Справа № 437/1295/14-ц
Провадження № 2/437/1328/14
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

« 12» травня 2014 року Ленінський
районний суд міста Луганська в складі:

головуючого: судді - Кравченко Н.О.,

при
секретарі : Савченко Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за первісним
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання договору щодо надання
юридичних послуг та стягнення
сплачених грошових коштів, та
зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
визнання змін в договорі доручення
дійсними, суд

ВСТАНОВИВ:

27 січня 2014 року позивача ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2, про розірвання договору від 21
жовтня 2013 року щодо надання юридичних
послуг та стягнення сплачених грошових
коштів /а.с.2-3/.

Ухвалою від 17 березня 2014 року суд
прийняв зустрічний позов ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про визнання змін в договорі від
21 жовтня 2013 року доручення дійсними
/а.с. 63-64,88/.

Як встановлено матеріалами справи
оспорюваний договір «Про надання
правової допомоги» від 21 жовтня 2013
/а.с. 4/ , укладений між Приватним
підприємцем ОСОБА_1 та адвокатом
ОСОБА_2, скріплений печатками сторін.

Також, з довідок про отримання коштів
на виконання вказаного договору, судом
встановлено, що платником за ними є
приватний підприємець ОСОБА_1 /а.с.5 /.

Слід, зазначити, що й листування між
сторонами велося виключно як між
фізичною особою підприємцем, та
адвокатом /а.с. 78/.

Суд, дослідивши матеріали справи,
заслухавши думку всіх учасників
процесу, вважає за необхідне закрити
провадження у справі, виходячи з
наступного.

Відповідно до п.1 ст.15 ЦПК України суди
розглядають в порядку цивільного
судочинства справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових земельних,
сімейних, трудових відносин, а також із
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ проводиться
за правилами іншого судочинства.

Згідно статей 1, 12 Господарського
процесуального кодексу України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно із
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушення.

Частина 1 ст. 13 Закону про адвокатуру
визначає, що адвокат, який здійснює
адвокатську діяльність індивідуально,
є самозайнятою особою. В пп. 14.1.226 п. 14.1
ст. 14 Податкового кодексу України
вказано, що самозайнята особа - платник
податку, який є фізичною
особою-підприємцем або провадить
незалежну професійну діяльність за
умови, що така особа не є працівником в
межах такої підприємницької чи
незалежної професійної діяльності.
Тож, пп. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 Кодексу виділяє
два різновиди самозайнятих осіб, а
саме: 1) платника податку, який є
фізичною особою-підприємцем, за умови,
що така особа не є працівником в межах
такої підприємницької діяльності; 2)
платника податку, який провадить
незалежну професійну діяльність, за
умови, що така особа не є працівником в
межах такої незалежної професійної
діяльності. У свою чергу цей же пп. 14.1.226
п. 14.1 ст. 14 Кодексу фактично вказує, що в
розумінні саме зазначеного у цій нормі
визначення «незалежної професійної
діяльності» діяльність адвокатів
вважається незалежною професійною
діяльністю за умови, що така особа
(адвокат) не є працівником або фізичною
особою-підприємцем та використовує
найману працю не більш як чотирьох
фізичних осіб. Тобто, якщо адвокат
перебуває на обліку в податковій як
фізична особа-підприємець, то в
розумінні поняття «незалежна
професійна діяльність», вказаного у
Кодексу, його діяльність як адвоката не
вважається незалежною професійною
діяльністю, а є підприємницькою.
Водночас в розумінні п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону
про адвокатуру діяльність адвоката й
надалі залишається незалежною
професійною діяльністю без будь-яких
обмежень. Звичайно, вищенаведені
обґрунтування вказують на існування
суперечностей у законодавстві. Але в
силу вимог пп. 4.1.4. п. 4.1. ст. 4 Кодексу їх
(суперечності) слід тлумачити на
користь платника податку - адвоката.

Таким чином, в судом встановлено, що
оскільки ОСОБА_2 вступає у договірні
правовідносини з суб'єктами
підприємницької діяльності на
комерційній основі, тобто надаючи
послуги за плату, має печатку,
отримавши кошти видає квитанції, то
таку діяльність в розумінні
Податкового кодексу України слід
вважати підприємницькою.

Відомості про перебування на
податковому обліку ОСОБА_2 не надав,
позивачка за первісним позовом до суду
не з'являлася, клопотань про
витребування вказаних відомостей не
заявляла.

Проте, суд дійшов висновку, оскільки як
первісні так й зустрічні вимоги
стосуються розірвання та внесення
змін до договору від 21 жовтня 2013 року,
що за своєю правовою природою містить
ознаки господарського, оскільки
пов'язаний з набуттям прав та
обов'язків фізичною особою-підприємцем
та самозайнятою особою - платником
податку, який є фізичною
особою-підприємцем або провадить
незалежну професійну діяльність,- в
договірних відносинах.

У відповідність п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК
України суд своєю ухвалою закриває
провадження у справі, якщо справа не
підлягає розгляду в порядку цивільного
судочинства.

Оскільки судом встановлено, що справа
не підлягає розгляду в порядку
цивільного судочинства, а підлягає
розгляду в порядку господарського
судочинства суд вважає за необхідне
закрити провадження у справі в порядку
цивільного судочинства і повідомити
представнику позивача, що справа
підлягає розгляду в порядку
господарського судочинства.

У відповідність ч. 2 ст. 206 ЦПК
України якщо провадження у справі
закривається з підстав, визначених
пунктом 1 частини першої статті 205 ЦПК
України, суд повинен повідомити
заявникові, до юрисдикції якого суду
віднесено розгляд таких справ.

У відповідність ч. 1 ст. 206 ЦПК
України про закриття провадження у
справі суд постановляє ухвалу.

Таким чином, правовідносини, які
склалися між сторонами, не є
цивільно-правовим спором і не
підпадають під визначення справи
цивільної юрисдикції, що виключає
розгляд вказаного спору в порядку
цивільного судочинства, а повинні
вказані позовні вимоги, як первісні так
й зустрічні розглядатись в порядку
господарського судочинства.

Враховуючи вищевикладене, заявлені
позивачем вимоги не підлягають
вирішенню в порядку цивільного
судочинства, суд дійшов висновку, що
провадження у справі підлягає
закриттю.

На підставі викладеного, керуючись
п.1,ч.1 ст 15, п.1 ч.1 ст.205, ст.206 ЦПК України,
- суд

У Х В А Л И В :

Провадження по справі за позовом
первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання договору щодо надання
юридичних послуг та стягнення
сплачених грошових коштів, що
розглядається в порядку цивільного
судочинства закрити.

Провадження по справі за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання
змін в договорі доручення дійсними, що
розглядається в порядку цивільного
судочинства закрити.

Повідомити заявника, що справа
підлягає розгляду в порядку
господарського судочинства.

Ухвала суду може бути оскаржена до
апеляційного суду Луганської області
через Ленінський районний суд м.
Луганська шляхом подання апеляційної
скарги протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя :
Н.О. Кравченко