УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Лесько А.О.,
Хопти С.Ф.,

Червинської М.Є.,
Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку «Скіф-53» до ОСОБА_3 про
відшкодування шкоди, завданої
підприємству, за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Суворовського
районного суду м. Херсона від
5 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Херсонської області від 20 лютого
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку «Скіф-53» (далі - ОСББ «Скіф-53»)
звернулось до суду з указаним позовом,
посилаючись на те, що за результатами
перевірки проведеної Херсонською
об'єднаною фінансовою інспекцією
встановлено, що колишнім головою
ОСББ «Скіф-53» ОСОБА_3 безпідставно
списано з особового рахунку
ОСББ «Скіф-53» грошові кошти у розмірі 9
966 грн 59 коп., чим об'єднанню завдано
шкоди, у зв'язку з чим позивач просив
стягнути з ОСОБА_3 указану суму
грошових коштів та судові витрати.

Рішенням Суворовського районного м.
Херсона від 5 грудня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Херсонської області від 20
лютого 2014 року, позов ОСББ «Скіф-53»
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3
на користь ОСББ «Скіф-53» суму
безпідставно списаних з каси коштів
ОСББ «Скіф-53» у розмірі 7 820 грн 47 коп.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат. В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права й порушення норм
процесуального права, просить
скасувати судові рішення та ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог ОСББ «Скіф-53» відмовити.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції виходив із того, що
розмір заподіяної шкоди доведений
дослідженими доказами про
безпідставне списання ОСОБА_3 з
особового рахунку ОСББ «Скіф-53»
грошових коштів, і застосував
одночасно норми трудового та
цивільного законодавства (ст. 1166 ЦК
України, ст. 130 КЗпП України), які
регулюють різні правовідносини, за
якими встановлюються різні строки
пред'явлення позову, різні підстави
відповідальності.

Змінюючи рішення районного суду та
виключаючи з мотивувальної частини
посилання суду на ст. 1166 ЦК України,
апеляційний суд погодився з висновками
районного суду про доведеність
позовних вимог та з посиланням
місцевого суду на положення ст. 130 КЗпП
України, як на підставу для часткового
задоволення позову.

Проте повністю погодитись із такими
висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Судом установлено, що ОСОБА_3 працювала
головою ОСББ «Скіф-53». Перевіркою,
проведеної Херсонською об'єднаною
фінансовою інспекцією встановлено, що
ОСОБА_3 безпідставно списано з
особового рахунку ОСББ «Скіф-53»
грошові кошти у розмірі 9 966 грн 59 коп.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 29 грудня 1992
року № 14 (з відповідними змінами) «Про
судову практику в справах про
відшкодування шкоди, заподіяної
підприємствам, установам, організаціям
їх працівниками» роз'яснено, що за
правилами ст. 132 КЗпП України за шкоду,
заподіяну підприємству, установі,
організації при виконанні трудових
обов'язків, працівники, з вини яких її
заподіяно, несуть матеріальну
відповідальність у розмірі прямої
дійсної шкоди, але не більше свого
середнього місячного заробітку, крім
випадків, коли законодавством вона
передбачена у більшому, ніж цей
заробіток, розмірі. Якщо межі
матеріальної відповідальності були
визначені в укладеному з працівником
контракті, вона покладається на нього
відповідно до умов контракту.

Положеннями ст. 130 КЗпП України, на
підставі якої суди задовольнили позов,
передбачені загальні підстави і умови
матеріальної відповідальності
працівників.

Зазначеною нормою закону передбачено,
що працівники несуть матеріальну
відповідальність за шкоду, заподіяну
підприємству, установі, організації
внаслідок порушення покладених на них
трудових обов'язків.

При покладенні матеріальної
відповідальності права і законні
інтереси працівників гарантуються
шляхом встановлення відповідальності
тільки за пряму дійсну шкоду, лише в
межах і порядку, передбачених
законодавством, і за умови, коли така
шкода заподіяна підприємству,
установі, організації винними
протиправними діями (бездіяльністю)
працівника. Ця відповідальність, як
правило, обмежується певною частиною
заробітку працівника і не повинна
перевищувати повного розміру
заподіяної шкоди, за винятком випадків,
передбачених законодавством.

КЗпП України передбачено межі
відповідальності: у межах середнього
місячного заробітку (ст. 132 КЗпП
України); обмежена матеріальна
відповідальність (ст. 133 КЗпП України);
повна матеріальна відповідальність
(ст. 134 КЗпП України).

Стягуючи з відповідачки шкоду,
виходячи з висновків суду, вбачається,
що до неї застосована повна
матеріальна відповідальність.

Проте у порушення вимог ст. ст. 214, 316 ЦПК
України умови та підстави для цього не
зазначені.

Отже, у порушення вимог ст. ст. 212-214, 315
ЦПК України суди зазначених положень
закону не врахували, не з'ясували
належним чином фактичних обставин
справи щодо заявлених вимог; які
правовідносини сторін випливають з
установлених обставин та яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин; не дали належної
правової оцінки зібраним у справі
доказам, що має суттєве значення для
правильного вирішення спору.

Ураховуючи, що судами не встановлені
фактичні обставини від яких залежить
правильне вирішення справи, та
допущені порушення норм матеріального
та процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, судові
рішення відповідно до ст. 338 ЦПК України
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Суворовського районного суду
м. Херсона від 5 грудня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду
Херсонської області від 20 лютого
2014 року скасувати, справу передати
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко