АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5371/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Скрипник К. О. Доповідач -
Черненкова Л.А. Категорія 48
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Судова колегія судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді -
Черненкової Л.А.

суддів -
Петешенкової М.Ю., Дерев`янка О.Г.

при секретарі - Бойко О.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 08 квітня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про визнання майна спільним майном
подружжя, -

В С Т А Н О
В И Л А:

31 січня 2014 року ОСОБА_2 звернулась до
суду із зазначеним позовом, за яким
просила визнати автомобіль марки «KIA»,
д/н НОМЕР_1, спільним сумісним майном
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 В обґрунтування свої
позовних вимог посилалась на те, що
вона з відповідачем перебувала у
зареєстрованому шлюбі з 09.06.2000 року по
27.11.2012 року. Під час шлюбу сторони
вирішили придбати у спільну власність
автомобіль. 23.03.2011 року позивач разом з
відповідачем уклали з ТОВ «Авто
Просто» угоду № 347401 про надання послуг
системи «Авто Так», спрямованих на
придбання автомобіля. Зазначена угода
була оформлена на ім'я колишнього
чоловіка ОСОБА_3 Починаючи з дня
укладання угоди і до розірвання шлюбу
сторони із спільного сімейного бюджету
сплачували щомісяця внески за
автомобіль. Але, і після розірвання
шлюбу позивач продовжувала сплачувати
внески за придбання автомобіля,
оскільки до кінця березня 2013 року
продовжувала фактично проживати з
відповідачем однією сім`єю. Так,
відповідно до квитанції від 11.03.2013 року
позивач сплатила останній внесок у
сумі 48 200 грн. за автомобіль. Отже,
належна позивачу частка у праві
спільної сумісної власності на
автомобіль «KIA», д/н НОМЕР_1, має бути
збільшена на суму 48 200 грн. Наразі,
відповідач не визнає факту, що спірний
автомобіль є спільним сумісним майном,
в зв'язку з чим вона змушена звернутися
з даним позовом про визнання
автомобіля марки «KIA», д/н НОМЕР_1,
спільним сумісним майном ОСОБА_2 та
ОСОБА_3

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 08 квітня 2014 року
ухвалено: в задоволенні позову ОСОБА_2-
відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити її
позовні вимоги в повному обсязі,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

ОСОБА_3 в своїх запереченнях на
апеляційну скаргу, просив апеляційну
скаргу відхилити, рішення Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська від
08 квітня 2014 року залишити без змін, як
законне, обґрунтоване та таке, що
прийнято без порушень норм
матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення сторін, що з'явилися,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги
в її межах та межах позовних вимог,
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
необхідно відхилити з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 09.06.2000 року по
27.11.2012 року. У період сумісного
подружнього життя, 23.03.2011 року з ТОВ
«Авто Просто» було укладено Угоду №
347401, згідно умов якої «Авто Просто»
гарантує надання учаснику права на
отримання автомобіля за умови
виконання учасником зобов'язань
передбачених угодою. Відповідно до
додатку № 3 від 27.02.2013 року до угоди №
347401 від 23.03.2011 року, загальна сума
зобов'язань учасника станом на день
підписання додатку становить 137320,37
грн., на день підписання цього додатку
учасник сплатив 71013,20 грн., сума
заборгованості складає 66307,17 грн.
Встановлено, що власником автомобіля
«KIA», д/н НОМЕР_1 є ОСОБА_3, на підставі
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_2. Угода №
347401, яка була укладена з ТОВ «Авто
Просто» у період зареєстрованого шлюбу
на даний час не виконана та у
відповідача мається заборгованість за
спірний автомобіль. Станом на 09.01.2014
року у ОСОБА_3 мається заборгованість
за п'ять щомісячних внесків в розмірі
6082,80 грн., та ТОВ «Авто Просто» вимагає
сплатити борг. Позивачка в позовній
заяві вказує, що нею від імені ОСОБА_3,
відповідно до квитанції від 11.03.2013 року
сплачений останній внесок за спірний
автомобіль в розмірі 48 200 грн., на
підтвердження чого подала квитанцію
від 11.03.2013 року, проте із зазначеної
квитанції вбачається, що це дублікат.
Так, відповідачем в судове засідання
надано оригінал квитанції від 11.03.2013
року на суму 48200,00 грн. та оригінал
квитанції про сплату комісії в розмірі
482,00 грн., яка сплачується разом з
основним платежем та відповідачем
категорично заперечувалася, що
вказаний внесок був здійснений
позивачем, оскільки жодних доказів
суду не представлено. А тому, судом
встановлено, що саме відповідачем
ОСОБА_3 був здійснений платіж 11.03.2013
року на суму 48200,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог районний суд обґрунтовано
виходив з того, що на час розірвання
шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, подружжя не
виплатити в повному обсязі вартість
транспортного засобу за договором з
ТОВ «Авто Просто», а після розірвання
шлюбу продовжує виконувати грошові
зобов'язання за договором з ТОВ «Авто
Просто» саме відповідач, а тому, при
таких обставинах позивач має право
лише на відповідну частку від суми, яка
була сплачена в період шлюбу сторонами.
Власником автомобіля «KIA», д/н НОМЕР_1 є
ОСОБА_3, на підставі свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу
НОМЕР_2, згідно якого вбачається, що
реєстрація була проведена 22.03.2013 року,
тобто після розірвання шлюбу та після
оплати відповідачем 11.03.2013 року суми в
розмірі 48200,00 грн. З огляду на те, що
вартість транспортного засобу не була
виплачена подружжями за час
знаходження в подружніх стосунках в
повному обсязі, а була сплачена тільки
відповідна частка від всієї вартості,
після розірвання шлюбу мається
заборгованість за спірний автомобіль,
реєстрація права власності на
транспортний засіб проведена після
розірвання шлюбу, суд приходить до
висновку, про відсутність правових
підстав визнання автомобілю марки «KIA»,
д/н НОМЕР_1, спільним сумісним майном
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а відтак позовні
вимоги є незаконними, необґрунтованими
та такими, що не підлягають
задоволенню.

Судова колегія погоджується з
висновком суду.

Спірні правовідносини між сторонами
виникли щодо визнання автомобіля «KIA»,
д/н НОМЕР_1 спільним сумісним майном
подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 60, ч. 1 ст. 61, ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст.
68, ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя
може бути будь-яке майно, за винятком
виключеного з цивільного обороту.
Дружина та чоловік мають рівні права на
володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними. Розірвання шлюбу не припиняє
права спільної сумісної власності на
майно, набуте за час шлюбу. У разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 372
Цивільного кодексу України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом. У
разі поділу майна, що є у спільній
сумісній власності, вважається, що
частки співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом.

У відповідності до п.п.23,24 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 21
грудня 2007 року №11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановити обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело та час його
придбання. При поділі майна також
враховуються борги подружжя та
правовідносини за зобов'язаннями, що
виникли в інтересах сім'ї.

З матеріалів справи вбачається, що за
час шлюбу сторонами не набуте спірне
майно, а саме: автомобіль «KIA», д/н
НОМЕР_1, оскільки цей автомобіль був
отриманий в автосалоні 22.03.2013 року, як
про це стверджує позивач, та реєстрація
автомобіля була проведена 22.03.2013 року,
тобто після розірвання шлюбу сторін,
яке відбулося 27.11.2012 року.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Доводи апеляційної скарги про те, що
угода № 347401 від 23.03.2011 року, укладена
між відповідачем та ТОВ «Авто Просто»
про надання послуг системи «Авто Так»,
спрямованих на придбання спірного
автомобіля, за своєю правовою суттю є
договором купівлі-продажу з
відстрочкою платежу, та угода була
укладена в інтересах сім`ї і отримане
згодом за цим правочином майно є
спільним сумісним майном подружжя, -
судова колегія вважає неспроможними,
оскільки зазначена угода є лише
договором про надання послуг і по суті
є угодою про намір із внесенням
передплати, що не свідчить про набуття
спірного автомобіля у спільну сумісну
власність подружжя.

Викладені в апеляційній скарзі доводи
висновків суду першої інстанції не
спростовують та стосуються переоцінки
доказів у справі.

Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед установленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Судова колегія приходить до висновку,
що рішення суду постановлено у
відповідності з вимогами закону та не
має підстав для його скасування, і
доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308,
ч.1 п.1 ст.314, 317,319, ч.1 ст.218 ЦПК України,
судова колегія, -

У Х В А Л
И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 08 квітня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді колегії