Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року
м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Закропивного О.В., Лесько А.О.,

Червинської М.Є., Черненко В.А.

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення неустойки (пені) у зв'язку з
несплатою аліментів за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення Деснянського
районного суду м. Києва від 27 лютого 2013
року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 23 травня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2012 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з указаним позовом, в якому
просила стягнути на її користь з
відповідача неустойку (пеню) за
несплату аліментів на утримання
неповнолітньої дитини у розмірі 315 987
грн 36 коп.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що
вона перебувала у шлюбі з відповідачем
з 1994 року по 17 березня 1998 року, від якого
вони мають дочку ОСОБА_5, яка народилась
ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Рішенням Дарницького
районного суду м. Києва від 5 травня 2000
року з відповідача було стягнуто
аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 у
розмірі ј частини з усіх видів його
заробітку (доходу) до повноліття
дитини. Зазначала, що з січня 2007 року
виникла заборгованість по сплаті
аліментів у розмірі 42 639 грн 39 коп., а
тому вона звернулась до суду із заявою
про стягнення неустойки.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 27 лютого 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду м.
Києва від 23 травня 2013 року, позов
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
неустойку за прострочення сплати
аліментів у розмірі 311 351 грн 10 коп.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

В іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить судові
рішення скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали справи та
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами
касаційного оскарження є неправильне
застосування судом матеріального чи
порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи
частково позов, з висновком якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що відповідачем не було надано
доказів щодо невірного розрахунку
заборгованості по аліментам та того, що
відповідач у 2012 році перебував у
скрутному матеріальному становищі, а
тому підстав для зменшення розміру
пені за прострочення сплати аліментів
немає. Крім того, зменшення неустойки є
правом, а не обов'язком суду.

Проте колегія суддів з такими
висновками судів погодитись не може.

Судами установлено, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі з
1994 року по 17 березня 1998 року, від якого
мають дитину - ОСОБА_5, яка народилась
ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Постановою Дарницького районного суду
м. Києва від 29 грудня 2000 року стягнуто з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на
утримання дочки ОСОБА_5, яка народилась
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, у розмірі ј частини
усіх видів заробітку (доходу) починаючи
з 14 квітня 2000 року і до досягнення
дитиною повноліття.

ОСОБА_3 10 лютого 2010 року було видано
дублікат виконавчого листа, а 19 лютого
2010 року старшим державним виконавцем
Відділу державної виконавчої служби
Деснянського районного управління
юстиції у м. Києві відкрито виконавче
провадження з виконання вказаного
виконавчого листа.

Відповідно до довідок державної
виконавчої служби ОСОБА_4 має
заборгованість по аліментам.

Між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 26 червня 2012 року
укладено шлюб.

Від вказаного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 року
народився син - ОСОБА_8

Відповідно до ст. 196 СК України та
роз'яснень Пленуму Верховного Суду
України, викладених у п. 22 постави від 15
травня 2006 року № 3 «Про застосування
судами окремих норм Сімейного кодексу
України при розгляді справ щодо
батьківства, материнства та стягнення
аліментів», при виникненні
заборгованості з вини особи, яка
зобов'язана сплачувати аліменти за
рішенням суду, одержувач аліментів має
право на стягнення неустойки (пені) у
розмірі одного відсотка від суми
несплачених аліментів за кожен день
прострочення. Розмір неустойки може
бути зменшений судом з урахуванням
матеріального та сімейного стану
платника аліментів.

Натомість суди попередніх інстанцій,
ухвалюючи рішення, не врахували, що
матеріальне становище і сімейний стан
особи, зобов'язаної надавати дитині
утримання, та особи, яка одержує
аліменти, не є незмінними чинниками, не
надали оцінку доводам відповідача про
те, що він має іншу родину, малолітню
дитину.

Крім того, оскільки зобов'язання зі
сплати аліментів носить періодичний
характер і повинно виконуватися
щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір
несплачених аліментів по кожному з цих
періодичних платежів, встановити
строк, до якого кожне із цих зобов'язань
має бути виконано, та з урахуванням
встановленого обчислити розмір пені,
виходячи із суми несплачених аліментів
за кожен місяць окремо від дня
порушення платником аліментів свого
обов'язку щодо їх сплати до дня
ухвалення судом рішення, підсумувавши
розміри нарахованої пені за кожен із
прострочених платежів та визначивши її
загальну суму.

Така правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
11 вересня 2013 року № 6-81цс13, яка згідно зі
ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для
судів.

Також суди не врахували роз'яснення, що
містяться в п. 11 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18 грудня 2009
року № 14 "Про судове рішення у
цивільній справі", в якому зазначено, що
у мотивувальній частині рішення слід
наводити розрахунки, з яких суд виходив
при задоволенні грошових та інших
майнових вимог, що позбавляє суд
касаційної інстанції можливості
перевірити їх правильність.

За таких обставин ухвалені у справі
судові рішення підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції, з підстав, які
передбачені ст. 338 ЦПК України

Керуючись ст. ст. 336, 338, 343-345 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 27 лютого 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 23 травня
2013 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
О.В. Закропивний

А.О. Лесько

М.Є. Червинська

В.А. Черненко