ЗОЛОЧІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ
Справа № 622/391/13-ц р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2014 року
смт. Золочів

Золочівський районний суд
Харківської області в складі:

головуючого судді Юхименко
О.М.,

при секретарі
Поповій В.М.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання недійсною угоди
позики грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з
вищезазначеним позовом в якому просить
суд визнати не дійсною угоду про
отримання ним грошової позики в
розмірі 50 000 грн. від ОСОБА_2 згідно його
розписки від 01.03.2011 року.

В обґрунтування позовних вимог
позивач вказав, що в жовтні 2010 року
ОСОБА_2 запевнивши його, що він офіційно
займається підприємницькою діяльністю
по закупівлі та продажу
сільськогосподарської продукції, у
тому числі і на території РФ,
запропонував позивачу посаду
експедитора. Позивач погодився на його
пропозицію.01.03.2011 року о 21.30 годині
ОСОБА_1 прибув до його власного будинку,
розташованому по АДРЕСА_1, для
обговорення питання щодо закупівлі
столового буряка. Визначившись у цих
питаннях ОСОБА_2 вручив позивачу 50 000
грн. для здійснення закупки продукції,
950 грн. для особистих потреб та 3 000
карбованців РФ на його витрати під час
доставки продукції на територію Росії
до місця призначення. Під час отримання
вказаних коштівОСОБА_2 в присутності
своєї дружини ОСОБА_3 став вимагати від
позивача розписку про отримання
вказаних коштів. При цьому відповідач
запевнив, що у разі виконання їх
домовленості, виконання його доручень
та взятих ним зобов'язань, витрати
коштів за призначенням, вказана
розписка в подальшому не матиме ніяких
наслідків, а за виконану роботу він
отримає винагороду. Надаючи таку
розписку, будучи введеним в оману
ОСОБА_2, він не розумів її дійсного
значення та можливих наслідків і
помилявся щодо обставин, які мають
істотне значення щодо прав та
обов'язків сторін, у тому числі що
ОСОБА_2 може використовуючи вказану
розписку, не зважаючи на їхню
домовленість щодо співпраці по
закупівлі та продажу
сільгосппродукції може при будь яких
обставинах у подальшому вимагати від
нього повернути йому 50 000 грн. Так як
надані йому ОСОБА_2 для закупівлі
продукції кошти в розмірі 50 000 грн. були
використані, він по телефону
проінформував останнього. В м. Самара
на плодоовочевій базі, де клієнт, який
очікував вантаж, посилаючись на
неякісну продукцію та завищену на його
думку вартість, відмовився купувати
її. Проінформувавши про названі
обставини ОСОБА_2 він отримав від нього
вказівку вжити будь яких заходів по
реалізації продукції погрожуючи
фізичною розправою. Таким чином,
незважаючи на добросовісно виконану з
його боку роботу, ОСОБА_2 категорично
відмовляється від оплати йому коштів в
розмірі 4 480 грн., у зв'язку з чим на
теперішній час має перед ним
заборгованість. Більше того,
скориставшись наданою розпискою
безпідставно став вимагати від нього
повернення йому коштів у розмірі 50 000
грн. та інші витрати, яких в дійсності
він не має, у зв'язку з чим вимушений
звернутися до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивач
повністю підтримав позовні вимоги та
просив їх задовольнити.

Відповідач проти задоволення
позовних вимог заперечував та просив
відмовити в їх задоволенні вважаючи їх
безпідставними та необґрунтованими.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у праві, дослідивши письмові
докази по справі, суд прийшов до
висновку, що позовні вимоги є
недоведеними та безпідставними, а тому
позов задоволенню не підлягають.

Судом встановлено, що 01.03.2011 року
позивачем ОСОБА_1 була написана
розписка про те, що він взяв грошові
кошти у ОСОБА_2 в сумі 50 000 грн., гроші
зобов'язався повернути 07 березня 2011
року, грошові кошти взяв для особистих
потреб, відповідає за них всім майном.

Відповідно до вимог ст.. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участі у справі
виникає спір. Доказування не може
ґрунтування на припущеннях.

В обґрунтування своїх позовних вимог
ОСОБА_1 посилається на те, що розписка
про зобов'язання повернути гроші в сумі
50 000 грн. була написана ним під примусом
та шляхом введення його в оману.

Разом з тим,в судовому засіданні
позивач не надав суду жодних доказів на
підтвердження вказаних обставин, а
тому ці обставини суд визнає не
доведеними.

Відповідно до вимог ст.. 1046 ЦК України
за договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того є роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Ст.. 1047 ЦК України встановлено, що
договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менше як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа, - незалежно від суми. На
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Як слідує з оглянутої в судовому
засіданні розписки від 01.03.2011 року в ній
є відомості про позичальника та про
передачу грошових коштів, що свідчить
про наявність необхідних ознак та умов
договору позики і, як наслідок, про
наявність самого договору позики. За
таких обставин, посилання позивача на
факт не укладення договору позики є
хибними та суд їх до уваги не приймає.

Не заслуговують на увагу і посилання
позивача на те, що укладений між
сторонами договір є удаваним.

Відповідно до ст.. 235 ЦК України
удаваним є правочин, який вчинено
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили.
Якщо буде встановлено, що правочин був
вчинений сторонами для приховання
іншого правочину, який вони насправді
вчинили, відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

Посилаючись на удаваність договору
позики позивач в судовому засіданні не
зазначив того, для приховання якого
саме іншого правочину був вчинений
оспорюваний ними договір.

Керуючись ст.. ст..
10,11,60,88,209,212,214,215,218,223,292,294 ЦПК України,
ст.. ст.. 235,1046,1047 ЦК України,суд-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути
оскаржене до апеляційного суду
Харківської області через
Золочівський районний суд Харківської
області шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя- Юхименко О. М.