У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника
Д.Д.,

суддів:
Гулька Б.І. Закропивного О.В.,

Лесько А.О., Черненко
В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,
за касаційною скаргою представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4, на рішення
апеляційного суду Донецької області
від 21 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ПАТ «КБ «Надра»
звернулося до суду із указаним позовом,
у якому просило стягнути із ОСОБА_3 на
свою користь заборгованість у розмірі
20 646 грн 17 коп. та судові витрати по
справі.

В обґрунтування позову зазначало, що
відповідно до умов укладеного між
сторонами договору про комплексне
банківське обслуговування від
21 січня 2008 року відповідач отримав
кредитну картку Viza з лімітом
кредитування у розмірі 10 тис. грн зі
сплатою 24,36 % річних на суму залишку
заборгованості з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
платіжної картки. У результаті
порушення позичальником норм закону та
умов договору станом на 1 січня 2013 року
утворилася заборгованість у розмірі 20
646 грн 17 коп., з яких: 9 589 грн 77 коп. -
заборгованість за кредитом, 10 105 грн 18
коп. - заборгованість по відсоткам за
користування кредитом, а також штраф у
розмірі 951 грн 22 коп. за несвоєчасне
погашення мінімального платежу.

Рішенням Дзержинського міського суду
Донецької області від 9 вересня
2013 року в задоволенні позову ПАТ «КБ
«Надра» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Донецької
області від 21 листопада 2013 року
рішення місцевого суду скасовано і
ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ
«КБ «Надра» задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Надра»
заборгованість у розмірі 20 646 грн 17 коп.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3
- ОСОБА_4, посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення
апеляційного суду та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
позивач пропустив строк позовної
давності, встановлений ст. 257 ЦК
України. Крім того, відповідно до п. 7 ч.
13 ст. 11 Закону України «Про захист прав
споживачів» у спорах щодо споживчого
кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув.

Скасовуючи рішення місцевого суду та
задовольняючи позов ПАТ «КБ
«Надра», суд апеляційної інстанції
виходив із того, що відповідачем не
було надіслано банку повідомлення про
бажання розірвати (припинити) дію
договору про комплексне банківське
обслуговування від 21 січня 2008
року відповідно до вимог п. 14.11 типового
договору, а тому вказаний договір у 2010
році не припинив своєї дії, у зв'язку з
чим висновок місцевого суду про
необхідність застосування строку
позовної давності є помилковим.
Відповідач порушив умови кредитного
договору по сплаті заборгованості та
процентів за користування кредитом,
тому суд стягнув суму боргу за
розрахунком банку.

Проте повністю погодитися із такими
висновками апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 21 січня 2008 року
між сторонами укладено договір про
комплексне банківське обслуговування,
за умовами якого відповідач отримав
кредитну картку Viza з лімітом
кредитування у розмірі 10 тис. грн зі
сплатою 24,36 % річних на суму залишку
заборгованості з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
платіжної картки.

У результаті порушення позичальником
норм закону та умов договору станом на 1
січня 2013 року утворилася
заборгованість у розмірі
20 646 грн 17 коп., з яких: 9 589 грн 77 коп. -
заборгованість за кредитом, 10 105
грн 18 коп. - заборгованість по відсоткам
за користування кредитом, а також штраф
у розмірі 951 грн 22 коп. за несвоєчасне
погашення мінімального платежу.

Згідно з ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

Відповідно до вимог ст. 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Стягнення неустойки (пені, штрафу)
обмежується останніми 12
місяцями перед зверненням кредитора до
суду, а починається з дня (місяця), з
якого вона нараховується, у межах
строку позовної давності за основною
вимогою.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

У порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 316 ЦПК
України апеляційний суд не перевірив
доводи відповідача про те, що наданий
позивачем розрахунок кредитної
заборгованості потребує перевірки;
ухвалюючи рішення, не навів
розрахунків, з яких він виходив при
задоволенні позовних вимог, не
перевірив коли саме та який розмір
заборгованості сплачений відповідачем
на виконання умов кредитного договору,
не з'ясував за який період часу
нараховано відсотки, при тому, що саме
від правильного визначення суми боргу
залежить вирішення питання щодо їх
розміру.

Враховуючи те, що обставини щодо
часткового виконання відповідачем
кредитного зобов'язання, а також щодо
часу виникнення прострочення за
кредитом судом не встановлені, період
нарахування штрафних санкцій також
підлягає перевірці судом відповідно до
вимог ст. ст. 60, 214 ЦПК України.

За таких обставин рішення апеляційного
не відповідає вимогам ст. 213
ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу
ст. 338 ЦПК України є підставою для його
скасування з передачею справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 -
ОСОБА_4, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Донецької
області від 21 листопада 2013 року
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

А.О. Лесько

В.А. Черненко