АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5267/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Слюсар Л. П. Доповідач - Демченко
Е.Л. Категорія 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - судді Демченко
Е.Л.

суддів - Волошина М.П.,
Куценко Т.Р.

при секретарі - Денисенко
А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Надра» на рішення
Індустріального районного суду
м.Дніпропетровська від 09 квітня 2014 року
по справі за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Надра» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
про стягнення заборгованості за
кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк «Надра»
(далі - ПАТ КБ «Надра») звернулося до
суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, мотивуючи тим, що
04 березня 2004 року між відкритим
акціонерним товариством комерційний
банк «Надра» (правонаступником якого є
ПАТ КБ «Надра») та ОСОБА_2 був укладений
кредитний договір №8/2004/980-К/261-П, за
умовами якого останній отримав
кредитні кошти у розмірі 150.000 грн., з
виплатою процентної ставки 23% на рік
строком до 27 лютого 2009 року.

Зазначали, що у забезпечення виконання
зобов'язання за кредитним договором
№8/2004/980-К/261-П між банком та
відповідачами ОСОБА_3, ОСОБА_4 були
укладені 04 березня 2004 року договори
поруки №261/1 та №261/2.

Посилаючись на те, що у порушення вимог
закону та умов кредитного договору
зобов'язання ОСОБА_2 належним чином не
виконав, у зв'язку з чим станом на 10
січня 2013 року утворилась
заборгованість у розмірі 1.264.306 грн.19
коп., яку вони просять стягнути з
відповідачів.

Рішенням Індустріального районного
суду м.Дніпропетровська від 09 квітня 2014
року в задоволені позовних вимог ПАТ КБ
«Надра» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«Надра», посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення Індустріального
районного суду м.Дніпропетровська від
09 квітня 2014 року та ухвалити нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
находить, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено і це
підтверджується матеріалами справи, що
04 березня 2004 року між відкритим
акціонерним товариством комерційний
банк «Надра» (правонаступником якого є
ПАТ КБ «Надра») та ОСОБА_2 був укладений
кредитний договір №8/2004/980-К/261-П, за
умовами якого останній отримав
кредитні кошти у розмірі 150.000 грн., з
виплатою процентної ставки 23% річних
строком на 650 місяців, тобто до 27 лютого
2009 року.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за
кредитним договором кредитодавець
зобов'язується надати грошові кошти
позичальнику в розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити відсотки.

Позивач свої зобов'язання за кредитним
договором виконав в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 зобов'язання за
кредитним договором належним чином не
виконував, у зв'язку з чим станом на 10
січня 2013 року утворилася
заборгованість в розмірі 1.264.306 грн.19
коп., яка складається з: заборгованості
кредиту в розмірі 119.563 грн.21 коп.,
заборгованості за процентами в розмірі
151.885 грн. 79 коп., пені в розмірі 942.478
грн.64 коп., штрафів в розмірі 15.000 грн.,
індексу інфляції в розмірі 35.378 грн.55
коп.

Згідно ст.ст.525,526,530 ЦК України,
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином і в термін передбачений
договором, одностороння відмова від
виконання зобов'язання не
допускається, боржник не звільняється
від відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором 04
березня 2004 року між банком та ОСОБА_3
було укладено договір поруки №261/1. Того
ж дня з тією самою метою між банком та
ОСОБА_4 було укладено договір поруки
№261/2.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач ОСОБА_3, який є
поручителем за виконання
позичальником своїх зобов'язань за
договором поруки №261/1 від 04 березня 2004
року, помер 03 січня 2013 року.

Згідно до ч.1 ст.608 ЦК зобов'язання
припиняється смертю боржника, якщо
воно є нерозривно пов'язаним з його
особою і у зв'язку з цим не може бути
виконане іншою особою.

Як роз'яснив пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в п.33 постанови «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» від 30 березня
2012 року №5, у разі смерті поручителя
(крім випадків майнової поруки),
враховуючи положення ст.607, ч.1 ст.608 ЦК, а
також сутності поруки як особистого
зобов'язання відповідати за належне
виконання основного зобов'язання,
спадкоємці поручителя не є солідарними
боржниками за кредитним договором.

Статтею 256 ЦК України визначено, що
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Відповідно до п.1 ст.257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно до вимог ч.2 ст.260 ЦК України,
порядок обчислення позовної давності
не може бути змінений за домовленістю
сторін.

Як зазначено в ч.5 ст.261 ЦК України за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Відповідно до ч.2,3,4 ст.267 ЦК України
заява про захист цивільного права або
інтересу має бути прийнята судом до
розгляду незалежно від спливу позовної
давності. Позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

В п.31 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» від 30 березня 2012 року №5
зазначено, що при застосуванні
положення п.7 ч.11 ст.11 Закону України
"Про захист прав споживачів", яким
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, суди мають
виходити з того, що у системному зв'язку
з ч.11 ст.11 зазначеного Закону ця вимога
стосується позасудового порядку
повернення споживчого кредиту і
спрямована на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не
передбачає заборони пред'явлення
окремих вимог у зв'язку з пропущенням
строку позовної давності, при
вирішенні таких спорів, суди повинні
враховувати положення ЦК про позовну
давність.

Оскільки зі спливом строків позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо),
положення п.7 ч.11 ст.11 Закону України
"Про захист прав споживачів" та вимоги
ЦК щодо позовної давності
застосовуються й до додаткових вимог
банку (іншої фінансової установи).

Як вбачається з матеріалів справи,
кредитний договір №8/2004/980-К/261-П було
укладено 04 березня 2004 року, строк дії
договору до 27 лютого 2009 року, остання
проплата за кредитом була здійснена 06
жовтня 2008 року, а з вимогами про
стягнення заборгованості позивач
звернувся до суду тільки 24 травня 2013
року.

Крім того в матеріалах справи
міститься заява від відповідача ОСОБА_2
про застосування строку позовної
давності (а.с.60-62).

З урахуванням наведеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
з'ясувавши в достатньо повному об'ємі
права та обов'язки сторін, обставини
справи, перевіривши доводи та давши їм
правову оцінку, суд першої інстанції
постановив рішення, що відповідає
вимогам закону. Висновки суду
достатньо обґрунтовані і підтверджені
наявними в матеріалах справи
письмовими доказами,посилання в
апеляційній скарзі на те, що
відповідачі визнали свій обов`язок
щодо погашення кредиту, чим призвели до
пропущення строку позовної давності
нічим не підтверджуються та
спростовуються матеріалами справи, а
інші приведені в апеляційній скарзі
доводи зводяться до переоцінки доказів
і незгоди з висновками суду по їх
оцінці.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Надра» відхилити.

Рішення Індустріального
районного суду м.Дніпропетровська від
09 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Судді: