АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4056/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Хомченко С. І. Доповідач - Ткаченко
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2014 року
м. Дніпропетровськ

27 травня 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді
Ткаченко І.Ю.

суддів - Рудь
В.В., Повєткіна В.В.

при секретарі -
Шаботинець С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя
особа: Відділ державної виконавчої
служби Марганецького міського
управління юстиції про стягнення
неустойки (пені) від суми
заборгованості та стягнення
додаткових витрат на дитину

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Марганецького міського суду
Дніпропетровської області від 11
березня 2014 року, -

ВСТАНОВИВ:

16 липня 2013 року позивачка звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення
неустойки (пені) за несвоєчасну сплату
аліментів та стягнення додаткових
витрат на дитину. В обґрунтування
позовних вимог посилається на те, що за
виконавчим листом № АЕ-194, виданим 24
листопада 2000 року Марганецьким міським
судом Дніпропетровської області з
ОСОБА_3 на її користь стягуються
аліменти на утримання їх
неповнолітнього сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини від
усіх видів заробітку (доходу), але не
менше 30% прожиткового мінімуму на
дитину відповідного віку. Тривалий час
відповідач працював приватним
підприємцем, в серпні 2010 року - у
спеціалізованому воєнізованому
гірнорятувальному загоні в м. Марганці,
однак про останнє місце праці не
повідомив державного виконавця,
самовільно визначив розмір аліментів,
які сплачував на утримання сина,
заборгованості не погасив. З 01 травня
2013 року підприємством, у якому
працевлаштований ОСОБА_3, їй
перераховуються кошти у розмірі 50%
заробітної плати відповідача. Станом
на 01 лютого 2013 року заборгованість по
аліментах становила 9963 грн. 32 коп.
Просить стягнути з останнього
неустойку (пеню) в розмірі 126803 грн. 45
коп., а також половину додаткових
витрат на утримання сина в розмірі 1 589
грн. 05 коп., оскільки відповідач в
добровільному порядку відмовляється
відшкодувати додаткові витрати,
витрачені позивачкою.

17 січня 2014 року уточнила позовні
вимоги, збільшивши розмір неустойки.
Просила стягнути з відповідача 250804 грн.
08 коп. неустойки (пені) за несвоєчасну
сплату аліментів на утримання
неповнолітнього сина ОСОБА_4 за період
з 01 січня 2004 року по 01 лютого 2014 року та
додаткові витрати в розмірі 1589 грн.05
коп.

Рішенням Марганецького міського суду
Дніпропетровської області від 11
березня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2,
задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_3
на користь ОСОБА_2 неустойку за
прострочення сплати аліментів за
період з 01.01.2004 року по 01.02.2014 року в
розмірі 5000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
додаткові витрати на дитину ОСОБА_4, в
розмірі 1589,05 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір на
користь держави у розмірі 243,60 грн..
(а.с.81-84)

В апеляційній скарзі апелянт,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить рішення суду змінити в частині
стягнення судових витрат та в частині
розміру стягнутої з ОСОБА_3 неустойки
за прострочення слати аліментів та
ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_3
неустойку за прострочення слати
аліментів в розмірі 50 000 грн., та судові
витрати на її користь в розмірі 1 500 грн.
(а.с.86-88).

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Враховуючи, що апелянт оскаржує
рішення суду в частині визначення суми
неустойки (пені) за прострочення слати
аліментів та судових витрат,
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість вищевказаного рішення
суду першої інстанції в цих межах. В
іншій частині рішення суду першої
інстанції не оскаржується.

Судом 1 інстанції встановлено, що
відповідно до свідоцтва про народження
серії НОМЕР_1 вбачається, що у сторін
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 народився
син ОСОБА_5, на утримання якого
стягуються аліменти, які відповідач
платить нерегулярно.

Згідно довідки ВДВС Марганецького МУЮ
№ 02-26/7902 від 07 червня 2013 року
вбачається, що заборгованість по
аліментам станом на 01 лютого 2013 року
складає 9963 грн. 32 коп. (а.с.11-13).

