
першої інстанції необхідно скасувати в
частині встановлено порядок
користування спірною квартирою,
оскільки в цій частині ухвалено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права та ухвалити нове
про відмову в задоволенні позовних
вимог в цій частині.

Керуючись ст.ст. 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 -
задоволити частково.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 09
квітня 2014 року скасувати в частині
встановлено порядок користування
спірною квартирою та ухвалити нове
рішення про відмову в задоволені
позову.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: