Номер провадження: 22-ц/785/4260/14
Номер справи місцевого суду: 2-27/11
Головуючий у першій інстанції Добров
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2014 року
м. Одеса

Судова колегія судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого
Гайворонського С.П.

суддів
Кононенко Н.А.

Сегеди С.М.

при секретарі
Феленко В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про відшкодування матеріальних
та моральних збитків за апеляційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення
Комінтернівського районного суду
Одеської області від 07 березня 2014 року,

встановила:

04 серпня 2006 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_4 (у подальшому
уточненому) про відшкодування шкоди та
матеріальних збитків, та просила
стягнути з ОСОБА_4 матеріальні збитки в
сумі 67 480 грн., які складаються з: 48 425
грн. витрати на лікування, 1 482 грн.
витрати на санаторно-курортне
лікування, 17 573 грн. втраченої
заробітної плати (доходу), та моральний
збиток в розмірі 100 000 грн.

В обґрунтування позову ОСОБА_3
послалась на те, що 04 серпня 2003 року у
період виконання нею службових
обов'язків на посаді начальника
відділу правової та кадрової роботи
УЖКГ Одеської міської ради (на робочому
місці і у робочий час) співпрацівником
ОСОБА_4, який на той час займав посаду
заступника начальника відділу
реформування УЖКГ Одеської міської
ради, ОСОБА_3 були нанесені тілесні
ушкодження середньої тяжкості. У
зв'язку із цим у ОСОБА_3 настала стійка
втрата працездатності, інвалідність,
вона вимушена була проходити тривале
лікування. На думку ОСОБА_3, за таких
підстав вона не може в повному обсязі
виконувати свої професійні обов'язки
та виховувати і утримувати
неповнолітніх дітей, отже, ОСОБА_4 їй
завдана матеріальна та моральна шкода.

В судовому засіданні:

- ОСОБА_3 та її представник позовні
вимоги підтримали та просили їх
задовольнити;

- відповідач та його представник проти
задоволення позову заперечували.

Рішенням Комінтернівського районного
суду Одеської області від 07 березня 2014
року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Суд першої інстанції стягнув з ОСОБА_4
на користь ОСОБА_3 матеріальні збитки в
сумі 21 215 грн., моральну шкоду в розмірі
100 000 грн.

У задоволенні позову в іншій частині
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить
вищевказане рішення суду змінити,
ухвалити рішення про зменшення розміру
відшкодування моральної та
матеріальної шкоди, а саме:
матеріальний збиток в сумі 17 733 грн.,
моральну шкоду збиток в розмірі 1000 грн.,
посилаюсь на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи і обговоривши підстави
апеляційної скарги, вважає за
необхідне її задовольнити частково.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які буди
досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання:

1) чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в
позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові
витрати;

7) чи є підстави допустити негайне
виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

У п.п. 2, 3, 8 Постанови № 14 Пленуму
Верховного України від 18 грудня 2009
року «Про судове рішення у цивільній
справі» роз'яснено, що рішення є
законним тоді, коли суд виконавши всі
вимоги цивільного судочинства
відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив
справу згідно з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин відповідно до ст. 8
ЦПК України, а також правильно
витлумачив ці норми.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених позивачем вимог та
зазначених і доведених ним обставин.

Ухвалене у справі рішення має бути
гранично повним, ясним, чітким,
викладеним у послідовності,
встановленій ст. 215 ЦПК України, і
обов'язково містити вступну, описову,
мотивувальну та резолютивну частини.

Рішення не повинно містити зайвої
деталізації, яка не має правового
значення в даній справі, а також
незрозумілих словосполучень, занадто
довгих речень, через які викладення
фактичних обставин важко сприймається.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

При цьому, судова колегія зазначає, що
відповідно з вимогами ст. 3 ЦК України,
загальними засадами цивільного
законодавства є справедливість,
добросовісність та розумність.

Задовольняючи частково вищевказаний
позов суд першої інстанції на підставі
ст.ст. 11, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1191, 1195 ЦК України,
виходив з наступного.

Відповідно до висновку службової
перевірки, 04 серпня 2003 року до чергової
частини Приморського РВ ОМУ ГУМВС
України в Одеській області надійшло
повідомлення із МКЛ-1 про звернення за
медичною допомогою ОСОБА_3, діагноз:
ушиблена рана тім'яної області зліва;
тілесні пошкодження отримала від
співробітника УЖКГ Одеської міської
ради за адресою: вул. Буніна, 25. Дане
повідомлення було зареєстровано у
журналі ЖРЗПЗ за № 13077.

За даним фактом ВДІМ Приморського РВ
Паламарчук В.М. 10 серпня 2003 року виніс
постанову про відмову у порушенні
кримінальної справи за № 7550 на
підставі п.2 ст.6 КПК України до
отримання акту судово-медичного
обстеження.

09 грудня 2004 року відмовний матеріал №
7550-03 по заяві ОСОБА_3 прокуратурою
Приморського району м. Одеси був
повернутий до Приморського РВ для
проведення додаткової перевірки.

Постановою заступника прокурора
Приморського району м. Одеси від 04
серпня 2008 року постанову ДІМ
Приморського РВ ОМУ ГУМВД України в
Одеській області про відмову у
порушенні кримінальної справи від 10
серпня 2003 року було скасовано. Порушено
кримінальну справу по відношенню до
ОСОБА_4 по факту навмисного нанесення
ОСОБА_3 тілесних ушкоджень середньої
важкості, за ознаками злочину,
передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Постановою Приморського районного
суду м. Одеси від 12 серпня 2011 року у
кримінальній справі № 1-763/11, ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, був звільнений від
кримінальної відповідальності за
скоєння злочину, передбаченого ч. 1 ст.
122 КК України у зв'язку із амністією.
Провадження по кримінальній справі
припинено.

ОСОБА_4 визнано судом винним у скоєнні
злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК
України по відношенню до ОСОБА_3

Згідно із наказом УЖКГ Одеської
міської ради від 05 серпня 2003 року № 107
«Про проведення службового
розслідування по факту порушення етики
поведінки під час конфлікту між ОСОБА_3
та ОСОБА_4, 04 серпня 2003 року о 16-30 стався
конфлікт між ОСОБА_3, начальником
відділу правової та кадрової роботи
УЖКГ Одеської міської ради, та ОСОБА_4,
заступником начальника відділу
реформування УЖКГ Одеської міської
ради, в якому було порушено етику
поведінки посадових осіб органів
місцевого самоврядування. Було
наказано провести службове
розслідування по факту порушення етики
поведінки під час конфлікту, що виник
між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та затверджено
комісію для проведення службового
розслідування.

Відповідно до листа управління
житлово-комунального господарства та
паливно-енергетичного комплексу
Одеської міської ради від 16 квітня 2007
року № 01-04328, службове розслідування з
приводу інциденту, що стався між ОСОБА_3
та ОСОБА_4, було припинено у зв'язку із
прийнятим рішенням керівника
управління звільнити ОСОБА_4 Акт за
формою Н-1 стосовно цього інциденту не
складався. ОСОБА_3 була звільнена з 01
вересня 2004 року за переведенням на
підставі наданої заяви про звільнення
від 25 серпня 2004 року, листа начальника
Одеського міського управління
земельних ресурсів від 25 серпня 2004 року
№ 02/1980-01 та подання заступника міського
голови - начальника УЖКГ Одеської
міської ради.

Згідно із розпорядженням Одеського
міського голови від 18 серпня 2003 року №
923/К-01р, ОСОБА_4 було звільнено з посади
заступника начальника відділу
реформування УЖКГ Одеської міської
ради за власним бажанням, ст. 38 КЗпП
України, з 26 серпня 2003 року.

Відповідно до наказу УЖКГ Одеської
міської ради від 26 серпня 2003 року № 42-Л,
ОСОБА_4, заступника начальника відділу
реформування УЖКГ Одеської міської
ради, було звільнено 26 серпня 2003 року за
власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП
України.

Згідно із направленням № 69 від 20
березня 2007 року, ОСОБА_3 була направлена
на судово-медичний огляд для вирішення
питань про нанесення тілесних
ушкоджень 04 серпня 2003 року по вул.
Буніна, 25, побив ОСОБА_4

У відповідності до висновку СМЕ, при
освідченні ОСОБА_3 06 серпня 2003 року були
виявлені пошкодження, які є наслідком
дії тупого предмету та могли бути
завдані при падінні на плоскість з
висоти власного росту та ударі головою
і руками об тупий предмет подовженої
форми (можливо об косяк двері).
Перенесена ОСОБА_3 травма відноситься
до тілесних ушкоджень середньої
важкості та розладу здоров'я,
пов'язаного зі стійкою втратою
працездатності менше 1/3 (від 1% до 30%). У
зв'язку із наслідками перенесеної
травми, потребує санаторно-курортного
лікування терміном один місяць не
частіше одного разу на рік (12 місяців).

Згідно із довідкою до акта огляду МСЕК
серії 2-18 ОВ № 003219 від 27 листопада 2006
року, ОСОБА_3 встановлено третю групу
інвалідності на строк до грудня 2007
року.

Згідно із довідкою до акта огляду МСЕК
серії 10 AAA № 937255 від 28 березня 2012 року,
ОСОБА_3 встановлено третю групу
інвалідності безстроково.

У відповідності до довідок від 06 квітня
2007 року № 454, від 03 серпня 2007 року № 839,
ОСОБА_3 отримувала пенсію по
інвалідності внаслідок загального
захворювання інвалідам III групи з
грудня 2006 року по травень 2007 року в
розмірі 284,69 грн., з червня 2007 року по
серпень 2007 року в розмірі 326,69 грн.

Відповідно до довідки № 99 від 18 липня
2006 року, ОСОБА_3 з 01 червня 2006 року
працює на посаді юриста Одеської
регіональної організації
всеукраїнської громадської
організації «Союз споживачів України»
з посадовим окладом 400 грн.

З 01 червня 2006 року по 30 червня 2006 року
нараховано 360,31 грн.

Згідно із доданими до позову листками
непрацездатності, довідками медичних
лікувальних та санаторного закладів,
документами про придбання ліків,
медичними картами стаціонарного
хворого, ОСОБА_3 після отримання
ушкодження здоров'я 04 серпня 2003 року,
тривалий час знаходилась на лікуванні.

КУ «Одеська обласна клінічна лікарня»
24 січня 2014 року було надано
довідку-розрахунок вартості лікування
ОСОБА_3 за період з 01 вересня 2005 року по
18 січня 2013 pоку, згідно з яким вартість
лікування склала 20 918 грн.

Згідно з путівкою серія 011569 санаторію
«Лермонтовський», наданій ОСОБА_3 09
вересня 2003 року, її вартість становить 1
482 грн.

За нарядом на комплектацію до
видаткової накладної № упр0012867 від 01
серпня 2006 року, вартість ліків
становить 2 000 грн.

За квитанцією до прибуткового касового
ордеру № 1924 від 09 жовтня 2003 року, ОСОБА_3
сплатила за медичні послуги AT ЗТ МК
«Інто-сана» 160 грн.

Тобто, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
належить стягнути 3 642 грн. матеріальних
збитків.

Згідно з п.1.1 Порядку встановлення
медико-соціальними експертними
комісіями ступеня втрати професійної
працездатності у відсотках
працівникам, яким заподіяно ушкодження
здоров'я, пов'язане з виконанням
трудових обов'язків, затвердженого
наказом Міністерства охорони здоров'я
України від 22 листопада 1995 N 212, на
медико-соціальні експертні комісії
(МСЕК) покладено обов'язки, зокрема, б)
встановлення ступеня втрати
професійної працездатності у
відсотках потерпілим, яким заподіяно
ушкодження здоров'я, пов'язане з
виконанням ними трудових обов'язків.
Пунктом 3.6 Порядку передбачено, що якщо
внаслідок трудового каліцтва або
іншого ушкодження здоров'я немає
підстав для встановлення групи
інвалідності, але за станом здоров'я
потерпілий потребує незначного
обмеження виконуваної роботи, що
призводить до незначного зниження
заробітку, МСЕК встановлює до 25
відсотків втрати професійної
працездатності.

На підставі вищевикладеного, суд
першої інстанції вірно вказав, що
підлягають задоволенню позовні вимоги
ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_4
відшкодування втраченого нею
внаслідок ушкодження здоров'я
заробітку (доходу), виходячи з
п'ятикратного розміру мінімальної
заробітної плати за відповідний
період, та 25% втрати працездатності в
сумі 17 573 грн.

Всього до стягнення належить 21 215 грн.
матеріальних збитків.

При визначенні розміру відшкодування
моральної шкоди районний суд виходив з
того, що ОСОБА_4 було завдано ОСОБА_3
моральну шкоду, яка полягає у фізичному
болю та стражданнях, яких вона зазнала
у зв'язку з ушкодженням здоров'я; у
душевних стражданнях, пов'язаних з
вимушеною зміною місця роботи, укладу
життя, відносин з оточуючими, які
тривають з 2003 року по цей час.

Тому, позовна вимога про стягнення з
ОСОБА_4 100 000 грн. на відшкодування
завданої ОСОБА_3 моральної шкоди
підлягає задоволенню.

Проте повністю з такими висновками в
частині розміру стягнення моральної
шкоди погодитись не можна, так як суд
першої інстанції в порушення п.п. 1, 3 ч. 1
ст. 309 ЦПК України, при застосуванні
норм матеріального права в частині, які
регулюють відшкодування моральної
шкоди, неповно з'ясував обставини, що
мають значення для справи, висновки
суду в частині розміру стягнення
моральної шкоди з відповідача на
користь позивача саме у розмірі 100 000
грн. не є повністю обґрунтованими.

У зв'язку з цим, рішення районного суду
в зазначеній вище частині підлягає
зміні.

Суд першої інстанції, правильно
встановивши спричинення ОСОБА_3 з боку
відповідача моральної шкоди,
безпідставно стягнув її з ОСОБА_4 у
вищевказаному розмірі, оскільки на
думку судової колегії, вказана сума
стягнення моральної шкоди на користь
позивачки судом завищена.

Як вбачається з роз'яснень даних в
п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 4 від 31 березня 1995 року (з
наступними змінами) „Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди", розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин.

Зокрема, враховуються стан
здоров'я потерпілого, тяжкість
вимушених змін у його життєвих і
виробничих стосунках. При цьому суд має
виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Визнаючи розмір відшкодування
моральної шкоди, суд повинен наводити в
рішенні відповідні мотиви.

Однак, районний суд при вищевказаному
обґрунтуванні розміру стягнення
моральної шкоди з відповідача на
користь позивачки, не в повному обсязі
врахував зазначене вище.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, п. 3 ч. 1 ст.
307, п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст.
ст. 316, 317, 319,судова колегія судової
палати з цивільних справ Апеляційного
суду Одеської області,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 -
задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного
суду Одеської області від 07 березня 2014
року по цивільній справі за позовною
заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
відшкодування матеріальних та
моральних збитків - змінити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 у
відшкодування заподіяної моральної
(немайнової) шкоди грошову суму в
розмірі 50 000 грн. (п'ятдесят тисяч
гривень).

В іншій частині рішення
Комінтернівського районного суду
Одеської області від 07 березня 2014 року
по цивільній справі за позовною заявою
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування
матеріальних та моральних збитків -
залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді
С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко

С.М. Сегеда