АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа №2220/4719/2012
Провадження №22-ц/792/125/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2014 року
м. Хмельницький

колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Хмельницької області в складі :

головуючого судді Баса
О.Г.,

суддів: Грох
Л.М.

Карпусь
С.А.

при секретарі
Чебан О.М.

з участю представників сторін,
розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу № 22ц-/792/125/14
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
заочне рішення Шепетівського
міськрайонного суду від 27 грудня 2012
року по справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору
приватний нотаріус Шепетівського
районного нотаріального округу про
визнання договору дарування житлового
будинку недійсним.

Заслухавши доповідача, пояснення
учасників судового розгляду,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів,-

в с т а н о в и л
а :

В грудні 2012 позивач звернувся до суду з
позовом про визнання недійсним
договору дарування житлового будинку,
який знаходиться в АДРЕСА_1., укладений
між ним та ОСОБА_4, посвідчений 3 жовтня
2007 року приватним нотаріусом
Шепетівського районного нотаріального
округу, зареєстрований в реєстрі за
№989.

В обрунтування цих вимог вказував, що 3
жовтня 2007 року між ним та ОСОБА_4 було
укладено договір дарування жилого
будинку, що розташований в АДРЕСА_1. На
час укладання договору він проживав у
вказаному будинку з дружиною ОСОБА_5,
яка була тяжко хворою та потребувала
стороннього догляду. ОСОБА_4 є
племінником його дружини. Знаючи цю
ситуацію ОСОБА_4 приїхав до них та
запропонував переписати хату на нього,
а він в свою чергу буде доглядати за
ними до самої смерті та поховає.
Оскільки відповідач впевнив їх в цьому,
вони переписали будинок на нього.
Після переоформлення будинку ОСОБА_4 до
них не приїздив. ІНФОРМАЦІЯ_1 року його
дружина померла. 21 лютого 2011 року він
заповів все своє майно племіннику
ОСОБА_6, який забезпечує його
лікуванням та харчуванням. Після
з'ясування які ж документи він підписав
у жовтні 2007 року, від нотаріуса
дізнався, що свій будинок подарував
відповідачу. Отже, йому тільки зараз
стало зрозуміло що вони з дружиною
підписали не договір довічного
утримання а договір дарування будинку.

Заочним рішенням Шепетівського
міськрайонного суду від 27 грудня 2012
року позов задоволено.

Визнано недійсним договір дарування
жилого будинку, що знаходиться за
адресою АДРЕСА_1., укладений між ним та
ОСОБА_4, посвідчений 3 жовтня 2007 року
приватним нотаріусом Шепетівського
районного нотаріального округу,
зареєстрований в реєстрі за №989.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 475 грн. 09 коп. судових витрат.

12 серпня 2013 року ОСОБА_4 звернувся
до суду з заявою про перегляд заочного
рішення Шепетівського міськрайонного
суду від 27 грудня 2012 року.

Ухвалою Шепетівського міськрайонного
суду від 19 листопада 2013 року, у зв'язку
зі смертю ОСОБА_3, яка сталася
ІНФОРМАЦІЯ_2 року, залучено до участі у
справі його спадкоємця ОСОБА_6

Ухвалою Шепетівського
міськрайонного суду від 27 листопада 2013
року заяву ОСОБА_4 про перегляд
заочного рішення Шепетівського
міськрайонного суду від 27 грудня 2012
року залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_4 - ОСОБА_2 просить заочне рішення
суду першої інстанції скасувати, та
ухвалити нове рішення , яким відмовити
в задоволенні позовних вимог. Вказує,
що рішення постановлене з порушенням
норм матеріально та процесуального
права, місцевим судом неповно з'ясовано
обставини що мають значення для справи
що призвело до невідповідності
висновків суду обставинам справи.

В засіданні апеляційного суду
представник відповідача апеляційну
скаргу підтримав.

Представник позивача вважав
апеляційну скаргу такою, що не підлягає
задоволенню.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач на момент укладення договору
дарування жилого будинку, що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1. ОСОБА_4
помилявся щодо правової природи цього
договору, помилково вважаючи, що після
його укладення на відповідача буде
покладено обов'язок доглядати їх з
дружиною і ця помилка має істотне
значення, оскільки в її результаті він
був позбавлений такого догляду.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5
перебували у зареєстрованому шлюбі.
Проживали вони у належному їм будинку
АДРЕСА_1. Обоє вони були особами
похилого віку, потребували сторонньої
допомоги, ОСОБА_5 на протязі тривалого
часу хворіла.

3 жовтня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, за
згодою ОСОБА_5 було укладено договір
дарування жилого будинку, що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1
посвідчений приватним нотаріусом
Шепетівського районного нотаріального
округу, зареєстрований в реєстрі за
№989.

Відповідно до статей 229 - 233 ЦК України
правочин, вчинений під впливом помилки,
обману, насильства, зловмисної
домовленості представника однієї
сторони з другою стороною або
внаслідок впливу тяжкої обставини, є
оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася
сторона правочину (стаття 229 ЦК
України), мають існувати саме на момент
вчинення правочину. Особа на
підтвердження своїх вимог про визнання
правочину недійсним повинна довести,
що така помилка дійсно мала місце, а
також що вона має істотне значення.

Згідно із статтею 717 ЦК України за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно (дарунок) у власність.
Договір, що встановлює обов'язок
обдаровуваного вчинити на користь
дарувальника будь-яку дію майнового
або немайнового характеру, не є
договором дарування.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що позивач та його дружина
будучи особами похилого віку,
потребуючи сторонньої допомоги,
укладаючи оспорюваний договір мали на
меті укладення договору довічного
утримання з відповідачем, про що у них
була домовленість.

Після укладення договору ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 залишились проживати у спірному
будинку, догляд за ними здійснював не
відповідач, а інші особи. ОСОБА_4 цим
будинком не користувався, право
власності на нього не зареєстрував.

Доводи апеляційної скарги про те, що
волевиявлення дарувальника могло бути
підтверджено показами свідків є
безпідставними, оскільки свідки
допитані судом першої інстанції
показали, що зі слів ОСОБА_3 їм відомо,
що ОСОБА_4 обіцяв доглядати його та
дружину за що він і подарував йому
будинок, але ОСОБА_4 свою обіцянку не
виконав і навіть не приїхав на похорони
тітки. Допитані апеляційним судом
свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 показали,
що до укладення договору вони та ОСОБА_4
надавали допомогу ОСОБА_3 та ОСОБА_5,
продовжували її надавати і після
укладеного договору дарування до
заявлення ОСОБА_3 позову про визнання
цього договору недійсним. Проте такі
пояснення не спростовують висновків
суду першої інстанції про те, що
позивач помилявся щодо правової
природи договору дарування, помилково
вважаючи, що після його укладення на
відповідача буде покладено обов'язок
доглядати їх з дружиною і ця помилка
має істотне значення, оскільки в її
результаті він був позбавлений такого
догляду.

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

З огляду на те, що після укладення
оспорюваного договору ОСОБА_4 будинком
не користувався, право власності на
нього не зареєстрував, ОСОБА_3 та ОСОБА_5
залишились проживати у цьому будинку,
позов був заявлений після припинення
надання позивачу допомоги не може бути
задоволена заява представника ОСОБА_4
про застосування строку позовної
давності оскільки він не пропущений.

Встановлено і це вбачається з
матеріалів справи, що рішення суду
першої інстанції суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, тому, колегія
суддів в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції не знаходить підстав
для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 218, 307, 308, 313-315, 317,319 ЦПК
України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника
відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Шепетівського
міськрайонного суду від 27 грудня 2012
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:/підпис/

Судді:/підписи/

Копія вірна

Суддя апеляційного суду
Бас О.Г.

________________________________________________________________________
____

Головуючий у першій інстанції
-Федорова Н.О. Справа № 22ц-/792/125/14

Доповідач - Бас О.Г.
Категорія №19,21