Справа № 750/541/14 Провадження №
22-ц/795/775/2014 Головуючий у I інстанції
-Рахманкулова І. П. Доповідач -
Горобець Т. В.Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді Горобець Т.В. ,

суддів Зінченко С.П.,
Онищенко О.І.

при секретарі
-Мартиновій А.В.

з участю представника ТОВ „ Габріель"
Романька В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду цивільну
справу за апеляційною скаргою
Товариства з обмеженою
відповідальністю „Габріель" на
рішення Деснянського районного суду м.
Чернігова від 20 лютого 2014 року у справі
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю „Габріель" до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за оплату
житлово-комунальних послуг ,

В С Т А Н О В
И В :

Заочним рішенням Деснянського
районного суду м. Чернігова від 20
лютого 2014 року позов ТОВ „Габріель" до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
житлово-комунальні послуги задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ
„Габріель" 3510,35 грн. заборгованості та
243,60 грн витрат по сплаті судового
збору.

Вимоги про стягнення з ОСОБА_2 витрат
на правову допомогу, а саме, 400,00 грн,
сплачених позивачем фахівцю у галузі
права ОСОБА_3 відповідно до договору
від 20.08.2012 року та доповнень до нього
від 21.12.2012 року залишені судом першої
інстанції без задоволення.

У апеляційній скарзі позивач просить
рішення суду першої інстанції частково
змінити, стягнувши з ОСОБА_2 400,00 гривень
витрат, понесених позивачем на правову
допомогу, що була надана у вигляді
складання позовної заяви про стягнення
з ОСОБА_2 заборгованості по оплаті
житлово-комунальних послуг після
відмови суду у прийнятті заяви про
видачу судового наказу.

Доводами апеляційної скарги є
посилання на неповноту з"ясування
судом першої інстанції всіх обставин
справи та не повне дослідження
матеріалів справи, що призвело до
помилкових висновків про не
обґрунтованість вимог про
відшкодування витрат на правову
допомогу.

Апелянт вважає, що суду було надано
достатньо доказів, які свідчать про те,
що правова допомога надавалась
позивачу фахівцем у галузі права, який
згідно п.2.1 Договору від 20.08.2012 року
підготував та склав спочатку заяву
про видачу судового наказу щодо
стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ
„Габріель" заборгованості за
житлово-комунальні послуги, а після
відмови судом у прийняття заяви, склав
позовну заяву і за надану правову
допомогу отримав від позивача 400,00 грн
згідно платіжного доручення від 27.08.2012
року. Також, апелянт зазначає, що вимога
про відшкодування витрат, понесених
ним на правову допомогу у вигляді
складання позовної заяви після того,
як суд відмовив у прийнятті
підготовленої таким фахівцем заяви про
видачу судового наказу, ґрунтується на
умовах Договору від 20.08.2012 року, та
додаткового Договору від 21.12.2012 року, а
факт та обсяг виконаної роботи по
наданню правової допомоги, тривалість
затраченого часу на складання позовної
заяви підтверджено Актом здачі -
приймання ( додатковим) від 14.12.2014 року.

Спростування висновків суду першої
інстанції щодо недотримання
позивачем положень ст. 56 ЦПК України
доводи апеляційної скарги не містять.

У судовому засіданні представник
апелянта скаргу підтримав,

Відповідач у судове засідання не
з»явився, про час та місце судового
розгляду повідомлений належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача, дослідивши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
апеляційного суду приходить до
висновку, що скарга задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Залишаючи без задоволення вимоги
позивача про відшкодування на його
користь 400,00 грн понесених на правову
допомогу - складання позовної заяви
фахівцем у галузі права ОСОБА_3, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем не наведено і не надано суду
доказів того, що ОСОБА_3, є фахівцем у
галузі права, який має право надавати
правову допомогу відповідно до
положень ст. 56 ЦПК України.

З таким висновком погоджується колегія
суддів апеляційного суду.

З матеріалів справи (а.с.11звор.)
вбачається, що між ТОВ „Габріель" та
ОСОБА_3, який є фахівцем у галузі права (
далі Фахівець) 20.08.2012 року було укладено
Договір про надання правової допомоги
товариству по стягненню із споживачів
комунальних послуг наявної у них
заборгованості , у тому числі і шляхом
звернення до суду з заявами про видачу
судового наказу, позовними заявами та
надання інших правових
консультативних послуг. Порядок та
розмір оплати правової допомоги
передбачено п.5.1 Договору, у тому числі,
за складання заяви про видачу судового
наказу з підбором документів - 400,00 грн,
а за складання позовних заяв про
стягнення заборгованості з підбором
документів - 500,00 грн.( а.с10).

Другим реченням п.2.1 Договору
передбачалось, що у разі скасування
наказу, який був виданий за заявою
Фахівця про видачу судового наказу,
підготовленою ним, Фахівець
зобов»язаний за окрему плату
підготувати позовну заяву до суду про
стягнення цієї ж заборгованості.

Додатковою угодою від 21.12.2012 року були
внесені зміни до другого речення п. 2.1
Договору від 20.08.2012 року, а саме, за
окремою домовленістю, в разі
скасування судового наказу про
стягнення заборгованості, Фахівець за
отриману плату за складання заяви про
видачу судового наказу складає позовну
заяву для подачі до суду про стягнення
цієї ж заборгованості по комунальних
послугах ( а.с.12). Тобто, фактично
йдеться про безоплатне виконання
роботи по складанню позовної заяви,
оскільки оплачена робота по складанню
заяви про видачу судового наказу
бажаних наслідків не дала.

З Акту № ПД-013С від 22 серпня 2012 року
вбачається, що Фахівцем було виконано
роботу по наданню правової допомоги у
вигляді складання заяви про видачу
судового наказу про стягнення з ОСОБА_2
заборгованості за надані послуги з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій , а також
робота, яка складається з аналізу
документації позивача і повідомленої
ним інформації та підбору до заяви
документів на обґрунтування заяви. На
зазначену роботу Фахівцем було
затрачено 1 година 30 хвилин (
а.с.13).Оплата за виконану роботу 400,00 грн
була здійснена на підставі вказаного
Акту платіжним дорученням №416 від
27.08.2012 року ( а.с.13).

Актом № ПД-013С( додатковим) від 14 січня
2014 року засвідчено, що Фахівцем після
відмови у прийнятті заяви про видачу
судового наказу, позивачу була надана
правова допомога у вигляді складання
позовної заяви з підготовкою її для
звернення в суд про стягнення
заборгованості за послуги з
утримання будинку і прибудинкової
території ОСОБА_2 Крім того, згідно
цього ж Акту, Фахівцем надана правова
допомога у вигляді аналізу
документації та повідомленої
інформації з підбором до заяви про
видачу судового наказу необхідних
документів. Оплата за вищезазначену
правову допомогу визначена сторонами
400,00 грн , з врахуванням того, що на таку
роботу Фахівцем було затрачено 1 годину
часу. В Акті також зазначається, що з
урахуванням вимог п.2.1 та 5.1 Договору
від 20 серпня 2012 року, Фахівцю було
повністю сплачено за вказану в Акті (
додатковому) правову допомогу
платіжним дорученням № 416 від 27.08.2012
року ( а.с.16). Тобто, можна зробити
висновок, що оплату роботи у вигляді
складання заяви про видачу судового
наказу, слід вважати оплатою за
складання позовної заяви.

В Актах № ПД-013 С від 20.08.2012 та 21.12.2014
року також зазначається, що робота по
складанню заяви про видачу судового
наказу чи позовної заяви про стягнення
заборгованості за послуги з утримання
будинку та прибудинкової території є
участю фахівця у галузі права у наданні
правової допомоги , а саме,
процесуальною дією поза судовим
засіданням , відповідно до ст. 1 Закону
України „Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах" .

Відхиляючи вимогу позивача про
відшкодування судових витрат,
понесених на оплату правової допомоги,
суд першої інстанції послався на
положення ст. 56 ЦПК України, зазначивши,
що доказів того, що ОСОБА_3, як особа, яка
надавала правову допомогу є фахівцем у
галузі права і має право на надання
правової допомоги відповідно до ст. 56
ЦПК України, суду не надано.

Незважаючи на те, що докази на
підтвердження права ОСОБА_3, як фахівця
у галузі права надавати правову
допомогу, наявні у матеріалах справи
(а.с.11 звор.), отже в цій частині висновки
суду першої інстанції є помилковими,
підстав для задоволення апеляційної
скарги апеляційний суд не вбачає,
оскільки, відмовляючи у відшкодуванні
цих витрат, суд обґрунтовано виходив з
положень ст. 56 ЦПК України .

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Відповідно до чс.1,3 ст. 79 ЦПК України
судові витрати складаються з судового
збору, та витрат, пов"язаних з розглядом
справи, до яких, у числі інших, належать
витрати на правову допомогу.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 84 ЦПК України витрати,
пов"язані з оплатою правової допомоги
адвоката або іншого фахівця у галузі
права, несуть сторони, крім випадків
надання безоплатної правової допомоги.
Граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється
Законом.

Відповідно до статті 1 Закону України
„Про граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу у цивільних
та адміністративних справах" , яким
встановлено граничний розмір витрат на
правову допомогу під час розгляду
цивільних та адміністративних справ,
передбачено, що розмір компенсації у
цивільних справах, яка виплачується
іншою стороною стороні, на користь якої
ухвалено судове рішення, не може
перевищувати 40 відсотків
встановленого законом розміру
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи , яка

- надавала правову допомогу у судовому
засіданні;

- під час вчинення окремих
процесуальних дій поза судовим
засіданням;

- та під час ознайомлення з матеріалами
справи у суді.

Тобто, перелік правової допомоги,
витрати на оплату якої підлягають
відшкодуванню у якості судових витрат
особі, на користь якої ухвалене
рішення, чітко визначений Законом
України „Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах", при цьому, оформлення
позовної заяви особою без дотримання
вимог ст. 56 ЦПК України, цим законом не
передбачено.

Відповідно до ст. 47 ЦПК України
учасниками цивільного процесу, крім
осіб, які беруть участь у справі є
секретар судового засідання, судовий
розпорядник, свідок, експерт,
перекладач, спеціаліст та особа, яка
надає правову допомогу.

Відповідно до ст. ч.2 56 ЦПК України
особа, яка має право на надання
правової допомоги , допускається за
заявою особи, яка бере участь у справі.

Отже, системний аналіз вищенаведених
правових норм, якими регулюється
питання відшкодування судових витрат,
понесених стороною за надання правової
допомоги, свідчить про те, що ні
складання заяви про видачу судового
наказу ні складання позовної зави з
аналогічними вимогами Фахівцем не
можуть розцінюватись як окрема
процесуальна дія поза судовим
засіданням, вчинена особою, яка
надавала правову допомогу, оскільки
правового процесуального статусу
учасника судового процесу враховуючи
положення ст. 47 та 56 ЦПК України, ОСОБА_3
не мав. Тобто, витрати, понесені ТОВ
„Габріель" за оплату роботи Фахівця по
складанню заяви про видачу судового
наказу, а після відмови у її прийнятті -
позовної заяви аналогічного змісту про
стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за
послуги по утриманню будинку та
прибудинкової території, на думку
суддів колегії апеляційного суду не є
судовими витратами у розумінні ст. 79, 84
ЦПК України, які мали б
відшкодовуватись за рахунок
відповідача .

Крім того, за змістом п. 2.1 Договору від
20.08.2012 року, в редакції після змін,
внесених 21.12.2012 року, оплата роботи по
складанню позовної заяви про стягнення
заборгованості за послуги з утримання
будинку та прибудинкової території
після відмови у прийнятті заяви про
видачу судового наказу з аналогічними
вимогами до цього ж відповідача, не
була передбачена. Також, Акт
здачі-приймання робіт по наданню
правової допомоги ( додатковий) від
14.01.2014 року містить посилання лише на
Договір від 20.08.2012 року, без посилання
на додатковий договір 21.12.2012 року, а
також, цей Акт, свідчить про те, що в
оплата 400,00 грн здійснена як за роботу
по складанню позовної заяви так і за
роботу у вигляді проведеного аналізу
документації та повідомленої
інформації Клієнтом з підбором до
заяви про видачу судового наказу
документів , які можуть бути
використані в якості доказів на
підтвердження обставин, які
заявляються, як підстави задоволення
вимог.

Тобто, яка саме сума із перерахованих
Фахівцю 27.08.2012 року 400.00 грн за правову
допомогу у вигляді складання заяви про
видачу судового наказу з підбором до
заяви про видачу судового наказу
документів, отримана ним саме за цю
роботу, а яка сума зараховується йому
саме за правову допомогу у вигляді
складання позовної заяви в Акті від
14.01.2014 року не визначено, що виключає
можливість визначити судом суму, яка
підлягає відшкодуванню за надану
правову допомогу у вигляді складання
позовної заяви, навіть за умови, що ця
вимога була б правомірною.

Враховуючи вищезазначене, та, зважаючи
на те, що рішення суду першої інстанції
в оскаржуваній частині є вірним по суті
та ґрунтується на наявних у справі
доказах і узгоджується з положеннями
нормативно-правових актів, якими
регулюються спірні правовідносини, а
також, виходячи з приписів ч.2 ст. 308 ЦПК
України, апеляційний суд вважає за
можливе, залишити без змін оскаржуване
заочне рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.209, 218, 303, 307, 308, 315, 317, 319
ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю „Габріель"
відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.
Чернігова від 20 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий: Судді :

Головуючий:Судді: