інстанції Шовкопляс О.П.Провадження №
22-ц/780/2431/14 Доповідач у 2 інстанції
Суханова Є.М.Категорія 44
РІШЕННЯ

Іменем України

05 червня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

Головуючого судді: Суханової Є. М.,

суддів: Мережко М. В., Данілова О. М,

при секретарі: Франюк Т. В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві матеріали
цивільної справи за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Білоцерківського міськраойнного суду
Київської області від 24 січня 2014 року у
справі за позовом прокурора м. Біла
Церква в інтересах держави в особі
Державної інспекції сільського
господарства Київської області до
Білоцерківської районної державної
адміністрації, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18,
Управління Дерземагенства в
Білоцерківському районі про визнання
незаконним та скасування
розпорядження Білоцерківської
районної державної адміністрації №838
від 09.12.2008 року та за позовом прокурора
м. Біла Церква в інтересах держави в
особі Київської обласної державної
адміністрації до Білоцерківської
районної державної адміністрації,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_20, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_18, Управління
Дерземагенства в Білоцерківському
районі про визнання недійсними
державних актів на право власності на
земельну ділянку та застосування
наслідків недійсності правочину у
вигляді повернення земельних ділянок
площею 30,3114 га колегія суддів,-

В С Т А Н О В И ЛА :

Прокуратурою м. Біла Церква в інтересах
держави в особі Державної інспекції
сільського господарства в Київській
області подано позов до
Білоцерківської районної державної
адміністрації, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_21, ОСОБА_20,
ОСОБА_22, ОСОБА_16, ОСОБА_23, ОСОБА_18,
Управління Держземагенства в
Білоцерківському районі про визнання
незаконним і скасування розпорядження
Білоцерківської районної державної
адміністрації № 838 від 09.12.08 гвизнання
недійсними державних актів на право
власності на земельну ділянку та
застосування наслідків недійсності
правочину у вигляді повернення
земельних ділянок загальною площею
30,3114 га.

12.12.2013 року прокуратурою м. Біла Церква
до Білоцерківського міськрайонного
суду Київської області подано заяву
про зменшення розміру позовних вимог
шляхом виключення з обсягу позовних
вимог пунктів:

1. Визнати недійсними державні акти на
право власності на земельні ділянки
серій ЯЖ № 693977 виданий ОСОБА_4, ЯЖ № 693976
виданий ОСОБА_5, ЯЖ № 693978 виданий
ОСОБА_6, ЯЖ № 693988 виданий ОСОБА_7, ЯЖ №
693974 виданий ОСОБА_2, ЯЖ № 693975 виданий
ОСОБА_2, ЯЖ № 693972 виданий ОСОБА_8, ЯЖ №
693982 виданий ОСОБА_9, ЯЖ № 693979 виданий
ОСОБА_10, ЯЖ № 693980 виданий ОСОБА_11, ЯЖ №
693971 виданий ОСОБА_12, ЯЖ № 693984 виданий
ОСОБА_21, ЯЖ № 693981 виданий ОСОБА_20, ЯЖ №
693985 виданий ОСОБА_22, ЯЖ № 693983 виданий
ОСОБА_16 видані громадянам 16.01.09 та
скасувати їх державну реєстрацію.

2. Визнати недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки від
24.11.09, укладений між ОСОБА_21 та ОСОБА_18

3. Визнати недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки від
24.11.09, укладений між ОСОБА_16 та ОСОБА_18

4. Визнати недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки від
30.09.09, укладений між ОСОБА_20 та ОСОБА_18

5. Визнати недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки від
30.09.09, укладений між ОСОБА_12 та ОСОБА_18

6. Визнати недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки від
30.09.09, укладений між ОСОБА_15 та ОСОБА_18

7. Зобов'язати управління Держкомзему у
Білоцерківському районі скасувати
державну реєстрацію державних актів
серій ЯЖ № 693977 виданий ОСОБА_4, ЯЖ № 693976
виданий ОСОБА_5, ЯЖ № 693978 виданий
ОСОБА_6, ЯЖ № 693988 виданий ОСОБА_7, ЯЖ №
693974 виданий ОСОБА_2, ЯЖ № 693975 виданий
ОСОБА_2, ЯЖ № 693972 виданий ОСОБА_8, ЯЖ №
693982 виданий ОСОБА_9, ЯЖ № 693979 виданий
ОСОБА_10, ЯЖ № 693980 виданий ОСОБА_11, ЯЖ №
693971 виданий ОСОБА_12, ЯЖ № 693984 виданий
ОСОБА_21, ЯЖ № 693981 виданий ОСОБА_20, ЯЖ №
693985 виданий ОСОБА_22, ЯЖ № 693983 виданий
ОСОБА_16, які видані громадянам 16.01.09.

8. Зобов'язати ОСОБА_2, ОСОБА_9, ОСОБА_8,
ОСОБА_7, ОСОБА_21, ОСОБА_16, ОСОБА_5, ОСОБА_20,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_15,
ОСОБА_12, ОСОБА_23, ОСОБА_18 звільнити
земельні ділянки, що знаходяться в
адміністративних межах Шкарівської
сільської ради Білоцерківського
району Київської області.

9. Зобов'язати ОСОБА_2, ОСОБА_9, ОСОБА_8,
ОСОБА_7, ОСОБА_21, ОСОБА_16, ОСОБА_5, ОСОБА_20,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_15,
ОСОБА_12, ОСОБА_23, ОСОБА_18 повернути
земельні ділянки державі в особі
Білоцерківської районної державної
адміністрації, загальною площею 30, 3114
га, експертна оцінка яких складає 6402021,34
грн., що знаходяться в адміністративних
межах Шкарівської сільської ради,
Білоцерківського району, Київської
області.

14.01.2014 року прокуратурою м. Біла Церква
до Білоцерківського міськрайонного
суду Київської області подано позов в
інтересах держави в особі Київської
обласної державної адміністрації до
Білоцерківської районної державної
адміністрації, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_21, ОСОБА_20,
ОСОБА_22, ОСОБА_16, ОСОБА_23, ОСОБА_18,
Управління Держземагенства в
Білоцерківському районі про визнання
недійсними державних актів на право
власності на земельну ділянку та
застосування наслідків недійсності
правочину у вигляді повернення
земельних ділянок загальною площею
30,3114 га.

Ухвалою суду від 26.12.2013 року вказані
позови були об"єднані в одне
провадження та прийняті до спільного
розгляду.

Прокуратура мотивує свої позовні
вимоги тим, що в ході проведення
прокуратурою м. Біла Церква перевіркою
було встановлено, що 10.01.08 генеральний
директор ВАТ "Білоцерківсільрибгосп"
звернувся із клопотанням до голови
Білоцерківської районної державної
адміністрації про припинення права
постійного користування на земельну
ділянку площею 30,3114 га земель водного
фонду, що знаходяться в
адміністративних межах Шкарівської
сільської ради, у зв'язку з виробничою
необхідністю та як вказані землі, не
використовуються.

У зв'язку з чим, 12.08.08 Білоцерківською
районною державною адміністрацією
видано розпорядження "Про вилучення
земельної ділянки" та вирішено
передати її до земель запасу
Шкарівської сільської ради.

Після чого, розпорядженням від 09.12.08 №
838 "Про затвердження технічної
документації із землеустрою щодо
складання державних актів на право
приватної власності на земельні
ділянки 15-ти громадянам для ведення
особистого селянського господарства в
адміністративних межах Шкарівської
сіьлької ради Білоцерківського району
Київської області", затверджено
технічну документацію із землеустрою
щодо складання державного акту на
право приватної власності на земельну
ділянку та передано у власність 15
земельних ділянок, орієнтовної площі
2,000 га кожна, ОСОБА_2, ОСОБА_9, ОСОБА_8,
ОСОБА_7, ОСОБА_21, ОСОБА_16, ОСОБА_5, ОСОБА_20,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_15,
ОСОБА_12 для ведення особистого
селянського господарства за рахунок
земель запасу в адміністративних межах
Шкарівської сільської ради
Білоцерківського району.

На підставі вищевказаного
розпорядження громадяни отримали
державні акти на право власності на
земельні ділянки в адміністративних
межах Шкарівської сільської ради
Білоцерківського району Київської
області.

Вказане розпорядження від 09.12.08 № 838
"Про затвердження технічної
документації із землеустрою щодо
складання державних актів на право
приватної власності на земельні
ділянки 15-ти громадянам для ведення
особистого селянського господарства в
адміністративних межах Шкарівської
сіьлької ради Білоцерківського району
Київської області" є протиправним, а
договори оренди є недійсними.

Прокурор м. Біла Церква в інтересах
держави просив суд: визнати
протиправним та скасувати
розпорядження Білоцерківської
районної державної адміністрації від
09.12.08 № 838 "Про затвердження технічної
документації із землеустрою щодо
складання державних актів на право
приватної власності на земельні
ділянки 15-ти громадянам для ведення
особистого селянського господарства в
адміністративних межах Шкарівської
сільської ради Білоцерківського
району Київської області".

Визнати недійсними державні акти на
право власності на земельні ділянки
серій ЯЖ № 693977 виданий ОСОБА_4, ЯЖ № 693976
виданий ОСОБА_5, ЯЖ № 693978 виданий
ОСОБА_6, ЯЖ № 693988 виданий ОСОБА_7, ЯЖ №
693974 виданий ОСОБА_2, ЯЖ № 693975 виданий
ОСОБА_2, ЯЖ № 693972 виданий ОСОБА_8, ЯЖ №
693982 виданий ОСОБА_9, ЯЖ № 693979 виданий
ОСОБА_10, ЯЖ № 693980 виданий ОСОБА_11, ЯЖ №
693971 виданий ОСОБА_12, ЯЖ № 693984 виданий
ОСОБА_21, ЯЖ № 693981 виданий ОСОБА_20, ЯЖ №
693985 виданий ОСОБА_22, ЯЖ № 693983 виданий
ОСОБА_16 видані громадянам 16.01.09 та
скасувати їх державну реєстрацію.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки від
24.11.09, укладений між ОСОБА_21 та ОСОБА_18.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки від
24.11.09, укладений між ОСОБА_16 та ОСОБА_18.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки від
30.09.09, укладений між ОСОБА_20 та ОСОБА_18.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки від
30.09.09, укладений між ОСОБА_12 та ОСОБА_18.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки від
30.09.09, укладений між ОСОБА_22 та ОСОБА_18.

Зобов'язати управління
Держземагенства у Білоцерківському
районі скасувати державну реєстрацію
державних актів серій ЯЖ № 693977 виданий
ОСОБА_4, ЯЖ № 693976 виданий ОСОБА_5, ЯЖ №
693978 виданий ОСОБА_6, ЯЖ № 693988 виданий
ОСОБА_7, ЯЖ № 693974 виданий ОСОБА_2, ЯЖ №
693975 виданий ОСОБА_2, ЯЖ № 693972 виданий
ОСОБА_8, ЯЖ № 693982 виданий ОСОБА_9, ЯЖ №
693979 виданий ОСОБА_10, ЯЖ № 693980 виданий
ОСОБА_11, ЯЖ № 693971 виданий ОСОБА_12, ЯЖ №
693984 виданий ОСОБА_21, ЯЖ № 693981 виданий
ОСОБА_20, ЯЖ № 693985 виданий ОСОБА_22, ЯЖ №
693983 виданий ОСОБА_16, які видані
громадянам 16.01.09.

Витребувати у ОСОБА_2, ОСОБА_9, ОСОБА_8,
ОСОБА_7, ОСОБА_21, ОСОБА_16, ОСОБА_5, ОСОБА_20,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_22,
ОСОБА_12, ОСОБА_24, ОСОБА_18 земельні
ділянки державі в особі
Білоцерківської районної державної
адміністрації, загальною площею 30, 3114
га, експертна оцінка яких складає 6402021,34
грн., що знаходяться в адміністративних
межах Шкарівської сільської ради,
Білоцерківського району, Київської
області та стягнути судові витрати.

Державна інспекція сільського
господарства в Київській області свого
представника до суду не направила,
надали до суду клопотання про розгляд
справи за відстності їхнього
представника, позовні вимоги прокурора
підтримали в повному обсязі.

Київська обласна державна
адміністрація свого представника до
суду не направила, надали до суду
клопотання про розгляд справи за
відстності їхнього представника,
позовні вимоги прокурора не пдтримують

Управління Держземагенства у
Білоцерківському районі Київської
області свого представника до суду не
направила, надали до суду клопотання
про розгляд справи за відстності
їхнього представника, позовні вимоги
прокурора визнає.

Білоцерківська районна державна
адміністрації Київської області свого
представника до суду не направила,
надали до суду клопотання про розгляд
справи за відстності їхнього
представниказа результатми оцінки
поданих сторонами доказів.

Відповідачі та їх представники ОСОБА_2,
ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_21, ОСОБА_16,
ОСОБА_5, ОСОБА_20, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_6,
ОСОБА_4, ОСОБА_22, ОСОБА_12, ОСОБА_24, ОСОБА_18
про день та час розгляду справи
повідомлені належним чином,
заперечвали проти задоволення позову,
просили відмовити в його задоволенні у
зв"язку з його необгрунтованістю та
безпідставністю.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 24 січня 2014 року позовні вимоги
задоволено повністю.

Визнати протиправним та скасувати
розпорядження Білоцерківської
районної державної адміністрації від
09.12.08 № 838 «Про затвердження технічної
документації із землеустрою щодо
складання державних актів на право
приватної власності на земельні
ділянки 15-ти громадянам для ведення
особистого селянського господарства в
адміністративних межах Шкарівської
сільської ради Білоцерківського
району Київської області».

Визнати недійсними державні акти на
право власності на земельні ділянки
серій ЯЖ № 693977 виданий ОСОБА_4, ЯЖ № 693976
виданий ОСОБА_5, ЯЖ № 693978 виданий
ОСОБА_6, ЯЖ № 693988 виданий ОСОБА_7, ЯЖ №
693974 виданий ОСОБА_2, ЯЖ № 693975 виданий
ОСОБА_2, ЯЖ № 693972 виданий ОСОБА_8, ЯЖ №
693982 виданий ОСОБА_9, ЯЖ № 693979 виданий
ОСОБА_10, ЯЖ № 693980 виданий ОСОБА_11, ЯЖ №
693971 виданий ОСОБА_12, ЯЖ № 693984 виданий
ОСОБА_21, ЯЖ № 693981 виданий ОСОБА_20, ЯЖ №
693985 виданий ОСОБА_22, ЯЖ № 693983 виданий
ОСОБА_16 видані громадянам 16.01.09 та
скасувати їх державну реєстрацію.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки від
24.11.09, укладений між ОСОБА_21 та ОСОБА_18.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки від
24.11.09, укладений між ОСОБА_16 та ОСОБА_18.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки від
30.09.09, укладений між ОСОБА_20 та ОСОБА_18.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки від
30.09.09, укладений між ОСОБА_12. та ОСОБА_18.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки від
30.09.09, укладений між ОСОБА_22 та ОСОБА_18.

Зобов'язати управління
Держземагенства у Білоцерківському
районі скасувати державну реєстрацію
державних актів серій ЯЖ № 693977 виданий
ОСОБА_4, ЯЖ № 693976 виданий ОСОБА_5, ЯЖ №
693978 виданий ОСОБА_6, ЯЖ № 693988 виданий
ОСОБА_7, ЯЖ № 693974 виданий ОСОБА_2, ЯЖ №
693975 виданий ОСОБА_2, ЯЖ № 693972 виданий
ОСОБА_8, ЯЖ № 693982 виданий ОСОБА_9, ЯЖ №
693979 виданий ОСОБА_10, ЯЖ № 693980 виданий
ОСОБА_11, ЯЖ № 693971 виданий ОСОБА_12, ЯЖ №
693984 виданий ОСОБА_21, ЯЖ № 693981 виданий
ОСОБА_20, ЯЖ № 693985 виданий ОСОБА_22, ЯЖ №
693983 виданий ОСОБА_16, які видані
громадянам 16.01.09.

Витребувати у ОСОБА_2, ОСОБА_9, ОСОБА_8,
ОСОБА_7, ОСОБА_21, ОСОБА_16, ОСОБА_5, ОСОБА_20,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_22,
ОСОБА_12, ОСОБА_24, ОСОБА_18 земельні
ділянки державі в особі
Білоцерківської районної державної
адміністрації, загальною площею 30, 3114
га, експертна оцінка яких складає 6402021,34
грн., що знаходяться в адміністративних
межах Шкарівської сільської ради,
Білоцерківського району, Київської
області.

Не погодившись з висновками наведеними
в рішенні суду, апелянт звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення суду скасувати та ухвалити по
справі нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів вислухавши доповідь
судді-доповілача, пояснення сторін,
вивчивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги вважає, що вона
обґрунтована та підлягає задоволенню .

Рішенням Білоцерківського
міськрайсуду Київської області від 24
січня 2014 року позовні вимоги прокурора
м. Біла Церква в інтересах держави в
особі Київської обласної державної
адміністрації про визнання недійсним
державних актів на право власності на
земельні ділянки, визнання недійсними
договорів купівлі-продажу земельних
ділянок, витребування земельних
ділянок загальною площею 30,3114 га, що
знаходяться в адміністративних межах
Шкарівської сільської ради
Білоцерківського району' Київської
області задоволено.

Колегія суддів вивчивши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
вислухавши доводи сторін та докази по
справі, прийшла до висновку, що рішення
суду підлягає скасуванню з тих підстав,
що суд неповно з»ясував обставини, що
мають значення для справи; висновки
суду не відповідають обставинам
справи.. Суд пршої інстанції
неправильно застосував норми
матеріального права та порушив норми
процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконного рішення.

В обґрунтування рішення суд першої
інстанції послався на те, що
розпорядження Білоцерківської
районної державної адміністрації від
09.12.08 №838 «Про затвердження технічної
документації із землеустрою щодо
складання державних актів на право
приватної власності на земельні
ділянки 15-ти громадянам для ведення
особистого селянського господарства в
адміністративних межах Шкарівської
сільської ради Білоцерківського
району Київської області» повинно бути
визнано протиправним та скасовано з
тих підстав, що розпорядником земель,
щодо яких заявлений позов, є Київська
обласна державна адміністрація.

На підтвердження цього висновку, суд
посилається на Закон України «Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України щодо розмежування земель
державної та комунальної власності»
від 06.09.2012, де зазначено, що з 01.01.2013
землі державної та комунальної
власності в Україні вважається
розмежованими. Нормативні акти 2012 року
суд застосовує до правовідносин, які
склались у 2008 році.

Далі, суд першої інстанції, у рішенні,
посилається на те, що контроль за
використанням та охороною земель
покладено на центральний орган
виконавчої влади. Цього висновку суд,
дійшов, посилаючись на ст. 5 Закону
України «Про державний контроль за
використанням та охороною земель» у
редакції, що була змінена Законом
України «Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» №5067-VI від
05.07.2012.

Відповідно до змін у законодавстві, які
відбулися у 2012 році подібні
правовідносини були віднесені до
компетенції центрального органу
виконавчої влади, що реалізує політику
у сфері земельних відносин. До 2012 року,
відповідно до редакції, що діяла на час
виникнення спірних правовідносин, це
була компетенція спеціально
уповноваженого органу виконавчої
влади.

У рішенні суд також зазначив, що
центральним органом виконавчої влади
відповідно до Указу Президента України
від 13.04.2011 № 459/2011* «Про державну
інспекцію сільського господарства
України»' є Держсільгоспінспекція
України. Тобто, суд знову посилається
на нормативну базу, яка жодного
відношення до виниклих правовідносин
не має, оскільки правовідносини
виникли у 2008-2009 році. Інших мотивів щодо
висновку про, незаконність
розпорядження, суд не навів.

Відповідно до приписів ст. 58
Конституції України Закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі. Ці приписи
Конституції України були судом першої
інстанції порушені, і до виниклих у
2008-2009 році правовідносин, були судом
застосовані нормативно-правові акти
2011- 2012 року.

Суд першої інстанції, також дійшов
висновку, що Державні акти на право
власності на земельні ділянки,
отримані всіма відповідачами, у тому
числі і апелянтом, є недійсними, бо не
відповідають вимогам чинного
законодавства, але яким саме вимогам
чинного законодавства не зазначив.

Колегія суддів встановила, що
обов'язковою умовою визнання акта
недійсним є порушення інтересів
підприємства чи організації - позивача
у справі.

Згідно з вимогами ст. 3 ЦПК України,
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно з вимогами ст. 4 ЦПК України,
Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Таким чином, суд повинен був
встановити, які саме інтереси позивача
були порушені видачею державних актів
про право власності на земельну
ділянку апелянта були порушені,
оскільки спірна земельна ділянка, яка
надана особисто апелянту фактично не є
предметом спору.

Всі спірні земельні ділянки мають
різну конфігурацію, площу, місце
розташування, а тому, розгляд спору
щодо всіх ділянок загалом, не
відповідає завданням цивільного
процесу. Суд не розглядав спір щодо
виділення та оформлення державного
акту щодо саме земельної ділянки
апелянта.

Рішення суду першої інстанції містить
тільки загальні посилання на земельну
ділянку площею 30,314 га. При цьому суд
посилається на акт спостереження,
проведеного Басейновим управління
водних ресурсів р. Рось від 13 грудня 2011
року, де зазначеного, що земельна
ділянка, передана у власність 15
громадянам, є водним об»єктом (ставком)
Боровецької системи і знаходиться в
прибережно-захисній смузі р. Протока,
та відповідно до ст. 58 ЗК України
відноситься до земель водного фонду.
Жодного посилання на те, до якої
категорії земель відносились всі
земельні ділянки, а також саме земельна
ділянка апелянта, у 2008-2009 році (тобто на
момент її отримання апелянтом) з
посиланням на дані
земельно-кадастрової документації,
рішення суду не містить.

Рішення суду першої інстанції
базується на припущеннях, що виникли у
прокуратурі у 2011 році, щодо належності
земельних ділянок до водного фонду, але
ці припущення документально, належними
та допустимими доказами не
підтверджені. Матеріали справи не
містять документів про віднесення
спірних ділянок до тієї чи іншої
категорії земель на період
користування попереднім користувачем,
тобто ВАТ «Білоцерківсільрибгосп». Ці
обставини суд взагалі не досліджував.

Матеріали справи містять висновок від 3
вересня 2008 року Інституту землеробства
УААН академіка В.Ф. Сайко, де зазначено,
що «останні 7-8 років ставок перестав
існувати і його дно в більшій, чи в
меншій мірі вийшло на поверхню». За цим
висновком спірна площа 31 га на
території Шкарівської сільради не є
ставком , а є земельною ділянкою.

Таким чином, жодного архівного, або
кадастрового документу про те, що
спірна земельна ділянка віднесена до
земель водного фонду та становить
прибережно-захисну смугу р. Протока не
існує, а позивач, належних доказів не
надав.

З наведеного вбачається, що судом не
з»ясована суть виниклих правовідносин
та неправильно застосовані норми
матеріального права, а тому таке
рішення не може бути законним та
обґрунтованим, так як, не відповідає
вимогам ст. 213 ЦПК України, оскільки
ухвалено з порушенням норм Конституції
України, тобто з порушенням норм
матеріального права та принципів
цивільного судочинства.

Суд, ухвалюючи рішення, порушив вимоги
ст. 215 ЦПК України, не встановив
належним чином обставини справи і не
визначив відповідно до них,
правовідносини, які склались між
сторонами.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції порушив вимоги ст.
58 Конституції України, ст. 213-215 ЦПК
України, що і призвело до неналежного
встановлення обставин, що мають
істотне значення для справи, і
ухвалення незаконного рішення.

Так, судом, в оскаржуваному рішенні
зазначається, що прокуратурою м. Біла
Церква в ході проведення перевірки
було встановлено, що 10.01.08 року
генеральний директор ВАТ
"Білоцерківсільрибгосп" звернувся із
клопотанням до голови Білоцерківської
районної державної адміністрації про
припинення права постійного
користування на земельну ділянку
площею 30,3114 га земель водного фонду

Київської області, що знаходяться в
адміністративних межах Шкарівської
сільської ради, у зв'язку з виробничою
необхідністю та як вказані землі, не
використовуються.

У зв'язку з чим, 12.08.08 року,
Білоцерківською районною державною
адміністрацією видано розпорядження
"Про вилучення земельної ділянки" та
вирішено передати її до земель запасу
Шкарівської сільської ради.

Після чого, розпорядженням від 09.12.08
року № 838 "Про затвердження технічної
документації із землеустрою щодо
складання державних актів на право
приватної власності на земельні
ділянки 15-ти громадянам для ведення
особистого селянського господарства в
адміністративних межах Шкарівської
сіьлької ради Білоцерківського району
Київської області, затверджено
технічну документацію із землеустрою
щодо складання державного акту на
право приватної власності на земельну
ділянку та передано у власність 15
земельних ділянок, орієнтовної площі
2,000 га кожна, ряду фізичних осіб для
ведення особистого селянського
господарства за рахунок земель запасу
в адміністративних межах Шкарівської
сільської ради Білоцерківського
району.

На підставі вищевказаного
розпорядження, громадяни отримали
державні акти на право власності на
земельні ділянки в адміністративних
межах Шкарівської сільської ради
Білоцерківського району Київської
області.

В подальшому, ряд земельних ділянок,
зазначеними вище громадянами, були
продані ОСОБА_18 на підставі договорів
купівлі-продажу.

В своєму рішенні, суд зазначає, що
державні акти на право власності на
земельні ділянки та договори
купівлі-продажу земельних ділянок
прийняті, видані та укладені з
порушенням вимог чинного
законодавства України, а тому мають
бути визнані незаконними, недійсними і
такими, що підлягають скасуванню
виходячи з наступних підстав.

На підтвердження вказаного вище
твердження, судом першої інстанції
надається наступне обґрунтування.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Земельного
кодексу України, земельні ділянки
кожної категорії земель, які не надані
у власність або користування громадян
чи юридичних осіб, можуть перебувати у
запасі.

Згідно ст. 58 Земельного кодексу
України, ст. 4 Водного кодексу України,
землі, зайняті морями, річками, озерами,
водосховищами, іншими водоймами,
болотами, а також островами,
прибережними захисними смугами вздовж
морів, річок та навколо водойм,
гідротехнічними, іншими
водогосподарськими спорудами та
каналами, а також землі, виділені під
смуги відведення для них, береговими
смугами водних шляхів, належать до
земель водного фонду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 59 Земельного
кодексу України землі водного фонду
можуть перебувати у державній,
комунальній та приватній власності.

Згідно частини 2 вказаної статті
громадянам та юридичним особам, за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування
можуть безоплатно передаватись у
власність замкнені природні водойми
(загальною площею до 3 гектарів).

Відповідно до ст. 1 Водного кодексу
України ставок - штучно створена
водойма місткістю не більше 1 млн.
кубічних метрів.

Згідно з актом спостереження від 13.12.11
року, проведеного Басейновим
управлінням водних ресурсів р. Рось на
підставі Водного кодексу України та
наказу Держводгоспу України № 41 від
03.06.1997 було встановлено, що земельна
ділянка, передана у власність 15-ти
громадянам є водним об'єктом (ставком)
Боровецької системи і знаходиться в
прибережно-захисній смузі р. Протока,
та відповідно до ст. 58 Земельного
кодексу України відноситься до земель
водного фонду.

Крім того, статтями 20,21 Земельного
кодексу України передбачено, що зміна
цільового призначення земель, може
провадиться лише органами виконавчої
влади або органами місцевого
самоврядування, які приймають рішення
про передачу цих земель у власність або
надання у користування, вилучення
(викуп) земель і затверджують проекти
землеустрою або приймають рішення про
створення об'єктів природоохоронного
та історико-культурного призначення.

Порушення порядку встановлення та
зміни цільового призначення земель є
підставою для визнання недійсними
рішень органів державної
влади,Верховної Ради Автономної
Республіки Крим, Ради міністрів
Автономної Республіки Крим та органів
місцевого самоврядування про надання
(передачу) земельних ділянок
громадянам та юридичним особам.

Проте, в порушення наведених статей
Земельного кодексу України,
розпорядженням Білоцерківської
районної державної адміністрації № 521
від 12.08.08 "Про вилучення земельної
ділянки" вилучено із постійного
користування ВАТ
"Білоцерківсільрибгосп" земельну
ділянку площею 30,3114 га (земель водного
фонду) та передано її до земель запасу
Шкарівської сільської ради та в
подальшому без зміни цільового
призначення земельної ділянки
передано її у власність 15-ти громадян.

Крім того, в порушення вимог ст. 186
Земельного кодексу України, ст.ст. 20, 50
Закону України "Про землеустрій",
Порядку розроблення проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 26.05.04 №
677 (далі - Порядок), ст.ст. 9, 35 Закону
України "Про державну експертизу
землевпорядної документації", при
передачі земельних ділянок у власність
громадянам, проекти землеустрою щодо
відведення спірних земельних ділянок у
власність не розроблялися та не
проходили державну землевпорядну
експертизу.

Відповідно до п. в. ч. 1 ст. 20 Закону
України "Про землеустрій", землеустрій
проводиться в обов'язковому порядку на
землях усіх категорій, незалежно від
форми власності в разі надання,
вилучення (викупу), відчуження
земельних ділянок. Згідно зі ст. 50
Закону України "Про землеустрій"
проекти землеустрою щодо відведення
земельних ділянок складаються у разі
надання, передачі, вилучення (викупу),
відчуження земельних ділянок, порядок
складання яких встановлюється
Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 2 Порядку, проект
відведення земельної ділянки не
розробляється у разі: коли земельна
ділянка, межі якої визначено в натурі
(на місцевості), надається у власність
або безоплатно передається у власність
без зміни її цільового призначення;
земельна ділянка набувається у
власність шляхом купівлі-продажу,
дарування, міни на підставі інших
цивільно-правових угод, успадкування,
без зміни її меж та цільового
призначення; земельна ділянка придбана
на конкурсних засадах (за результатами
земельних торгів).

Згідно з п. 9 Порядку, проект відведення
земельної ділянки виконавець погоджує
із землевласником або
землекористувачем, органом земельних
ресурсів, природоохоронним органом,
санітарно-епідеміологічною службою,
органом містобудування і архітектури
та охорони культурної спадщини.

Погоджений проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки підлягав
обов'язковій державній експертизі, яка
проводиться органом земельних
ресурсів відповідно до законодавства
(ст. 9 Закону України "Про державну
експертизу землевпорядної
документації" (в редакції, чинній на час
прийняття рішень), п. 10 Порядку).

Відповідно до ст. 35 Закону України "Про
державну експертизу землевпорядної
документації", лише позитивні висновки
державної експертизи щодо об'єктів
обов'язкової державної експертизи є
підставою для прийняття відповідного
рішення органами виконавчої влади чи
органами місцевого самоврядування,
відкриття фінансування робіт з
реалізації заходів, передбачених
відповідною документацією. При цьому,
реалізація заходів, передбачених
документацією із землеустрою, яка є
об'єктом обов'язкової державної
експертизи, без одержання її
позитивних висновків, забороняється.

Згідно частини 2 висновку № 1221 від 10
листопада 2008 року «Про наявні
обмеження на використання земельної
ділянки, наданої для ведення
особистого селянського господарства 15-
ти громадянам в межах Шкарівської
сільської ради Білоцерківського
району Київської області» земельні
ділянки повинні використовуватись з
дотриманням правових обмежень,
встановлених ст..ст. 91, 11 Земельного
кодексу України та ст. 167 Закону України
«Про охорону земель»:

1. Заборона на зміну цільового
призначення земельної ділянки,

2. Додержання природоохоронних вимог,

3. Дотримання обов'язків власника
земельної ділянки,

4. Дозвіл на будівництво споруд,
будівель або капітальний ремонт
отримано у встановленому чинним
законодавством, порядку.

Згідно частини 2 висновку № 06-17-3683 від 10
листопада 2008 року «Про погодження
технічної документації та наявні
обмеження на використання земельних
ділянок 15-ти громадянам, наданих для
ведення особистого селянського
господарства в межах Шкарівської
сільської ради Білоцерківського
району», земельна ділянка, що
запланована до передачі у власність,
повинна використовуватись з
дотриманням обов'язків
землекористувача та змісту
добросусідства, встановлених ст.ст. 91,
103 Земельного кодексу України та ст. 35
Закону України «Про охорону земель»,
законодавства про охорону
навколишнього середовища.

Відповідно до ст. 111 Земельного кодексу
України, на земельну ділянку
встановлені такі обмеження, а саме:

1. Зміна цільового використання (тільки
за проектами землеустрою),

2. Заборона на провадження окремих
видів діяльності.

Таким чином, районною державною
адміністрацією, передано у власність
для ведення особистого селянського
господарства землі водного фонду без
зміни цільового призначення земельної
ділянки та без розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки, що є порушенням вимог
законодавства.

З вказаними твердженнями суду першої
інстанції, колегія суддів погодитись
не може, з урахуванням встановлених
обставин, а саме:

По-перше, згідно зі ст. 58 ЗК України до
земель водного фонду належать землі,
зайняті: морями, річками, озерами,
водосховищами, іншими водними
об'єктами, болотами, а також островами,
не зайнятими лісами; прибережними
захисними смугами вздовж морів, річок
та навколо водойм, крім земель,
зайнятих лісами; гідротехнічними,
іншими водогосподарськими спорудами
та каналами, а також землі, виділені під
смуги відведення для них; береговими
смугами водних шляхів.

Натомість, відповідно до Листа
Білоцерківського міжрайонного
управління водного господарства від
09.06.2008 року №195, адресованого
Начальнику управління земельних
ресурсів було запропоновано внести
зміни до акту на постійне
землекористування ВАТ
«Білоцерківсільрибгосп», в зв'язку з
недоцільністю подальшого існування
об'єктів водного фонду.

Крім того, в матеріалах справи
міститься Висновок Інституту
землеробства УААН академіка В.Ф. Сойко
від 03 вересня 2008 року де зазначено, що
«останні 7-8 років ставок перестав
існувати і його дно, в більшій чи меншій
мірі, вийшло на поверхню».

Виходячи з зазначеного, в цьому абзаці,
спірна земельна ділянка, загальною
площею 31 га не вкрита водою, а, отже, в
розрізі положень ст.58 ЗК України не
може відноситися до земель водного
фонду окрім, як земельна ділянка в
межах водоохоронної зони / прибережної
захисної смуги.

В свою чергу ст. 59 ЗК України
передбачено, що землі водного фонду
можуть перебувати у державній,
комунальній та приватній власності.

Стаття 60 ЗК України в редакції, що була
чинна на момент виникнення спірних
правовідносин, передбачала, що вздовж
річок, морів і навколо озер, водосховищ
та інших водойм з метою охорони
поверхневих водних об'єктів від
забруднення і засмічення та збереження
їх водності, у межах водоохоронних зон,
виділяються земельні ділянки під
прибережні захисні смуги.

Аналогічні положення визначалися у ст.
88 ВК України - з метою охорони
поверхневих водних об'єктів від
забруднення і засмічення та збереження
їх водності вздовж річок, морів і
навколо озер, водосховищ та інших
водойм в межах водоохоронних зон
виділяються земельні ділянки під
прибережні захисні смуги.

Частинами 5-6 ст. 87 ВК України
передбачено, що зовнішні межі
водоохоронних зон визначаються за
спеціально розробленими проектами.
Порядок визначення розмірів і меж
водоохоронних зон та режим ведення
господарської діяльності в них
встановлюються Кабінетом Міністрів
України.

Прибережні захисні смуги
встановлюються за окремими проектами
землеустрою. Межі встановлених
прибережних захисних смуг і пляжних
зон зазначаються в документації з
землеустрою, кадастрових планах
земельних ділянок, а також у
містобудівній документації.

Прибережні захисні смуги
встановлюються на земельних ділянках
усіх категорій земель, крім земель
морського транспорту.

Згідно зі ст. 88 ВК України прибережні
захисні смуги встановлюються по
берегах річок та навколо водойм уздовж
урізу води (у меженний період) шириною:
для малих річок, струмків і потічків, а
також ставків площею менше З гектарів -
25 метрів; для середніх річок,
водосховищ на них та ставків площею
більше 3 гектарів - 50 метрів; для великих
річок, водосховищ на них та озер - 100
метрів. Якщо крутизна схилів перевищує
три градуси, мінімальна ширина
прибережної захисної смуги
подвоюється. Прибережні захисні смуги
встановлюються на земельних ділянках
всіх категорій земель, крім земель
морського транспорту. У межах існуючих
населених пунктів прибережна захисна
смуга встановлюється з урахуванням
містобудівної документації.
Прибережні захисні смуги
встановлюються за окремими проектами
землеустрою. Проекти землеустрою щодо
встановлення меж прибережних захисних
смуг (з установленою в них пляжною
зоною) розробляються в порядку,
передбаченому законом.

Згідно пункту 2 ст. 58 ЗК України: для
створення сприятливого режиму водних
об'єктів уздовж морів, навколо озер,
водосховищ та інших водойм
встановлюються водоохоронні зони,
розміри яких визначаються за проектами
землеустрою.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 8 травня 1996 року №486 затверджено
Порядок визначення розмірів і меж
водоохоронних зон та режиму ведення
господарської діяльності в них, яким
визначено, що цей Порядок встановлює
єдиний правовий механізм визначення
розмірів і меж водоохоронних зон та
режим ведення господарської
діяльності в них. У межах водоохоронних
зон виділяються землі прибережних
захисних смуг та смуги відведення з
особливим режимом їх використання
відповідно до статей 88-91 Водного
кодексу України. Розміри і межі
водоохоронних зон визначаються
проектом на основі
нормативно-технічної документації.

Відповідно до наведених вимог
законодавства водоохоронна зона із
прибережною захисною смугою, як об'єкт
права, існує з моменту її визначення як
такого в порядку, передбаченому
законом чи іншим нормативно-правовим
актом.

Враховуючи принцип допустимості
засобів доказування, допустимим
засобом доказування, наявності
водоохоронної зони та/або прибережної
захисної смуги, в якості складової
водоохоронної зони, має бути проект
встановлення водоохоронної зони
(прибережної захисної смуги), або
кадастровий план земельної ділянки, на
якій відображено таку зону (смугу), або
містобудівна документація, яка
передбачає зазначене вище.

Віднесення земель до відповідної
категорії, здійснюється на підставі
рішень органів державної влади та
органів місцевого самоврядування
відповідно до їх повноважень (ч. 1 ст.20
ЗК України).

Статтею 87 ВК України контроль за
створенням водоохоронних зон
прибережних захисних смуг, а також за
додержанням режиму використання їх
територій покладено на місцеві органи
державної виконавчої влади, виконавчі
комітети рад, органи охорони
навколишнього природного середовища.

Проекти цих зон розробляються на
замовлення органів водного
господарства та інших спеціально
уповноважених організацій за рахунок
різних джерел фінансування,
узгоджуються з органами охорони
навколишнього природного середовища,
використання земельних ресурсів,
власниками землі, землекористувачами
та затверджуються відповідними
місцевими органами державної
виконавчої влади та виконавчими
комітетами рад.

Межі земельних ділянок, на які
розповсюджуються права будь-яких
фізичних чи юридичних осіб або органів
місцевого самоврядування, у тому числі,
зони спеціальних обмежень щодо
використання земель, повинні бути
визначені у відповідності до існуючих
вимог. За відсутності встановлених меж
земельних ділянок спеціального
обмеження (меж прибережних захисних
смуг) порушення або перетин таких меж, є
неможливим.

Відповідно до ч. 7 ст. 87 Водного кодексу
України, саме виконавчі комітети
місцевих рад, зобов'язані доводити до
відома населення, всіх заінтересованих
організацій рішення щодо меж
водоохоронних зон і прибережних
захисних смуг, а також водоохоронного
режиму, який діє на цих територіях.

Аналогічна правова позиція викладена в
Ухвалі ВССУ з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 10.07.2013 року
№6-18712св13 та Постанові Верховного Суду
України від 22.05.2013 року у справі №6-25цс13.

В обов'язок фізичної особи, якій
надається у власність земельна
ділянка, поруч із якою може знаходитися
водний об'єкт, законодавством не
покладалося ініціювання розробки
проекту землеустрою водоохоронної
зони та прибережної захисної смуги для
визначення меж ділянки спеціального
обмеження.

Така фізична особа не може нести
відповідальність за дії або
бездіяльність органів державної влади
з цього питання: саме на органи водного
господарства та інші спеціально
уповноважені органи, було покладена
ініціатива розробки проектів
водоохоронних зон, з визначенням їх
розмірів та меж (ці органи мали
виступати замовниками розробки
проектів) відповідно до Порядку
визначення розмірів і меж
водоохоронних зон та режим ведення
господарської діяльності в них,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 08.05.1996 р. №486
(в-редакції від 24.01.2002 р.).

Відповідно до п.п. З, 4, 5 Порядку, до
складу водоохоронних зон обов'язково
входять заплава річки, перша
надзаплавна тераса, бровки і круті
схили берегів, а також прилеглі балки
та яри. У межах водоохоронних зон
виділяються землі прибережних
захисних смуг та смуги відведення з
особливим режимом їх використання
відповідно до статей 88-91 Водного
кодексу України. Розміри і межі
водоохоронних зон визначаються
проектом на основі
нормативно-технічної документації,
який розробляється на замовлення
органів водного господарства та інших
спеціально уповноважених органів,
узгоджуються з органами
Мінекоресурсів, Держводгоспу,
Держкомзему, власниками землі,
землекористувачами і затверджуються
відповідними органами державної
виконавчої влади та виконавчими
комітетами Рад.

Організація роботи по винесенню в
натурі та влаштуванню прибережних
захисних смуг вздовж річок, віднесено
Законом до виключної компетенції
районних рад (п. 4 ч. 1 ст. 9 Водного
кодексу України в редакціях, що діяли
на дати прийняття оскаржуваних рішень).

Крім того, відповідно до Українського
класифікатора, цільового використання
землі для сінокосіння, можуть
надаватися, як землі населених пунктів,
так і землі сільськогосподарського
призначення, що є підтвердженням не
доведеності, що спірні земельні
ділянки відносяться до земель водного
фонду.

Колегія суддів , зазначає, що
відповідно до п. 2 Порядку розроблення
проектів землеустрою щодо відведення
земельних ділянок, проект відведення
земельної ділянки не розробляється у
разі: коли земельна ділянка, межі якої
визначено в натурі (на місцевості),
надається у власність або безоплатно
передається у власність без зміни її
цільового призначення; земельна
ділянка набувається у власність шляхом
купівлі-продажу, дарування, міни на
підставі інших цивільно-правових угод,
успадкування, без зміни її меж та
цільового призначення; земельна
ділянка придбана на конкурсних засадах
(за результатами земельних торгів).

В даному випадку, цільове призначення
не мінялося, а передавався громадянам
увесь масив землі площею 31 га.

Указом Президента України від 13 квітня
2011 року N 453/2011 було затверджено
Положення про Державне агентство
водних ресурсів України.

Відповідно до п.42 ст.4 вказаного вище
Положення, Держагенство України,
відповідно до покладених на нього
завдань, погоджує проекти землеустрою,
що розробляються з метою вилучення,
надання, зміни цільового призначення
земель водного фонду.

До земель водного фонду, в свою чергу
відповідно до ст.58 Земельного кодексу
України відносяться землі, зайняті:

а) морями, річками, озерами,
водосховищами, іншими водними
об'єктами, болотами, а також островами;

б) прибережними захисними смугами
вздовж морів, річок та навколо водойм;

в) гідротехнічними, іншими
водогосподарськими спорудами та
каналами, а також землі, виділені під
смуги відведення для них;

г) береговими смугами водних шляхів.

Також, вказаним вище Указом Президента
України було визнано таким, що втратив
чинність Указ Президента України від 14
липня 2000 року N 898 "Про Положення про
Державний комітет України по водному
господарству".

При цьому, Державне агентство водних
ресурсів України є правонаступником
Державного комітету України по водному
господарству.

Вказаним вище Положенням про Державний
комітет України по водному
господарству, затвердженим Указом
Президента України від 14 липня 2000 року
N898, Державному комітету України по
водному господарству, взагалі, не було
надано таких повноважень, які є на
сьогодні, в тому числі й повноважень,
стосовно погодження проектів
землеустрою, що розробляються з метою
вилучення, надання, зміни цільового
призначення земель водного фонду.

В свою чергу, допустимими засобами
доказування наявності водоохоронної
зони та/або прибережної захисної смуги,
в якості складової водоохоронної зони,
має бути проект встановлення
водоохоронної зони (прибережної
захисної смуги), або кадастровий план
земельної ділянки, на якій відображено
таку зону (смугу), або містобудівна
документація, яка передбачає зазначене
вище.

Не можуть розглядатися як допустимий
доказ будь-які акти із зазначеними в
таких актах припущеннями про
знаходження спірних земельних ділянок
в межах водоохоронної зони чи
прибережної захисної смуги та про
віднесення спірних земельних ділянок
до земель водного фонду.

Згідно з правовими позиціями
Конституційного Суду України,
викладених у рішенні від 16 квітня 2009
року №7-рп/2009 (справа про скасування
актів органів місцевого
самоврядування), орган місцевого
самоврядування має право приймати
рішення, вносити до них зміни та/чи
скасовувати їх на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією України та Законами
України.

В пункті 5 рішення №7-рп/2009
Конституційний Суд України зазначив,
що органи місцевого самоврядування є
відповідальними за свою діяльність
перед юридичними і фізичними особами
(стаття 74 Закону).

Таким чином, органи місцевого
самоврядування не можуть скасовувати
свої попередні рішення, вносити до них
зміни, якщо відповідно до приписів цих
рішень виникли правовідносини,
пов'язані з реалізацією певних
суб'єктивних прав та охоронюваних
законом інтересів, і суб'єкти цих
правовідносин заперечують проти їх
зміни чи припинення. Це є «гарантією
стабільності суспільних відносин» між
органами місцевого самоврядування і
громадянами, породжуючи у громадян
впевненість у тому, що їхнє існуюче
становище не буде погіршене прийняттям
більш пізнього рішення, що
узгоджується з правовою позицією,
викладеною в абзаці другому пункту 5
мотивувальної частини рішення
Конституційного Суду України від 13
травня 1997 року № 1-зп.

Ненормативні правові акти органу
місцевого самоврядування є актами
одноразового застосування, вичерпують
свою дію фактом їхнього виконання, тому
вони не можуть бути скасовані чи
змінені органом місцевого
самоврядування після їх виконання (п.5
рішення Конституційного Суду України
від 16 квітня 2009 року №7-рп/2009).

Таким чином, не підлягають задоволенню
позовні вимоги прокурора, на виконання
яких, скасовані висновки уповноважених
органів про погодження проектів
відведення спірних земельних ділянок,
оскільки ці висновки є ненормативними
актами одноразового застосування
індивідуальної дії, вичерпали свою дію
фактом їхнього виконання, а тому не
могли бути скасовані чи змінені
відповідними уповноваженими органами
після їх виконання.

Вимоги, викладені у позовній заяві,
спрямовані на позбавлення Відповідача
-апелянта фізичної особи, права
власності на спірні земельні ділянки,
приватизаційних договорів недійсними,
повернення приватизованого майна
державі в порушення права власності
покупця, якщо вони не допущені в
наслідок винної, протиправної
поведінки самого покупця.

ОСОБА_2 не вчиняла жодних порушень, як
то наприклад підробка документів та
таке інше, що могло вплинути на
відчуження їй, вказаної спірної
земельної ділянки.

В справі, яка переглядається, право
власності на земельні ділянки набуте
членами СТ «Затока» на підставі
розпорядження Бориспільської районної
державної адміністрації Київської
області від 18 серпня 2004 року № 683 «Про
затвердження технічної документації
із землеустрою щодо складання
документів, що посвідчують право
власності на земельні ділянки
громадянам - членам садівницького
товариства «Затока» в адмінмежах
Процівської сільської ради».

Це право посвідчене державними актами
і є похідним від відповідного рішення
органу виконавчої влади чи місцевого
самоврядування про передачу у
власність земельної ділянки.

Таким чином, за змістом ст. 152 ЗК України
(в редакції, яка була чинною на час
виникнення спірних правовідносин),
визнання недійсним державного акта на
право власності на землю, як самого по
собі, правовстановлюючого документа,
не передбачено зазначеною нормою.

Вимога захисту порушених прав власника
на землю реалізується зацікавленою
особою шляхом звернення до суду з
вимогою визнання відповідного рішення
органу виконавчої влади чи місцевого
самоврядування про передачу у
власність земельної ділянки
недійсним».

Відповідно до ст. 257 ЦК України,
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Спірне розпорядження Білоцерківської
РДА було прийняте 09.12.2008 р.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України,
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Про можливе порушення інтересів
держави, в інтересах якої діє прокурор,
в особі повноваженого органу -
Управління земельних ресурсів у
Білоцерківському районі, могло стати
відомо, ще при видачі Довідки 01.10.2008
року про склад земель, з яких
виділятиметься земельна ділянка
ОСОБА_2

При цьому, істотне значення має
обізнаність про можливе порушення
законодавства не прокурора, а
уповноваженого органу державної влади.

Виходячи із системного тлумачення норм
чинного законодавства України, судом
правильно встановлено, що у разі
прийняття судом позовної заяви,
поданої прокурором в інтересах держави
в особі органу, уповноваженого
здійснювати функції держави у спірних
правовідносинах, зазначений орган
набуває статусу позивача, для якого
строк позовної давності обчислюється з
моменту, коли такий орган дізнався або
повинен був дізнатися про порушення
свого права, а не з моменту, коли
вказана інформація стала відома
прокурору.

Отже, той факт, що прокурор дізнався про
можливі порушення законодавства вже
після винесення оскаржуваного
Розпорядження, видачі державних актів
та укладення договорів купівлі-продажу
на земельні ділянки, не впливає на
застосування судом позовної давності.

З іншого боку, прокурор звертається до
суду в інтересах держави в особі
Державної інспекції сільського
господарства в Київській області, яка
своїм листом від 22.02.13 року №10-20/855
повідомила, що перевірок законності
виділення землі не проводила, порушень
жодних не виявляла, а відповідно і не
вбачає підстав для скасування
державних актів на землю.

На підставі викладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення суду першої інстанції,
ухвалено з порушенням вимог чинного
законодавства та доказів, наданих
апелянтом та підлягає скасуванню, в
частині задоволення позовних вимог
позивача стосовно апелянта.

Згідно з вимогами ст. 309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими;

3) невідповідність висновків суду
обставинам справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, а також розгляд і
вирішення справи неповноважним судом;
участь в ухваленні рішення судді, якому
було заявлено відвід на підставі
обставин, що викликали сумнів у
неупередженості судді, і заяву про його
відвід визнано судом апеляційної
інстанції обґрунтованою; ухвалення чи
підписання постанови не тим суддею,
який розглядав справу.

На підставі наведеного, керуючись ст.
293,303,307,309,313-315 ЦПК України, колегія
суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Білоцерківського
міськраойнного суду Київської області
від 24 січня 2014 року в частині
задоволення позовних вимог прокурора
м. Біла Церква в інтересах держави в
особі Державної інспекції сільського
господарства в Київської області до
ОСОБА_2 про визнання незаконним та
скасування розпорядження
Білоцерківської районної державної
адміністрації №838 від 09.12.2008 року в
частині, що стосується ОСОБА_27 та за
позовом прокурора м. Біла Церква в
інтересах держави в особі Київської
обласної державної адміністрації до
ОСОБА_2 про визнання недійсними
державних актів на право власності на
земельну ділянку та застосування
наслідків недійсності правочину у
вигляді повернення земельних ділянок
площею 30,3114 га, що стосується ОСОБА_2
скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позовних вимог
прокурора м. Біла Церква в інтересах
держави в особі Державної інспекції
сільського господарства в Київської
області до ОСОБА_2 про визнання
незаконним та скасування
розпорядження Білоцерківської
районної державної адміністрації №838
від 09.12.2008 року в частині, що стосується
ОСОБА_27 та за позовом прокурора м. Біла
Церква в інтересах держави в особі
Київської обласної державної
адміністрації до ОСОБА_2 про визнання
недійсними державних актів на право
власності на земельну ділянку та
застосування наслідків недійсності
правочину у вигляді повернення
земельних ділянок площею 30,3114 га, що
стосується ОСОБА_2.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів до
касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: