Справа № 265/1776/14-ц
Провадження № 2/265/1202/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2014 року
місто
Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Мельник І. Г.,

при секретарі Тушкановій Л.В.,

за участі представника відповідача
Бобровської Н.Є.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Маріуполі цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до Відділення
виконавчої дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в місті Маріуполі
про визнання акту дійсним, зобов'язати
прийнятті акт та призначити за ним
виплати

В С Т А Н О В И В:

17.03.2014 року до Орджонікідзевського
районного суду міста Маріуполя
Донецької області надійшла позовна
заява ОСОБА_2 до Відділення виконавчої
дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в місті Маріуполі
(надалі за текстом Фонд) про визнання
акту за формою Н-1 про нещасний випадок
на виробництві 11.04.1961 року за фактом
травмування дійсним, зобов'язати Фонд
прийнятті акт від 11.04.1961 року про
нещасний випадок та призначити за ним
страхові виплати. В обґрунтування
позовних вимог посилалася, що 10.04.1961
року при виконання трудових обов'язків
на БУ-2 «Ждановжилстрой», де вона
працювала з 01.04.1961 року підсобним
робітником 1 розряду, що
підтверджується трудовою книжкою, з
нею стався нещасний випадок на
виробництві, а саме: при завантаженні
сміття на самохвал була вибита
підпірка заднього борту, в наслідок
чого задній борт самосвалу впав та
вдарив її по правій руці, і їй був
виставлений діагноз: перелом (закритий)
правої руки нижньої третини.

11.04.1961 року за фактом травмування був
складений акт про нещасний випадок на
виробництві за формою Н-1. Однак, на
даний час зазначений акт не відповідає
вимогам Порядку про розслідування
нещасного випадку на виробництві, так
як його завірено печаткою відділу
кадрів, тому Фонд відмовляє в його
прийнятті.

Вказувала, що на сьогоднішній день у
неї відсутній оригінал вищевказаного
акту, оскільки на виробництві
оригіналу акту не було видано, на цей
час БУ-2 «Ждановжилстрой» ліквідовано
без правонаступника. Крім того, акт
було складено на ім'я ОСОБА_2, але після
вступу до шлюбу вона має прізвище
ОСОБА_2.

Відповідач не заперечує сам факт
виробничої травми, що стався з нею,
однак посилається на те, що акт не
завірений гербовою печаткою, однак те,
що при складанні акту про нещасний
випадок допущені порушення, її вини не
має, тому просить позов задовольнити,
визнати акт за формою Н-1 про нещасний
випадок на виробництві 11.04.1961 року за
фактом травмування дійсним, також
просить зобов'язати Фонд прийнятті акт
від 11.04.1961 року про нещасний випадок та
призначити за ним страхові виплати.

У судове засідання ОСОБА_2 не з'явилася,
будучи належним чином повідомлена про
час та місце розгляду справи.

Представник відповідача Бобровська
Н.Є., яка діє на підставі довіреності,
проти позову заперечувала, надав суду
письмові заперечення. Відповідно до
наданих заперечень вказувала, що
ОСОБА_2 (на час травми ОСОБА_2),
ІНФОРМАЦІЯ_1, отримала виробничу травму
10.04.1961 року під час роботи у «БУ-2
Ждановжилстрой» разноробочим. Що
стосується вимог позивачки про
визнання акту за формою Н-1 про нещасний
випадок на виробництві 11.04.1961 року
дійсним та зобов'язання прийняти
вказаний акт - вважає, що ці вимоги не
відповідають діючому законодавству -
оскільки акт не відповідає вимогам до
вказаного документу, так як оригінал
або нотаріально завірена копія
наданого позивачкою акту відсутня, а
ксерокопія акту Н-1 не має номеру та
дати затвердження. На цей час
підприємства де працювала позивачка на
момент отримання виробничої травми, то
б то 10.04.1961 року, ліквідовано без
правонаступника.

При цьому, у разі, коли нещасний випадок
визнано таким, що пов'язаний з
виробництвом, примірники актів за
формою Н-1 і Н-5 разом із матеріалами
розслідування зберігаються на
підприємстві протягом 45 років, у разі
реорганізації підприємства
передаються його правонаступникові,
який бере на облік нещасний випадок, а у
разі ліквідації підприємства - до
державного архіву. Однак у даному
випадку матеріали розслідування
стосовно виробничої травми позивачки
зовсім відсутні. Просила в задоволенні
позову відмовити.

Суд допитавши представника
відповідача, вивчивши письмові
матеріали справи, вважає позовні
вимоги такими, що не підлягають
задоволенню за наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що
ОСОБА_2 з 01 квітня 1961 року працювала
підсобною робочою БУ-2
«Ждановжилстрой», була звільнена 19.10.1961
року , як інвалід 2 групи у зв'язку з
уходом на пенсію, що підтверджується
копією трудової книжки (а.с.5-7). 10.04.1961
року позивачка була травмована на
підприємстві та за висновком МСЕК
визнана інвалідом 2 групи. За висновком
МСЕК від 25.05.2004 року ступень втрати її
професійної працездатності склав 15
відсотків (а.с.10).

Згідно свідоцтва про одруження серії
НОМЕР_1, виданого 25.07.1963 року
Вольнянською сільською радою
Новомосковська Дніпропетровською
областю, актовий запис № 33, після
реєстрації шлюбу прізвища чоловіка -
ОСОБА_5, дружини - ОСОБА_2 (а.с.4).

Як було встановлено Ухвалою
Апеляційного суду міста Києва від 07
листопада 2007 року, в подальшому трест
«Ждановжилстрой» було реорганізовано
та БУ передано до складу ВАТ
«Домобудівельний комбінат», який, між
тим, відмовив позивачці у виплаті
відшкодування шкоди.

Згідно із витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб ВАТ
«Домобудівельний комбінат» було
припинено 07.11.2012 року за судовим
рішенням господарського суду
Донецької області, без
правонаступників та виключено з
державного реєстру підприємств.

Відповідно до п.3 Прикінцевих положень
Закону України від 23.09.1999 року № 1105-Х1У
«Про загальнообов'язкове соціальне
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань, що призвели до втрати
професійної працездатності» з
подальшими змінами та доповненнями уся
заборгованість потерпілим на
виробництві та членам їх сімей, яким до
набрання чинності цим Законом
підприємства, установи та організації
не відшкодували матеріальної і
моральної (немайнової) шкоди,
заподіяної ушкодженням здоров'я
виплачується цими підприємствами,
установами і організаціями, а в разі їх
ліквідації без правонаступника -
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків.

Підприємства зобов'язані передати до
Фонду документи, що підтверджують
право працівника на страхові виплати, з
зазначенням розміру цих виплат у
порядку, передбаченому п.2 Інструкції
про порядок передачі виконавчій
дирекції Фонду документів, що
підтверджують право застрахованого чи
члена його родини на страхову виплату,
затверджену постановою правління
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України від
20.04.2001 року № 10. Даним пунктом
передбачено, що Відділення виконавчої
дирекції Фонду приймають документи на
тих працівників (членів їх сімей), які
потерпіли на виробництві до 01.04.2001 року
та право яких встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків.

Як було встановлено Ухвалою
Апеляційного суду міста Києва від 07
листопада 2007 року, починаючи з 17 жовтня
2003 року Фонд неодноразово звертався до
арбітражного керуючого з питання
оформлення та передачі до Фонду
особової справи ОСОБА_2 Проте особова
справа ОСОБА_2 на час ліквідації
підприємства ВАТ «Домобудівельний
комбінат» не була оформлена та
передана до Фонду, що підтверджується
також і даними прокурорської
перевірки.

Втім, як з'ясовано у судовому засіданні
Фондом проводилися виплати позивачці
за рішенням Добропільського міського
суду від 04.01.2005 року, однак Ухвалою
Апеляційного суду міста Києва від 07
листопада 2007 року рішення
Добропільського міського суду від
04.01.2005 року, а також Апеляційного суду
Донецької області від 24.11.2005 року були
скасовані, що стало підставою для
припинення страхових виплат у 2007 році.

Так, постановою Відділення виконавчої
дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в місті Маріуполі
№ 7855 від 09 грудня 2007 року, 1) були
припинені ОСОБА_2 щомісячні грошові
суми в разі часткової чи повної втрати
працездатності, що компенсує
відповідну частину втраченого
заробітку в розмірі 56.33 грн., згідно з
ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Апеляційного суду
міста Києва від 07.11.2007 року № 22к-3423.
Зазначено виплату припинити з 01
листопада 2007 року; 2) були припинені
ОСОБА_2 витрати на медичну та соціальну
допомогу (на додаткове харчування,
придбання ліків, спеціальний медичний,
постійний сторонній догляд, побутове
обслуговування, протезування,
санаторно-курортне лікування,
придбання спеціалізованих засобів
пересування тощо), а саме виплати
припинити з 01 листопада 2007 року; 3)
постанова відділення ВДФ у місті
Маріуполі від 21 вересня 2007 року № 6259
втратила чинність.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_2
вбачається, що вона просить суд визнати
акт за формою Н-1 про нещасний випадок
на виробництві 11.04.1961 року за фактом
травмування дійсним, при цьому
посилається на акт (а.с.8-9), який є в
матеріалах справи і який надала, як
доказ до своєї позовної заяви.

Відповідно до розділу 2 п.7 Положення
про розслідування та облік нещасних
випадків, пов'язаних з виробництвом,
затверджене постановою Президії ВЦРПС
від 04 вересня 1959 року, протокол № 18,
який діяв на момент отримання
позивачкою травми на підприємстві,
керівник цеху (керівник відповідної
ділянки) зобов'язаний терміново
повідомити про нещасний випадок
керівника підприємства (організації,
установи) і фабрично-заводського
комітет профспілки, а потім протягом
24-годин розслідувати за участю
старшого громадського інспектора по
охороні праці цеху обставини та
встановити причину нещасного випадку,
скласти в трьох екземплярах акт про
нещасний випадок по формі Н-1 і
направити головному інженеру
підприємства. Відповідно до п.8 саме
головний інженер зобов'язаний на
протязі суток затвердити акт. Завірена
копія даного акту, відповідно до п.9
Положення, надається адміністрацією за
вимогою потерпілого.

Таким чином, у судовому засіданні
достовірно було встановлено, що
наданий позивачкою акт форми Н-1, який
вона просить визнати дійсним не
відповідає розділу 2 Положення про
розслідування та облік нещасних
випадків, пов'язаних з виробництвом від
04 вересня 1959 року, так як даний акт
складений не тією посадовою особою, не
містить дати складання, печатки
підприємства. Більш того, копія даного
акту не завірена, відповідно до п.9
розділу 2 Положення, тому Фондом за
наведених обставин обґрунтовано не
було прийнято до роботи і проведення
регламентованих Законом дій
спрямованих на виплату страхового
відшкодування.

Зібрані матеріали, а також зміст
постановлених судових рішень за
позовами ОСОБА_2 дає суду підстави
стверджувати про відсутність у Фонду,
як правової підстави - акту про
нещасний випадок на виробництві
відносно ОСОБА_2.

Таким чином, у світлі прийнятих рішень
на базі наявних у позивачки документів,
яким дана оцінка різними судовими
інстанціями за декількома позовами
ОСОБА_2, враховуючи норми закону, який
регулює повноваження, обов'язки Фонду,
не встановлено порушень прав позивачки
відповідачем, відповідно не вбачається
обов'язків у судовому порядку Фонду
прийняти акт форми Н-1 від 11.04.1961 року за
фактом травмування виданий на ім'я
ОСОБА_2 і призначення страхових виплат
за вищезазначеним актом, тому суд
відмовляє в задоволенні позову ОСОБА_2
у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову ОСОБА_2 до
Відділення виконавчої дирекції фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в місті Маріуполі
про визнання акту дійсним, зобов'язати
прийнятті акт та призначити за ним
виплати, відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області у місті
Маріуполі через Орджонікідзевський
районний суд міста Маріуполя шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення а у
разі неприсутності сторін під час
проголошення судового рішення
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя ________________