У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2014 року
м. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Ткачука О.С.

суддів:Висоцької В.С., Гримич М.К.,
Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_5 до публічного акціонерного
товариства «Укрнафта», відділення
реалізації нафтопродуктів публічного
акціонерного товариства «Укрнафта» по
Рівненській області про стягнення
недоотриманої заробітної плати,
визнання незаконним та скасування
наказу про звільнення з роботи, зміну
дати та формулювання причини
звільнення, стягнення середньої
заробітної плати за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_5 в
особі представника ОСОБА_6 на рішення
Рівненського міського суду
Рівненської області від 13 листопада 2013
року, ухвалу апеляційного суду
Рівненської області від 20 січня 2014
року, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_5 звернувся до
суду з позовом, вимоги якого уточнив в
ході розгляду справи та просив визнати
незаконним та скасувати наказ
відповідача від 3 липня 2013 року №1536-зк
про його звільнення з роботи за п.4 ст.40
КЗпП України (за прогул без поважних
причин); зобов'язати відповідача
змінити формулювання та дату
звільнення з роботи на 31 травня 2013 року,
а підставу на «за ч.3 ст.38 КЗпП України
(за власним бажанням)»; стягнути з
відповідача на його користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу за
період з 1 червня 2013 року по 24
вересня 2013 року у розмірі 12 738,75 грн. та
вихідну допомогу у розмірі 6772,51 грн.;
стягнути з відповідача на його користь
заборгованість по заробітній платі за
період з 1 червня 2007 року по 31 травня 2013
року у розмірі 11159,22 грн. та 10000 грн.
моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що позивач
працював на ПАТ «Укрнафта» з 1
червня 2007 року, згідно наказу № 608
оператором заправних станцій другого
розряду відділення реалізації
нафтопродуктів по Рівненській області,
а з 5 грудня 2008 року оператором третього
розряду. Відповідно до п.1.4. посадової
інструкції оператора АЗС III розряду,
затвердженої розпорядженням
начальника ВРНП ПАТ «Укрнафта» Якимюка
О.Ю. від 23 березня 2011 року за №
5-ОП, режим роботи позмінний, по одній
людині в зміну. Під час свого
чергування оператор працює на касовому
апараті, відпускає паливо споживачеві
та не залишає приміщення АЗС. Позивач
вважає, що оплата чергувань йому
проводиться не у повному обсязі,
оскільки оплачувалось 22 год. з яких 15
год. - денних та 7 год. - нічних, в той час
коли необхідно було оплачувати 24 год.

Крім того, позивач посилався на ст. 66
КЗпП України, якою передбачено, що
працівникам надається перерва для
відпочинку і харчування тривалістю не
більше двох годин. Перерва не
включається в робочий час. Час початку
і закінчення перерви встановлюється
правилами внутрішнього трудового
розпорядку. Працівники використовують
час перерви на свій розсуд. На цей час
вони можуть відлучатися з місця роботи.

Відповідач порушував законодавство
про оплату праці. 14 травня 2013 року
позивач написав заяву на ім`я голови
правління ПАТ «Укрнафта», у якій просив
звільнити його з роботи за власним
бажанням за ч.3 ст.38 КЗпП України у
зв'язку з порушенням трудового
законодавства та умов трудового
договору щодо оплати праці в повному
обсязі. Разом з тим, наказом
від 3 липня 2013 року позивача звільнено з
роботи за п.4 ст.40 КЗпП України за прогул
без поважних причин. Таке звільнення
позивач вважає незаконним.

Посилаючись на ст.44 КЗпП України, якою
передбачено, що при припиненні
трудового договору внаслідок
порушення власником або уповноваженим
ним органом законодавства про працю,
колективного чи трудового договору
працівникові виплачується вихідна
допомога у розмірі, передбаченому
колективним договором, але не менше
тримісячного середнього заробітку,
позивач просив стягнути середній
заробіток за 3 місяці в розмірі 6086,22
грн., а також просив стягнути моральну
шкоду у розмірі 10 000 грн.

Рішенням Рівненського міського суду
Рівненської області від 13 листопада 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Рівненської області
від 20 січня 2014 року у задоволенні
позову відмовлено.

Представник позивача, не
погоджуючись з даними рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій подав
касаційну скаргу, в якій, посилаючись
на неправильне застосування судами
норм матеріального та порушення норм
процесуального права просить їх
скасувати з ухваленням нового рішення
про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали цивільної
справи, перевіривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, з висновками
якого погодився апеляційний суд,
відмовляючи у задоволенні позову
виходив з того, що трудові права
позивача не були порушені, розірвання
трудового договору з ним з ініціативи
власника є обґрунтованим і процедура
звільнення ОСОБА_5 проведена з
дотриманням норм трудового
законодавства.

Вказані висновки судів першої та
апеляційної інстанцій відповідають
фактичним обставинам справи та
узгоджуються з нормами матеріального
права, які регулюють спірні
правовідносини.

В ході розгляду справи судами
попередніх інстанцій встановлено, що
ОСОБА_5 з 1 червня 2007 року перебував у
трудових відносинах з відповідачем на
умовах трудового договору, укладеного
на невизначений строк.

14 травня 2013 року позивач направив на
ім`я голові правління ПАТ
«Укрнафта» заяву, в якій просив його
звільнити з роботи за ч.3 ст.38 КЗпП
України у зв'язку з порушенням
роботодавцем трудового законодавства
та умов трудового договору щодо оплати
праці. Вказаний лист отриманий
відповідачем 17 травня 2013 року.

В період з 15 травня по 31 травня 2013 року
включно ОСОБА_5 знаходився на
стаціонарному лікуванні в Рівненській
ЦМЛ і відповідно до лікарняного листка
до роботи мав приступити з 1 червня 2013
року.

22 травня 2013 року на заяву про
звільнення за ч.3 ст. 38 КЗпП України
заступник голови правління ПАТ
«Укрнафта» надав ОСОБА_5 відповідь,
отриману останнім 31 травня 2013 року, у
якій відмовив задоволенні заяви за
відсутністю підстав для звільнення,
визначених у ній, зокрема факту
порушення адміністрацією трудового
законодавства, умов колективного та
трудового договору, а також у зв'язку з
не зазначенням працівником дати
звільнення.

Відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України
працівник має право у визначений ним
строк розірвати трудовий договір за
власним бажанням, якщо власник або
уповноважений ним орган не виконує
законодавство про працю, умови
колективного чи трудового договору.

З аналізу вказаної норми вбачається,
що при наявності порушень роботодавцем
трудових прав найманого працівника
законодавцем не покладається на нього
обов'язок про попередження власника
або уповноваженого ним органу письмово
за два тижні про розірвання трудового
договору за власним бажанням, а лише
визначення строку розірвання цього
трудового договору.

ОСОБА_5 у поданій заяві про звільнення
не зазначив строку розірвання
трудового договору та конкретних
порушень його трудових прав.

Роботодавець не погодився з поданою
заявою і наведеною працівником
підставою розірвання трудового
договору та відмовив у її задоволенні.

Трудовий договір з позивачем саме з
підстав, зазначених ним у заяві не був
розірваний, про що йому було відомо, а
тому після закінчення лікування ОСОБА_5
мав приступити до виконання трудових
обов'язків з дати, зазначеної у
лікарняному листку - з 1 червня 2013 року
або згідно позмінного графіку
чергування на АЗС, тобто 3 червня 2013
року.

Разом з тим, 3 та 5 червня 2013 року
позивач на робочому місці на АЗС в м.
Рівне по вул. Князя Володимира, 108-а не
з'явився та до виконання трудових
обов'язків не приступив.

Змінними операторами АЗС №17/009 було
подано службові записки про невихід на
роботу ОСОБА_5 та складені відповідні
акти про відсутність його на роботі.

В ході розгляду справи ОСОБА_5 не
заперечував факт невиходу на роботу у
червні 2013 року та пояснив це тим, що на
той час він мав бути звільнений
відповідно до поданої ним заяви.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках: прогулу (в тому
числі відсутності на роботі більше
трьох годин протягом робочого дня) без
поважних причин.

За попередньою згодою первинної
профспілкової організації
ПАТ «Укрнафта», наказом № 1536-зк по
особовому складу, ОСОБА_5, оператора
заправних станцій третього розряду АЗС
№ 17/009 відділення реалізації
нафтопродуктів по Рівненській області
управління реалізації нафтопродуктів
департаменту роздрібної реалізації
нафтопродуктів та розвитку
автозаправних комплексів ПАТ
«Укрнафта», 3 липня 2013 року звільнено за
прогул без поважних причин, за п.4 ст.40
КЗпП України.

З наведених фактичних обставин
вбачається, що суд першої інстанції, з
яким погодився апеляційний суд дійшов
правильного висновку про відсутність
порушень норм трудового законодавства
при звільненні ОСОБА_5 Звільнення
останнього з роботи позивача проведене
з дотриманням трудового законодавства.

Також вбачаються необґрунтованими
доводи позивача щодо недоплати йому
заробітної плати за 2 години роботи в
кожній добовій зміні.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.66 КЗпП України,
працівникам надається перерва для
відпочинку і харчування тривалістю не
більше двох годин. Перерва не
включається в робочий час. Перерва для
відпочинку і харчування повинна
надаватись, як правило, через чотири
години після початку роботи. Час
початку і закінчення перерви
встановлюється правилами внутрішнього
трудового розпорядку.

Відповідно до п.6.2 додатку до
колективного договору ПАТ «Укрнафта»
на 2007-2008 роки та Розпорядження № 17/1-р/1
від 3 січня 2007 року «Про затвердження
режиму роботи працівників відділення»,
яке погоджене з Головою цехового
профспілкового комітету відділення
реалізації нафтопродуктів ПАТ
«Укрнафта», для операторів заправних
станцій 2 та 3 розряду встановлена
перерва за зміну - 2 год. за вибором
працівника в період найменшого
завантаження АЗС.

З урахуванням наведеного в добовій
зміні тривалістю 24 години, оплата праці
операторам АЗС нараховувалась за 22
години, без урахування 2 годин
відпочинку.

Уклавши трудовий договір з
відповідачем, ОСОБА_5 погодився на такі
умови праці, її оплати та відпочинку, та
дотримувався їх до моменту припинення
ним в односторонньому порядку трудових
відносин.

Встановивши вказані обставини суди
попередніх інстанцій дійшли
правильного висновку про відсутність
підстав для задоволення позову.

При встановлені фактичних обставин
судами першої та апеляційної інстанцій
не було порушено норми процесуального
права, а при ухваленні рішень правильно
застосовано норми матеріального права.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для встановлення
неправильного застосування місцевим
та апеляційним судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, не спростовують
висновки судів, обґрунтовано
викладених в мотивувальній частині
оскаржуваного рішення. При вирішенні
даної справи судами першої та
апеляційної інстанцій правильно
визначений характер правовідносин між
сторонами, вірно застосовано закон, що
їх регулює, повно і всебічно досліджено
матеріали справи та надано належну
правову оцінку доводам сторін і
зібраним у справі доказам.

За таких обставин, відповідно до ст.337
ЦПК України касаційну скаргу слід
відхилити і залишити оскаржувані
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 344 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду
Рівненської області від 13 листопада 2013
року, ухвалу апеляційного суду
Рівненської області від 20 січня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Ткачук О.С. Судді
Висоцька В.С. Гримич М.К. Умнова О.В.
Фаловська І.М.