У Х В А Л АІМЕНЕМ УКРАЇНИ 22 травня 2014
року м.
Київ

Колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Журавель В.І., Горелкіної Н.А.,
Євграфової Є.П.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про визнання особи такою, що
втратила право на користування
житловим приміщенням, зобов'язання
скасувати реєстрацію місця проживання
та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_4 про вселення, зобов'язання не
чинити перешкоди у користуванні
житловим приміщенням, зобов'язання
передати ключі від вхідних дверей, за
касаційною скаргою ОСОБА_6 в інтересах
ОСОБА_4 на рішення Рівненського
міського суду Рівненської області від
02 жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Рівненської області від 09 грудня
2013 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у
якому просив на підставі ст.ст. 71,72 ЖК
України визнати ОСОБА_5 такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням - кім. АДРЕСА_1, та
зобов'язати відділ громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
Рівненського MB ГУ МВС України в
Рівненській області зняти
відповідачку з реєстрації за вказаною
адресою.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що з 21
січня 1994 року до 07 лютого 2012 року він
перебував зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_5

На підставі ордера № 849 від 14 жовтня 2011
року йому на сім'ю, до складу якої
входила ОСОБА_4, надано право на
вселення в кімнату АДРЕСА_1,
площею 12,6 м. кв., що належить ПАТ
«Рівнеазот».

Посилаючись на те, що з вересня 2012 року
відповідачка добровільно залишила
спірне житло й проживає у АДРЕСА_2,
просив позов задовольнити.

Заперечуючи проти вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5
подала зустрічний позов, у якому
просила вселити її у кім. АДРЕСА_1,
зобов'язати ОСОБА_4 передати їй ключі
від вхідних дверей кімнати та не чинити
перешкоди в користуванні нею.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_5
посилалася на те, що з вересня 2012 року
колишній чоловік вигнав її з кімнати,
викинув речі на коридор та силою забрав
ключ від вхідних дверей.

Посилаючись на те, що її примусово було
позбавлено права користування спірним
жилим приміщенням, просила
задовольнити позов.

Рішенням Рівненського міського суду
Рівненської області від 02
жовтня 2013 року, залишеним без зміни
ухвалою апеляційного суду Рівненської
області від 09 грудня 2013 року, у
задоволенні первісного позову ОСОБА_4
відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено.

Вселено ОСОБА_5 у кім. АДРЕСА_1,
зобов'язано ОСОБА_4 передати ОСОБА_5
ключі від вхідних дверей та не чинити
їй перешкоди в користуванні жилим
приміщенням.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі, поданій
представником ОСОБА_6, ОСОБА_4. просить
скасувати рішення та ухвалу судів
попередніх інстанцій, справу направити
на новий розгляд, мотивуючи свою вимогу
порушенням норм процесуального права
та неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 324
ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_5
та відмовляючи в задоволенні
первісного позову ОСОБА_4, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив з
того, що ОСОБА_5 більше шести
місяців у спірній квартирі не
проживала у зв'язку з тим, що ОСОБА_4
постійно створював їй перешкоди.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками судів.

Висновок судів є правильним з
урахуванням вимог
ст.ст. 58, 59, 60 ЦПК України щодо
належності, допустимості доказів і
обов'язку доказування та надання
доказів.

Оцінивши всі зібрані у справі докази,
правильно встановивши правову природу
правовідносин, що виникли між
сторонами, та вірно застосувавши норми
матеріального права, суди першої та
апеляційної інстанцій з урахуванням
встановлених обставин справи
обґрунтовано дійшли висновку про
задоволення зустрічного позову ОСОБА_5
та про відмову в задоволенні
первісного позову ОСОБА_4

Доводи скарги та матеріали
витребуваної справи не дають підстав
вважати, що судами при розгляді даної
справи допущені порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які передбачені статтями
338-341 ЦПК України як підстави для
скасування рішення.

Згідно із частиною першою статті 335 ЦПК
України суд касаційної інстанції не
вправі встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими, а тому доводи касаційної
скарги не можуть бути визнані як
підстава для призначення справи до
судового розгляду.

Оскаржувані судові рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, наведені в
касаційній скарзі доводи висновків
судів не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332
ЦПК України, колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 в інтересах
ОСОБА_4 відхилити, рішення Рівненського
міського суду Рівненської області від
02 жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Рівненської області від 09 грудня
2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.І. Журавель

Судді
Н.А. Горелкіна

Є.П. Євграфова