22-ц/772/1237/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Вохмінова О. С.Категорія: 47
Доповідач: Іванюк М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014р.м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області у складі :
головуючого - судді Іванюка М.В,
суддів Камзалова В.В. та Панасюка О.С,
при секретарі Руденко О.М, розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі
судових засідань апеляційного суду
Вінницької області апеляційну скаргу
ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського
суду від 04.03.2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 (третя особа без
самостійних вимог - служба у справах
дітей Вінницької міської ради) про
визначення місця проживання дитини і
за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2
(третя особа без самостійних вимог -
служба у справах дітей Вінницької
міської ради) про визначення місця
проживання дитини, --

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2. в листопаді 2012р. звернувся
в суд з позовом до ОСОБА_3. про
розірвання шлюбу. Згодом доповнив
позов вимогою, згідно з якою просив
визначити місце проживання їх
малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Зазначив, що з жовтня 2009р. перебував в
шлюбі з відповідачкою. До своїх
сімейних обов'язків та обов'язків
матері вона ставилася недбало, більше
уваги приділяла собі, а не вихованню
сина, збереженню його здоров'я та
догляду за ним, внаслідок чого дитина
хворіла на простудні захворювання. У
зв'язку з цим стосунки сторін
погіршились, а 24 жовтня 2012р. ОСОБА_3.
забрала свої речі і, залишивши дитину,
покинула помешкання позивача. Вважаючи
себе спроможним надати сину належний
рівень розвитку оскільки він дбає про
нього, виховує його і має достатній
майновий дохід та належні
житлово-побутові умови, ОСОБА_2. просив
визначити місце проживання дитини з
ним.

В грудні 2012р. ОСОБА_3. звернулася в
суд з зустрічним позовом до ОСОБА_2, в
якому просила визначити місце
проживання дитини з нею.

Попереднє рішення Вінницького
міського суду від 25 лютого 2013р, яким
шлюб між сторонами розірвано і
визначено місце проживання дитини з
батьком ОСОБА_2, та ухвала апеляційного
суду Вінницької області від 16 травня
2013р, якою зазначене рішення від 25
лютого 2013р. залишено без змін, ухвалою
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 11 вересня 2013р. скасовані з
передачею справи на новий розгляд в
частині вирішення позовних вимог
сторін про визначення місця проживання
дитини (у частині вимог про розірвання
між сторонами шлюбу рішення суду
першої інстанції від 25 лютого 2013р. та
ухвала апеляційного суду від 16 травня
2013р. залишилися чинними).

Останнім рішенням Вінницького
міського суду від 04 березня 2014р. позов
ОСОБА_3. задоволено частково. Визначено
місце проживання дитини з нею у
АДРЕСА_1. При цьому суд відмовив у
задоволенні її вимоги про визначення
батькові дитини днів та годин для
побачень з сином. Цим же рішенням
відмовлено у задоволенні позову
ОСОБА_2. про визначення місця
проживання сина з ним.

ОСОБА_2. у своїй апеляційній
скарзі просить дане рішення скасувати
і ухвалити нове рішення, яким його
позов задовольнити, а в задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_3. відмовити.
Вважає, що визначаючи місце проживання
сина з нею, суд не врахував інтереси
дитини, не в достатній мірі з'ясував
обставини, що мають значення для
справи, порушив норми процесуального
права і невірно застосував норми
матеріального права.

В суді апеляційної інстанції
ОСОБА_2. та його представник ОСОБА_5.
підтримали апеляційну скаргу з
наведених у ній підстав.

ОСОБА_3. та її представник ОСОБА_6.
просять відхилити апеляційну скаргу як
безпідставну. Пояснили, що на даний час
ОСОБА_3. забезпечена роботою, має житло,
яке розташоване практично поруч з
помешканням колишнього чоловіка і
здатна забезпечити нормальні умови для
виховання і утримання сина.

Представник третьої особи - служби у
справах дітей Вінницької міської ради
БойкоМ.П. вважає, що у даному випадку
місце проживання дитини слід визначити
з батьком.

Вислухавши зазначених осіб,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах заявлених вимог,
заперечень і доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що вона
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи ОСОБА_2. у задоволенні
позову про визначення місця проживання
дитини з ним і задовольняючи вимогу
зустрічного позову ОСОБА_3. про
визначення місця проживання сина з нею,
суд першої інстанції виходив з
відсутності виняткових обставин, які
могли б бути підставою для розлучення
дитини з матір'ю, що відповідає п.6
Декларації прав дитини, прийнятої
20.11.1959р. Генеральною Асамблеєю ООН.

Однак колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції дійшов до висновку
про необхідність визначення місця
проживання дитини з ОСОБА_3. без
достатнього врахування усіх обставин,
які мають значення для справи. Так,
колегія суддів вважає, що наведене у
вказаній Декларації (яка, до речі, має
рекомендаційний характер) поняття
«розлучення дитини з матір'ю» не є
тотожним поняттю «визначення місця
проживання дитини». Адже в останньому
випадку не виключається спілкування
матері і дитини, особливо якщо
врахувати, що у теперішній час сторони
проживають у місті Вінниці практично
поруч.

При цьому колегія суддів погоджується
з доводами апеляційної скарги про те,
що у даному випадку мала б бути
застосована ч.1 ст.3 Конвенції про права
дитини від 20 листопада 1989р
(ратифікована 27 лютого 1991р. і набрала
чинності на території України 27
вересня 1991р). У даній нормі вказаної
Конвенції визначено, що в усіх діях
щодо дітей, незалежно від того,
здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питанням соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини. Згідно
ст.3 Конвенції держави-учасниці
зобов'язуються забезпечити дитині
такий захист і піклування, які
необхідні їй для її благополуччя,
беручи до уваги права і обов'язки її
батьків, опікунів чи інших осіб, які
відповідають за неї за законом і з цією
метою вживають всіх відповідних
законодавчих і адміністративних
заходів. Відповідно до ст.9 вказаної
Конвенції держави-учасниці
забезпечують, щоб діти не розлучалася з
батьками всупереч їх бажанню за
винятком випадків, коли компетентні
органи згідно з судовим рішенням,
визначають відповідно до
застосовуваного закону і процедур, що
таке розлучення необхідне в
якнайкращих інтересах дитини.

Тобто, згідно ч.1 ст3 Конвенції про права
дитини та ч.ч.7,8 ст.7 СК України при
вирішенні будь-яких питань про дітей
суд повинен виходити з найкращого
забезпечення їх інтересів.

А згідно абз.2 ч.1 ст.161 СК України під час
вирішення спору щодо місця проживання
малолітньої дитини беруться до уваги
ставлення батьків до виконання своїх
батьківських обов'язків, особиста
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення.

Виконуючи вимогу ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 11 вересня 2013р. щодо перевірки
висновку органу опіки і піклування,
який вважає, що дитину слід залишити з
батьком, на предмет обгрунтованості й
повноти згідно ст.19 СК України та ст.212
ЦПК України, суд апеляційної інстанції,
вислухавши пояснення представника
служби у справах дітей Вінницької
міської ради БойкоМ.П, не знайшов
підстав для того, щоб вважати
неправильним цей висновок, який
міститься у томі 1 на а.с.238,239. Більше
того, у наступному висновку про
доцільність визначення місця
проживання малолітнього ОСОБА_4 з
батьком від 08.02.2014р. № 01-00-011-6263 (т.3 а.с.63)
зазначено, що ОСОБА_2. створив усі
необхідні умови для дитини і належним
чином піклується про неї. Зазначені
висноки відповідають обставинам даної
справи. Адже встановлено, що дитина
особисто прихильніша до батька, з яким
на даний час проживає, ніж до матері, в
присутності якої нервується. Дану
обставину визнала і ОСОБА_3. Враховуючи
вік хлопчика, якому виповнилося всього
чотири роки і який увесь час проживає з
батьком, його примусова передача
ОСОБА_3. буде пов'язана з психологічним
стресом. Це підтверджувала допитана в
суді першої інстанції спеціаліст в
галузі психології ОСОБА_8. Сама ОСОБА_3.
в судовому засіданні погоджувалася, що
у такому разі дана обставина може мати
місце. А це може нашкодити дитині. Адже
11.03.2014р. під час чергового огляду у
невролога у центрі матері та дитини
спеціалістом ОСОБА_9. у малолітнього
ОСОБА_4 встановлено наступний діагноз :
лагоневроз, заікання тоно-клонічної
форми та надано рекомендації щодо
лікування - обмеження психо-емоційних
навантажень та ситуацій, які сприяють
негативним емоціям та хвилюванням
дитини. Підтвердженням цього є
консультативний висновок, доданий до
апеляційної скарги ОСОБА_2 (т.3 а.с. 107).
Тому залишення дитини з батьком у вже
звичній та спокійній для неї
обстановці та оточенні є більш
прийнятним.

Колегія суддів погоджується з доводами
ОСОБА_3. та її представника, що
матеріально-побутові умови, які ОСОБА_2.
створив на достатньому рівні, не є
вирішальним фактором для вирішення
вказаної спору. Однак колегія суддів
також дійшла до переконання, що ОСОБА_2.
має зрілі життєві погляди і проявляє
серйозне ставлення до виконання своїх
батьківських обов'язків. У зв'язку з цим
перебування сина з ним у більшій мірі
сприятиме його вихованню, забезпеченню
його розумового, фізичного та
духовного розвитку. Саме дана
обставина має вирішальне значення для
вирішення вказаного спору. Адже, як
зазначалося вище, інтереси дитини
повинні мати переважне значення перед
особистими інтересами чи амбіціями її
батьків. При цьому колегія суддів
погоджується з доводами апеляційної
скарги, у якій наводиться практика
Європейського суду з прав людини,
відповідно до якої інтереси дитини
мають привеліювати перед особистими
інтересами її батьків.

Зазначене, безумовно, не виключає
участі матері у вихованні та утриманні
сина.

Згідно ст.309 ЦПК України наведене вище
дає підстави апеляційному суду для
скасування оскаржуваного рішення і
ухвалення нового рішення про
задоволення позовних вимог ОСОБА_2. і
для відмови ОСОБА_3. у задоволенні її
зустрічного позову.

На підставі наведеного і керуючись
ст.ст. 303, 304, 307ч.1 п.2, 309, 313, 314, 316, 317, 209, 218
ЦПК України, колегія суддів, --

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду від
04 березня 2014р. у даній справі скасувати.

ОСОБА_3 відмовити у задоволенні її
позову до ОСОБА_2 про визначення місця
проживання дитини з нею.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визначити місце проживання дитини -
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком - ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
121грн.80 коп. у відшкодування витрат по
сплаті судового збору при поданні
апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :