Номер провадження: 22-ц/785/4139/14
Номер справи місцевого суду: 522/627/13
Головуючий у першій інстанції Свячена
Доповідач Мартинова К. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2014 року
м.
Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Мартинової К.П.,

суддів - Кравця Л.І., Оверіної О.В.,

за участю секретаря - Счастлівцевої
Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Автомобільне
підприємство С.Т.Р. Україна» до ОСОБА_3
про стягнення збитків за апеляційною
скаргою ОСОБА_3, подану через
представника ОСОБА_4 на заочне рішення
Приморського районного суду м.Одеси
від 21 серпня 2013 року,

ВСТАНОВИЛА :

У лютому 2013 року ТОВ «Автомобільне
підприємство С.Т.Р. Україна» звернулось
до суду з позовом до ОСОБА_3 про
стягнення збитків у розмірі 96750 грн.

Позивач посилався на те, що 20 липня 2009
року між ТОВ «Автомобільне
підприємство С.Т.Р. Україна» та
відповідачкою був укладений договір
купівлі-продажу транспортного засобу
№ КП 003/2009 легкового автомобіля марки
«Dacia Logan» 2005 року випуску, загальною
вартістю у розмірі 12 960, 00 грн.

Відповідно до умов вищевказаного
договору 24 липня 2009 року легковий
автомобіль був переданий ОСОБА_3.

У свою чергу відповідачка згідно умов
договору оплатила передоплату у
розмірі 30 % вартості товару в сумі 3 888
грн..

Рішенням Біляївського районного суду
Одеської області від 09 листопада 2010
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
01.02.2011 року, договір купівлі-продажу
транспортного засобу № КП 003/2009 був
розірваний, а право власності на
легковий автомобіль марки «Dacia Logan» 2005
року випуску визнано за ТОВ
«Автомобільне підприємство С.Т.Р.
Україна».

29 квітня 2011 року ОСОБА_3 передала
автомобіль представнику ТОВ
«Автомобільне підприємство С.Т.Р.
Україна».

Позивач вказує, що з 24 липня 2009 року по 29
квітня 2011 рік автомобіль знаходився у
незаконному володінні та перебуванні
відповідачки, що спричинило позивачу
відповідні збитки у вигляді упущеної
вигоди в розмірі 96 750, 00 грн.

Заочним рішенням
Приморського районного суду м.Одеси
від 21 серпня 2013 року позовні вимоги ТОВ
«Автомобільне підприємство С.Т.Р.
Україна» до ОСОБА_3 про стягнення
збитків задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ
«Автомобільне підприємство С.Т.Р.
Україна» збитки в розмірі 96 750 грн. та
судові витрати по сплаті судового
збору у розмірі 967 грн.

Ухвалою Приморського районного суду м.
Одеси від 03 лютого 2014 року відмовлено в
задоволенні заяви представника ОСОБА_3
про перегляд заочного рішення від 21
серпня 2013 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
просить заочне рішення суду скасувати,
тому що воно ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову ТОВ «Автомобільне
підприємство С.Т.Р. Україна» відмовити
повністю.

Справа в суді апеляційної
інстанції розглянута на підставі ч. 2
ст. 305 ЦПК України у відсутності
позивача. ТОВ «Автомобільне
підприємство С.Т.Р. Україна», також його
керівник ОСОБА_5 були повідомлені
належним чином про час та місце
судового розгляду, що підтверджується
розписками про отримання судових
повісток про виклик, котрі знаходяться
в матеріалах справи. В суді апеляційної
інстанції справа призначалася до
розгляду тричі. На останнє судове
засідання в суді апеляційної інстанції
позивач був повідомлений завчасно 19
травня та 20 травня 2014 року отримані
судові повістки про виклик, що
підтверджується повідомленнями
Укрпошти про вручення поштових
відправлень.

Заслухавши суддю-доповідача,
доводи апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи, законність і
обґрунтованість заочного рішення суду
в межах доводів апеляційної скарги і
заявлених вимог колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції посилався на те, що
відповідачка зберігала, володіла та
користувалася автомобілем в період с
24.07.2009 року по 29.04.2011 року без достатніх
правових підстав, тому відповідно до
ст.ст. 1212, 1214 ЦК України повинна
сплатити збитки підприємству.

Однак, колегія суддів не погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції, оскільки вони не
відповідають обставинам справи та
судом неправильно застосовано норми
матеріального та процесуального права,
що, відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України, є підставами для скасування
рішення суду першої інстанції з
ухваленням нового рішення.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог та на підставі наданих
сторонами доказів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
ЦПК. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об"єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено і сторонами не
заперечується, що 20.07.2009 року позивач / в
особі Одеської філії/ та відповідач
уклали договір купівлі-продажу
транспортного засобу №КП 003/2009
легкового автомобіля марки «Dacia Logan» 2005
року випуску. Актом приймання-передачі
майна транспортний засіб передано
покупцю 24.07.2009 року.

Відповідно до п. 4.1 договору
купівлі-продажу після підписання акту
приймання-передачі право власності на
вказаний автомобіль перейшло до
ОСОБА_3, що також підтверджується
свідоцтвом про реєстрацію
транспортного засобу, виданого на ім»я
відповідачки.

Рішенням Біляївського районного суду
Одеської області від 09 листопада 2010
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
01.02.2011 року, договір купівлі-продажу
транспортного засобу № КП 003/2009 був
розірваний, а право власності на
легковий автомобіль марки «Dacia Logan» 2005
року випуску визнано за ТОВ
«Автомобільне підприємство С.Т.Р.
Україна».

Актом приймання -передачі майна від 29
квітня 2011 року автомобіль марки «Dacia
Logan» 2005 року випуску ОСОБА_3 передала
ТОВ «Автомобільне підприємство С.Т.Р.
Україна».

Посилаючись на те, що за період з 24.07.2009
року по 29.04.2011 року автомобіль
перебував у володінні та користуванні
відповідачки без достатньої правової
підстави, в зв»язку з чим позивач не міг
використовувати своє майно в інтересах
підприємства, позивач просив стягнути
з відповідачки понесені збитки у
розмірі 96750 грн. / за 645 днів по 150 грн. в
день/, виходячи з ціни, яку б отримав
передавши цей автомобіль в оренду
контрагенту.

В обґрунтування позовних вимог позивач
і суд при ухваленні рішення посилалися
на ст.ст. 22, 319 ч. 1, 2, 320 ч. 1, 386 ч. 3, 1212, 1214 ЦК
України.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа,
яка завдала збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування. Збитками,
зокрема, є доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушено /упущена вигода/. Збитки
відшкодовуються у повному обсязі, якщо
договором або законом не передбачено
відшкодування у меншому або більшому
розмірі.

Стаття 319 ЦК України, зокрема частини
перша та друга визначають право
власника володіти, користуватися,
розпоряджатися своїм майном на власний
розсуд та вчиняти щодо свого майна
будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 320 ЦК України
власник має право використовувати своє
майно для здійснення підприємницької
діяльності.

Згідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка
набула майно або зберегла його у себе
за рахунок іншої особи /потерпілого/
без достатньої правової підстави
/безпідставно набуте майно/,
зобов»язана повернути потерпілому це
майно.

Дія статті 1212 ЦК України
застосовується після скасування
підстав набуття.

Статтею 1214 ЦК України передбачено, що
особа, яка набула майно або зберегла
його у себе без достатньої правової
підстави, зобов»язана відшкодувати всі
доходи, які вона одержала або могла б
одержати від цього майна з часу, коли ця
особа дізналася або могла дізнатися
про володіння цим майном без
достатньої правової підстави.

Правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним, ст. 204 ЦК України.

Нормами частин 2,3,4 ст. 653 ЦК України
встановлено, що у разі розірвання
договору зобов»язання сторін
припиняються. Якщо договір змінюється
або розривається у судовому порядку
зобов»язання змінюється або
припиняється з моменту набрання
рішенням суду про зміну або розірвання
договору законної сили. Сторони не
мають права вимагати повернення того,
що було виконане ними за зобов»язанням
до моменту зміни або розірвання
договору, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 695 ЦК України якщо
покупець не здійснив у встановлений
договором строк чергового платежу за
проданий з розстроченням платежу і
переданий йому товар, продавець має
право відмовитися від договору і
вимагати повернення проданого товару.

Встановлено, що між сторонами був
укладений договорі купівлі-продажу
автомобіля з розстроченням сплати
вартості автомобіля. ОСОБА_3 24.07.2009 року
отримала автомобіль, сплатила
первісний внесок у розмірі 3888 грн.,
решту не сплатила. За позовом ТОВ
«Автомобільне підприємство С.Т.Р.
Україна» рішенням Біляївського
районного суду Одеської області від
09.11.2010 року, яке набрало чинності 01.02.2011
року, договір купівлі-продажу
автомобіля від 20.07.2009 року розірвано та
визнано право власності на цей
автомобіль за позивачем.

Тобто підстави набуття відповідачкою
права власності на автомобіль
скасовані судовим рішенням, яке
набрало чинності 01.02.2011 року.

Встановлене свідчить про те, що в
період з 24.07.2009 року по 01.02.2011 року
ОСОБА_3 зберігала, володіла,
користувалася спірним автомобілем на
законних підставах.

Посилання позивача на те, що доказом
неотримання підприємством прибутків з
вини ОСОБА_3 в результаті того, що
підприємство не могло використовувати
спірний автомобіль згідно Наказу № А-001
від 15.01.2009 року, який передбачав
передачу цього автомобіля в оренду,
підготовку договору оренди, здійснення
пошуку потенційних орендарів, не може
бути підставою для задоволення позову
на підставі ст. 1212 та ст. 1214 ЦК України.
Вказаний наказ свідчив про наміри
підприємства щодо використання
автомобіля як предмета оренди та був
спрямований для виконання Одеській
філії позивача. Однак, зазначений наказ
філією не виконувався, наказів та
розпоряджень в межах своїх статутних
повноважень керівник філії не приймав.
Як пояснив допитаний в якості свідка в
суді апеляційної інстанції за
клопотанням відповідачки колишній
директор Одеської філії ОСОБА_6, який
працював на той час керівником цієї
філії, наказ № А-001 від 15.01.2009 року не
існував, він як керівник його не
отримував та не виконував.

Як встановлено, право власності на
спірний автомобіль перейшло до
відповідачки 24.07.2009 року внаслідок його
відчуження за договором
купівлі-продажу, після чого у позивача
припинилися права володіння,
користування та розпорядження цим
автомобілем. Після укладення договору
купівлі-продажу автомобіля у позивача
припинився намір здавати автомобіль в
оренду.

При встановлених обставинах,
розглянувши справу відповідно до вимог
ст. 11 ЦПК України в межах заявлених
вимог та на підставі наданих сторонами
доказів, колегія суддів прийшла до
висновку про відмову в задоволенні
заявленого позову за недоведеністю та
безпідставністю, оскільки відсутні
підстави, передбачені статтями 1212 та 1214
ЦК України, для його задоволення.

З інших підстав позов не заявлявся та
не був предметом судового розгляду.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 305, 307, 309 ч. 1 п.п.
3,4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану
через представника ОСОБА_4,
задовольнити частково.

Заочне рішення Приморського районного
суду м.Одеси від 21 серпня 2013 року
скасувати, ухвалити нове рішення.

Відмовити в задоволенні позову
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Автомобільне
підприємство С.Т.Р. Україна» до ОСОБА_3
про стягнення збитків.

Рішення суду набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з
дня набрання ним законної сили.

Головуючий
К.П.
Мартинова

Судді
Ю.І.
Кравець

О.В.
Оверіна