У Х В А Л А

іменем україни

04 червня 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Колодійчука В.М.,

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
визнання договору купівлі-продажу
житлового будинку укладеним та
визнання права власності на житловий
будинок; за зустрічним позовом ОСОБА_4
до ОСОБА_3, ОСОБА_5, територіальної
громади м. Нікополя Дніпропетровської
області, треті особи - комунальне
підприємство «Нікопольське міське
бюро технічної інвентаризації»,
приватний нотаріус Нікопольського
міського нотаріального округу
Дніпропетровської області ОСОБА_6, про
визнання договору купівлі-продажу
житлового будинку недійсним, визнання
права власності на житловий будинок за
заповітом, витребування будинку із
чужого незаконного володіння за
касаційною скаргою скаргу
представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7 - на
рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 12 грудня
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2008 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що 05 вересня 1998 року за 5 тис. грн.
придбав у ОСОБА_8 житловий будинок
АДРЕСА_1, при цьому сторони домовились
нотаріально оформити договір
купівлі-продажу через рік. Проте вона
ухилилась від нотаріального
посвідчення договору, а ІНФОРМАЦІЯ_1
померла. Єдиним її спадкоємцем є
ОСОБА_4, яка свої спадкові права
належним чином не оформила.
Посилаючись на те, що сторонами
договору купівлі-продажу були
досягнуті усі істотні умови, але
продавець ухилився від нотаріального
посвідчення, позивач просив визнати
договір купівлі-продажу житлового
будинку дійсним.

У травні 2009 року ОСОБА_4 звернулася до
суду із зустрічним позовом,
посилаючись на те, що на підставі
заочного рішення Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 30 грудня 2008 року, яким
договір купівлі-продажу житлового
будинку АДРЕСА_1 від 05 вересня 1998 року
визнано дійсним, а право власності на
нього визнано за ОСОБА_3, він 23 лютого 2009
року продав цей будинок ОСОБА_5 за 50 тис.
грн. Ураховуючи те, що вказане заочне
рішення в подальшому було скасовано,
позивачка просила визнати договір
купівлі-продажу житлового будинку від
23 лютого 2009 року недійсним, визнати за
нею право власності на зазначений
житловий будинок в порядку спадкування
за заповітом її матері, ОСОБА_8, та
витребувати його від ОСОБА_5

Рішенням Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 30 липня 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 50
тис. грн. У задоволенні позову ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про визнання договору
купівлі-продажу житлового будинку
недійсним, визнання права власності
цей будинок в порядку спадкування за
заповітом відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 12 грудня
2013 року рішення місцевого суду у
частині відмови у задоволенні
зустрічного позову скасовано. Позов
ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано
договір купівлі-продажу житлового
будинку АДРЕСА_1, укладений 23 лютого 2008
року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, недійсним. В
іншій частині зустрічного позову
відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5
- ОСОБА_7 - просить скасувати рішення
апеляційного суду, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, й залишити
рішення суду першої інстанції в силі.

Рішення апеляційного суду в частині
вирішення позову ОСОБА_3 не оскаржено, а
тому в касаційному порядку не
переглядається (ст. 335 ЦПК України).

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із
того, що підстав для визнання договору
купівлі-продажу житлового будинку
недійсним немає, ОСОБА_5 є
добросовісним набувачем, а тому
відсутні підстави для витребування
цього будинку із чужого незаконного
володіння.

Скасовуючи рішення районного суду у
цій частині та частково задовольняючи
позов ОСОБА_4, апеляційний суд виходив
із того, що договір купівлі-продажу
житлового будинку підлягає визнанню
недійсним, оскільки ОСОБА_5 не є
добросовісним набувачем, а майно
вибуло із володіння позивачки не з її
волі.

Проте з такими висновками апеляційного
суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 05 вересня 1998
року ОСОБА_3 уклав із ОСОБА_8 договір
купівлі-продажу житлового будинку
АДРЕСА_1, проте сторони ухилились від
його нотаріального посвідчення.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 померла. Єдиним
спадкоємцем за заповітом після її
смерті є її дочка - ОСОБА_4

23 лютого 2009 року ОСОБА_3, на підставі
заочного рішення Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 05 січня 2009 року, продав
зазначений житловий будинок ОСОБА_5

Пред'являючи позов про визнання цього
договору купівлі-продажу недійсним,
ОСОБА_4 посилалась на те, що судове
рішення про визнання за ОСОБА_3 права
власності на спірний житловий будинок
скасовано, а тому він не мав права
відчужувати цей будинок, а вона є
спадкоємцем, яка прийняла спадщину.

У п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» судам роз'яснено, що
правочин може бути визнаний недійсним
лише з підстав, визначених законом, та
із застосуванням наслідків
недійсності, передбачених законом.

Апеляційний суд дійшов до передчасного
висновку про наявність достатніх
підстав для визнання договору
купівлі-продажу житлового будинку від
23 лютого 2009 року недійсним, оскільки у
порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України
взагалі не встановив та не навів жодної
визначеної ЦК України для цього
підстави.

Крім того, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК
України якщо майно за відплатним
договором придбане в особи, яка не мала
права його відчужувати, про що набувач
не знав і не міг знати (добросовісний
набувач), власник має право витребувати
це майно від набувача лише у разі, якщо
майно вибуло з володіння власника або
особи, якій він передав майно у
володіння, не з їхньої волі іншим
шляхом.

З аналізу зазначеної норми права
вбачається, що вона не визначає підстав
недійсності договорів купівлі-продажу,
а стосується лише можливості
витребування майна від
недобросовісного набувача.

При цьому заявити такий позов може лише
власник спірного майна, який довів
право на позов (ст. 388 ЦК України).

Суд апеляційної інстанції зазначеного
не врахував та вказав лише на ч. 2 ст. 548
ЦК УРСР (вказавши при цьому ч. 3 цієї
статті), яка регламентує, що прийнята
спадщина визнається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття
спадщини, проте для наявності права на
такий позов необхідно довести вчинення
дій щодо прийняття спадщини (ст. 549 ЦК
УРСР) і лише після цього застосовувати
ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР. У рішенні
апеляційного суду відсутні посилання
на дії, які вчинила ОСОБА_4, для
прийняття спадщини, що не дає суду
апеляційної інстанції можливості
визначитись із тим, чи має вона право на
пред'явлення позову.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судом апеляційної
інстанції не встановлені, рішення
апеляційного суду не відповідає
вимогам ст. ст. 212, 213 ЦПК України щодо
оцінки доказів та законності й
обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для його
скасування.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 -
ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 12 грудня
2013 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська