Справа № 422/6311/13-ц
Провадження № 2/422/19/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

« 13» травня 2014 року Перевальський
районний суд Луганської області,

в складі: головуючого - судді:
Булгакової Г.В.

при секретарі:
Реутовій О.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Перевальська,
Луганської області

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
державного підприємства
«Луганськвугілля» про поновлення на
роботі, оплату за час вимушеного
прогулу та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач - ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до державного підприємства
«Луганськвугілля» про поновлення на
роботі, оплату за час вимушеного
прогулу та стягнення моральної шкоди
посилаючись на наступне.

З 06 травня 2006 року вона працювала
майстром котельно-ковальської
дільниці ВП «Перевальський
Ремонтно-механічний завод» ДП
«Луганськвугілля». В подальшому її
неодноразову переміщували в інші цехи,
а 09 жовтня 2013 року наказом №225
звільнили по п.3 ст. 40 КЗпПУ за
систематичне невиконання без поважних
причин своїх трудових обов?язків.
Однак, свої трудові обов?язки вона
виконувала сумлінно, жодних завищень
об?ємів робіт працівникам не допускала
та вважає що накази №125 від 26.06.2013 року
та №148 від 26.07.2013 року про винесення їй
доган є незаконними, бо вона не
порушувала ані технологічної
дисципліни, ані допускала прогулу.

А тому, оскільки позивач вважає, що її
звільнили незаконно, звернулася до
суду з позовом в якому просить визнати
наказ №225 від 09.10.2013 року ВП
«Перевальський Ремонтно-механічний
завод» ДП «Луганськвугілля» про її
звільнення незаконним та скасувати
його; поновити її на роботі на посаді
майстра відділу технічного контролю ВП
«Перевальський Ремонтно-механічний
завод» ДП «Луганськвугілля»; стягнути
на її користь з відповідача середній
заробіток за час вимушеного прогулу в
розмірі 5036 гривні 11 копійок; судові
витрати в розмірі 229,40 грн. та моральну
шкоду в розмірі 3000 гривень, оскільки їй
звільненням завдано моральні
страждання, які виразилися в порушенні
звичайного темпу життя, почалися
безсоння та головні болі, зріс
артеріальний тиск.

У судовому засіданні позивач та її
представник позов підтримали в повному
обсязі та пояснили, що позивач - ОСОБА_1
з 06 травня 2006 року працювала майстром
котельно-ковальської дільниці ВП
«Перевальський Ремонтно-механічний
завод» ДП «Луганськвугілля». 01
листопада 2008 року була переведена
майстром до ковальсько-термічного
підрозділу на дільницю
нестандартизованого обладнання. 17
липня 2013 року переміщена в
ремонтно-механічний цех майстром
технічного контролю. 01 серпня 2013 року
знову переміщена до відділу технічного
контролю майстром. А 09 жовтня 2013 року
наказом №225 її взагалі було звільнено
за систематичне невиконання своїх
трудових обов?язків. Цей наказ вважає
незаконним, бо жодних приписок або
завищень об?ємів робіт працівникам
своєї дільниці вона не робила, всі
проставлені об?єми були погоджені з
начальником цеху Щербаковим В.В. Крім
того, наказ №125 від 26.06.2013 року, яким їй
було оголошено догану за порушення
технологічної дисципліни вважає також
незаконним, бо ця продукція була
прийнята. А наказ №148 від 26.07.2013 року про
оголошення догани за прогул 19.07.2013 року
вважає взагалі абсурдним, бо на цей
день вона писала заяву про надання їй
відгулу за відпрацьований раніше час.
Крім того, внаслідок звільнення вона
почала погана себе почувати та
морально страждати. А тому просить
задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні позовні вимоги не визнав
повністю та пояснив, що позивач ОСОБА_1
протягом 2013 року неодноразово не
виконувала свої трудові обов?язки за що
піддавалася дисциплінарним
стягненням. А тому в жовтні 2013 року,
після проведеної перевірці
правильності нарахувань зарплати, за
результатами якої були виявлені
суттєві порушення та приписки в
об?ємах виконаних робіт окремим
працівникам, які закривалися майстром
ОСОБА_1, її, за погодженням із профкомом,
було законно звільнено по п.3 ст. 40 КЗпП
України, а тому просив суд відмовити в
задоволення позову.

Суд, вислухавши сторони, свідків,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
позов ОСОБА_1 є необґрунтованим та
таким, що не підлягає задоволенню, з
наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.10,11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Так, копією трудової книжки позивача
підтверджується, що вона з 06 травня 2006
року працювала майстром
котельно-ковальської дільниці ВП
«Перевальський Ремонтно-механічний
завод» ДП «Луганськвугілля». 01
листопада 2008 року була переведена
майстром до ковальсько-термічного
підрозділу на дільницю
нестандартизованого обладнання. 17
липня 2013 року переміщена в
ремонтно-механічний цех майстром
технічного контролю. 01 серпня 2013 року
переміщена до відділу технічного
контролю майстром /а.с.5-7/.

З наказу №125 від 26.06.2013 року ВП
«Перевальський Ремонтно-механічний
завод» ДП «Луганськвугілля»
вбачається, що позивачу ОСОБА_1 було
оголошено догану за щомісячні зриви
завдань по ремонту машин МПБ та
теліжки ДКНЛ /а.с.12/.

Отже посилання позивача на те, що
догану вона отримала за випуск
неякісної продукції не відповідає
дійсності, оскільки в п.3 цього наказу
вказано, що саме за щомісячні зриви
завдань по ремонту машин та теліжки,
позивачу було оголошено догану. Крім
того, позивач в судовому засіданні
підтвердила, що була ознайомлена з цим
наказом, однак не оскаржувала його.

З наказу №148 від 26.07.2013 року ВП
«Перевальський Ремонтно-механічний
завод» ДП «Луганськвугілля»
вбачається, що позивачу ОСОБА_1 було
оголошено догану за прогул /а.с.14/.

Суд не приймає до уваги посилання
позивача, що вона була відсутня на
роботі 19.07.2013 року згідно своєї заяви,
бо на а.с. 16 є лише заява позивача про
надання їй відгулу за раніше
відпрацьований час. Однак, ця заява не
підписана директором заводу, тобто не
погоджена з керівництвом, та не було
видано про це наказ. А, відповідно до ч.1
ст. 72 КЗпПУ, робота у вихідний день може
компенсуватися лише за згодою сторін.
Крім того, цей наказ також був
доведений до відома позивача, однак у
встановлений законом строк оскаржений
не був.

Наказом №138 від 24.07.2013 року
підтверджується, що позивача було
переміщено з посади майстра дільниці
нестандартизованого обладнання на
посаду майстра технічного контролю в
ремонтно-механічний цех /а.с.17/

Абзацом 8 п.3 Посадової інструкції
майстра ковальсько-термічного
підрозділу на дільниці
нестандартизованого обладнання
підтверджується, що на позивача ОСОБА_1,
як на майстра цього підрозділу, були
покладені обов'язки по забезпеченню
правильності та своєчасності
оформлення первинних документів по
обліку робочого часу виробітки,
заробітної плати, простоїв. З цією
інструкцією позивач була ознайомлена
під розпис /а.с.23-26, 90-91/.

Наказом №209 від 20.09.2012 року
підтверджується, що позивачу ОСОБА_1
було поставлено виконання обов?язків
майстра нестандартизованого
обладнання. З цим наказом позивача було
ознайомлено під особистий розпис
/а.с.92-93/.

З п.2.10 Посадової інструкції майстра
дільниці нестандартизованого
обладнання вбачається, що позивач
зобов?язана була закривати відрядні
наряди за місяць /а.с. 94-96/.

Суд критично ставиться до посилання
позивача про те, що вона не була
ознайомлена з цією інструкцією,
оскільки це спростовується актом від
21.09.2012 року, згідно якого ця інструкція
була доведена до її відома /а.с.97/.

Крім того, позивач сама в судовому
засіданні підтвердила, що вона більше
ніж вісім місяців - з 20.09.2012 року по
17.06.2013 рік закривала відрядні наряди
за місяць працівникам дільниці
нестандартизованого обладнання, тобто
дійсно виконувала обов?язки майстра
дільниці нестандартизованого
обладнання.

Актом від 24.09.2013 року по перевірці
начислення заробітної плати на
дільниці нестандартизованого
обладнання ВП «Перевальський
Ремонтно-механічний завод» ДП
«Луганськвугілля», підтверджується
наявність ряду недоліків при
нарахуванні заробітної плати та
закриттю нарядів по відрядній оплаті,
які допускала позивач ОСОБА_1 /а.с.85-86/.

Свідок ОСОБА_3 суду пояснила, вона
працює начальником відділу праці та
заробітної плати на ВП «Перевальський
Ремонтно-механічний завод» ДП
«Луганськвугілля». 24.09.2013 року вона
входила до складу комісії по перевірці
начислення заробітної плати на
дільниці нестандартизованого
обладнання ВП «Перевальський
Ремонтно-механічний завод» ДП
«Луганськвугілля». Перевірялася
правильність нарахування заробітної
плати за перше півріччя 2013 року.
Дійсно, перевіркою було встановлено, що
майстер цієї дільниці - ОСОБА_1
закривала невідповідні об?єми
виконаних робіт окремим працівникам,
що, в свою чергу, тягло нарахування
необґрунтовано високої заробітної
плати цим робітникам.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що
він працює виконуючим обов?язки
заступника директора по виробництву ВП
«Перевальський Ремонтно-механічний
завод» ДП «Луганськвугілля». 24.09.2013
року він входив до складу комісії по
перевірці начислення заробітної плати
на дільниці нестандартизованого
обладнання ВП «Перевальський
Ремонтно-механічний завод» ДП
«Луганськвугілля». Перевірялася
правильність нарахування заробітної
плати за перше півріччя 2013 року.
Дійсно, перевіркою було встановлено, що
майстер цієї дільниці - ОСОБА_1, на яку
покладені були ці обов?язки, закривала
слюсарю ОСОБА_5 завищені об?єми
виконаних робіт, що, в свою чергу, тягло
нарахування йому необґрунтовано
високої заробітної плати. Хоча він
навіть фізично не міг виконати ті
об?єми робіт, які йому приписувалися. А
тому і зарплата у ОСОБА_5 була вище в два
рази ніж у інших слюсарів цієї
дільниці.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що він
працює зварювальником на ВП
«Перевальський Ремонтно-механічний
завод» ДП «Луганськвугілля». В першому
півріччя 2013 року він працював на
дільниці нестандартизованого
обладнання , де об?єми виконаних робіт
йому закривала майстер цієї дільниці -
позивач ОСОБА_1 Вона неодноразово
занижувала йому об?єми виконаних робіт,
внаслідок чого його зарплата була
низькою. Крім того, вся дільниця
скаржилася на неправильність в
закритті виконаних робіт, бо одним
завищувалися, а іншим занижувалися їх
об?єми робіт.

З доповідної слюсаря ОСОБА_5
вбачається, що йому закривалися об?єми
виконаних робіт, які він дійсно не
виконував. А їх фактично виконував
ОСОБА_7 /а.с.83/.

Аналізом нарахування заробітної
плати працівникам дільниці
нестандартизованого обладнання за
січень-серпень 2013 рік підтверджується,
що дійсно, слюсар ОСОБА_5 отримував
зарплату майже вдвічі більшу ніж
слюсар ОСОБА_7 при однаковому шостому
розряді /а.с.87/.

Випискою з протоколу засідання
профспілкового комітету ВП
«Перевальський Ремонтно-механічний
завод» ДП «Луганськвугілля» №105 від
08.10.2013 року підтверджується, що на
засіданні профкому була присутня
більшість його складу та була надана
згода на звільнення позивача з
підприємства за систематичне
невиконання працівником обов?язків
згідно трудового договору /а.с.98-99/.

Наказом №225 від 09.10.2013 року ВП
«Перевальський Ремонтно-механічний
завод» ДП «Луганськвугілля»
підтверджується, що позивача ОСОБА_1
було звільнено з 10.10.2013 року по п.3 ст. 40
КЗпП України за систематичне
невиконання без поважних причин
обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку
/а.с.8/.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України,
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках: 3)
систематичного невиконання
працівником без поважних причин
обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника раніше
застосовувалися заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму
ВСУ №9 від 06.11.1992 року /зі змінами/ «Про
практику розгляду судами трудових
спорів» працівник

може бути звільнений лише за проступок
на роботі, вчинений після
застосування до нього дисциплінарного
або громадського стягнення за
невиконання без поважних причин
обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку.

У таких випадках враховуються ті
заходи дисциплінарного стягнення, які
встановлені чинним законодавством і
не втратили юридичної сили за
давністю або зняті достроково (ст.151
КЗпП), і ті громадські стягнення, які
застосовані до працівника за
порушення трудової дисципліни у
відповідності до положення або
статуту, що визначає діяльність
громадської організації, і з дня
накладення яких до видання наказу
про звільнення минулого не більше
одного року.

А тому, оскільки, 26.06.2013 року наказом
№125 та 26.07.2013 року наказом №148 до
ОСОБА_1 вже застосовувалися
дисциплінарні стягнення за
невиконання неї обов'язків, покладених
трудовим договором та правилами
внутрішнього трудового розпорядку, ці
стягнення не втратили юридичної сили
за давністю, не зняті достроково та на
момент винесення наказу №225 від 09.10.2013
року про її звільнення минулого не
більше одного року, що повністю
узгоджується з вимогами п.23 Постанови
Пленуму ВСУ №9 від 06.11.1992 року /зі
змінами/ «Про практику розгляду судами
трудових спорів», суд приходить до
висновку, що позивач не довела та не
підтвердила належними та допустими
доказами по справі незаконність наказу
№225 від 09.10.2013 про її звільнення, та
вважає що позивачу слід відмовити в
задоволенні позову в цій частині за
необґрунтованістю.

Крім того, оскільки, сукупністю
зібраних у справі доказів незаконність
наказу №225 від 09.10.2013 про звільнення
позивача не встановлено, то відсутні
правові підстави для задоволення решти
позовних вимог, так як вони є
похідними від основних вимог.

Керуючись статтями 10, 11, 60, 212-215 ЦПК
України суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
державного підприємства
«Луганськвугілля» про поновлення на
роботі, оплату за час вимушеного
прогулу та стягнення моральної шкоди
відмовити за необґрунтованістю.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Луганської області через
Перевальський районний суд Луганської
області протягом 10 днів з дня
проголошення рішення.

Головуючий- суддя:
Г.В. Булгакова