У Х В А Л А

і м е н е м у к р а ї н и

14 травня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Штелик
С.П.,

суддів: Коротуна В.М.,
Попович О.В.,

Маляренка А.В.,
Ступак О.В.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом Першого заступника
прокурора м. Харкова в інтересах
малолітніх ОСОБА_1 та ОСОБА_2, законними
представниками яких є ОСОБА_3, ОСОБА_4,
до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа
Управління служб у справах дітей
Департаменту праці та соціальної
політики Харківської міської ради, про
виселення та примусове вселення до
житлового приміщення за касаційною
скаргою ОСОБА_7, який діє від імені
ОСОБА_3 як законного представника
малолітніх ОСОБА_1 та ОСОБА_2, на рішення
апеляційного суду Харківської області
від

26 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року Перший заступник
прокурора м. Харкова звернувся до суду
з указаним позовом в інтересах
малолітніх ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
посилаючись на те, що їх батько ОСОБА_3 є
власником квартири АДРЕСА_1, проте
через те, що у цій квартирі без правових
підстав проживають інші особи, діти не
мають можливості користуватись жилим
приміщенням. Прокурор просив виселити
з квартири ОСОБА_6, ОСОБА_5 та інших осіб,
які проживають разом з ними, та вселити
у квартиру дітей разом із батьками.

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Харкова від 06 серпня

2013 року позов задоволено частково.
Виселено із квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_6 та
ОСОБА_5 Вселено у квартиру малолітніх
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та їхніх батьків.
Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 26 листопада

2013 року рішення суду першої інстанції
скасовано, ухвалено нове рішення, яким
у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, який діє
від імені ОСОБА_3 як законного
представника малолітніх ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, ставить питання про скасування
рішення апеляційного суду та
залишення в силі рішення суду першої
інстанції, мотивуючи свою вимогу
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника прокуратури, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, касаційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК
України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального чи порушення
норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив із
того, що на підставі свідоцтва про
право власності батько малолітніх,
ОСОБА_3 з 02 листопада 2012 року є належним
власником квартири АДРЕСА_1, діти
зареєстровані у квартирі з 20 березня 2013
року, проте діти разом із батьками
позбавлені можливості вселитись та
користуватись квартирою, оскільки в
ній без законних на це підстав проживає
ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про відмову в задоволенні позову,
апеляційний суд зазначив, що позов
прокурора заявлено в інтересах дітей,
які не є власниками квартири, не
проживали у цій квартирі, не
користувались нею, тому посилання на
порушення прав дітей є припущенням.
Крім того, апеляційний суд вказав, що
прилюдні торги з реалізації спірної
квартири та свідоцтво про право
власності на кваритру були скасовані
рішенням апеляційного суду
Харківської області від 21 серпня 2013
року, отже ОСОБА_3 не є належним
власником квартири.

Проте з такими висновками апеляційного
суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судом встановлено, що на підставі
виконавчого напису нотаріуса,
вчиненого 23 березня 2012 року приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу було звернуто
стягнення на спірну квартиру, що
належала на праві власності ОСОБА_5

Постановою державного виконавця
Дзержинського ВДВС Харківського
міського управління юстиції від 09
квітня 2012 року відкрито виконавче
провадження з примусового виконання
напису № 791 від

23 березня 2010 року та накладено арешт на
предмет іпотеки - квартиру

АДРЕСА_1, яке належить ОСОБА_5

25 жовтня 2012 року відбулися прилюдні
торги з реалізації арештованого
нерухомого майна, а саме квартири
АДРЕСА_1, переможцем яких став ОСОБА_3,
тобто батько та законний представник
малолітніх ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 18 грудня 2013 року скасовано
рішення апеляційного суду Харківської
області від 21 серпня 2013 року та
залишено в силі рішення Дзержинського
районного суду м. Харкова від 02 липня 2013
року про відмову в задоволенні позову
ОСОБА_5 до Дзержинського відділу
державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції, Харківської філії приватного
підприємства «Спеціалізоване
підприємство Юстиція» про визнання
прилюдних торгів недійсними. Отже,
судом встановлено, що ОСОБА_3 є належним
власником спірної квартири.

Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405
ЦК України право члена сім'ї власника
будинку, який не є його співвласником,
на користування цим будинком
обумовлено наявністю сімейних
відносин із власником і спільним із ним
проживанням у цьому будинку.

До членів сім'ї власника будинку
(квартири) належать особи, зазначені в
частині другій статті 64 цього Кодексу,
зокрема малолітні діти.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України,
місцем проживання фізичної особи, яка
не досягла десяти років, є місце
проживання її батьків (усиновлювачів)
або одного з них, з ким вона проживає,
опікуна або місцезнаходження
навчального закладу чи закладу охорони
здоров'я, в якому вона проживає.

За змістом ст. 176 СК України батьки
зобов'язані передати у користування
дитини майно, яке має забезпечити її
виховання та розвиток та права батьків
та дітей на користування житлом, яке є
власністю когось із них,
встановлюються законом.

Таким чином, посилання апеляційного
суду на те, що права та інтереси дітей,
які не є власниками квартири, оскільки
належним власником квартири є їхній
батько, не порушені, є безпідставними,
оскільки діти користуються житлом
нарівні із батьками та мають на це
житло рівні із батьками права.

Крім того, батько малолітніх дітей є
належним власником спірної квартири,
оскільки залишено в силі рішення
Дзержинського районного суду м.
Харкова від 02 липня 2013 року про відмову
у задоволенні позову ОСОБА_5 до
Дзержинського відділу державної
виконавчої служби Харківського
міського управління юстиції,
Харківської філії приватного
підприємства «Спеціалізоване
підприємство Юстиція», про визнання
прилюдних торгів недійсними.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України,
установивши, що апеляційним судом
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7, який діє від
імені ОСОБА_3 як законного представника
малолітніх ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
задовольнити.

Рішення апеляційного суду Харківської
області від

26 листопада 2013 року скасувати.

Рішення Дзержинського районного суду
м. Харкова від 06 серпня

2013 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.П.
Штелик

Судді:
В.М.
Коротун

А.В. Маляренко

О.В. Попович

О.В. Ступак