Відповідно до довідки, виданої
Марганецьким спеціальним воєнізованим
гірничорятувальним
(аварійнорятувальним) загоном № 65-13/24
від 04 листопада 2013 року у період з 01
квітня по 30 червня 2013 року з заробітної
плати ОСОБА_3 проводилось утримання в
розмірі 50%, з них 25% становили аліменти.
25% - заборгованість (а.с.47). Про
аналогічний розмір стягнення свідчить
й довідки № 01/-129 від 05 листопада 2013
року, № 01/4-5 від 10 січня 2014 року (а.с.48,54).

Задовольняючи частково позовні вимоги
щодо стягнення неустойки за
прострочення сплати аліментів, суд 1
інстанції виходив із того, що
відповідно до довідок ВДВС
Марганецького МУЮ, вбачається, що у
ОСОБА_3 заборгованість по сплаті
аліментів виникла з січня 2004 року,
тобто з цього часу останнім частково
виконувалось рішення суду про
стягнення аліментів, оскільки ним
сплачуватись аліменти щомісячно в
самовільно визначеному розмірі.
Відповідачем частково сплачено
заборгованість по сплаті аліментів
(станом на 01 листопада 2013 року
заборгованість складає 4013 грн.).

Заборгованість по сплаті аліментів
виникла за період з 01 січня 2004 року по 01
лютого 2014 року саме з вини відповідача,
а тому, відповідно до вимог ст. 196 СК
України позивач має право на отримання
неустойки (пені) у розмірі одного
процента від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення,
яка згідно розрахунку складає 250804, 08
грн.

Визначаючи та зменшуючи розмір
неустойки (пені) за прострочення сплати
аліментів за період з 01 січня 2004 року по
01 лютого 2014 року у сумі 5000 грн., суд
врахував наявність у відповідача
малолітньої дитини - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, дружини, яка перебуває у
відпустці по догляду за дитиною, та
часткове погашення заборгованості по
сплаті аліментів.

При цьому суд 1 інстанції належним
чином обґрунтував рішення нормами
матеріального права. Так, відповідно до
ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче
провадження» розмір заборгованості зі
сплати аліментів визначається
державним виконавцем за місцем
виконання рішення у порядку,
встановленому СК України. Відповідно
до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні
заборгованості з вини особи, яка
зобов'язана сплачувати аліменти за
рішенням суду, одержувач аліментів має
право на стягнення неустойки (пені) у
розмірі 1% від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.
Суд зобов'язаний з'ясувати, з якого часу
не виконується рішення суду про
стягнення аліментів, що має значення
для вирішення питання про ухилення
відповідача від сплати аліментів,
оскільки за змістом ст. 196 СК України
пеня нараховується з часу невиконання
рішення суду.

Виходячи зі змісту ст. 196 СК України, суд
правильно встановив наявність
заборгованості за аліментами й вину
відповідача, який зобов'язаний
сплачувати аліменти за рішенням суду,
в її виникненні та вирішив питання про
наявність у одержувача аліментів права
на стягнення неустойки, й врахувавши
матеріальний та сімейний стан
відповідача, дійшов обґрунтованого
висновку, що розмір неустойки в сумі
250804, 08 грн. може бути зменшений до 5000
грн.

Вказані висновки зроблені судом без
порушення норм матеріального та
процесуального права, а оскаржуване
рішення, є законним та обґрунтованим й
відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги в цій
частині суттєвими не являються та
зводиться до переоцінки доказів по
справі і незгоди з висновками суду по
їх оцінці, тоді як, згідно ст. 212 ЦПК
України, оцінка доказів є виключним
правом суду. Судом 1 інстанції у досить
повному обсязі з'ясовані права та
обов'язки сторін, обставини справи,
доводи сторін перевірені і їм дана
належна оцінка, порушень норм
матеріального та процесуального права,
які є обов'язковою підставою для
скасування чи зміни рішення - не
встановлено, справа розглянута в межах
позовних вимог і на підставі наданих
сторонами доказів, тому апеляційний
суд приходить до висновку, що рішення
суду в частині стягнення неустойки є
законним і обґрунтованим, і його слід
залишити без змін

Однак, вирішуючи питання щодо
розподілу судових витрат, суд першої
інстанції помилково дійшов висновку
щодо стягнення з відповідача судового
збору на користь держави.

З огляду на зазначене, враховуючи
положення ст. 88 ЦПК України та те, що
позивачем при подачі позову було
сплачено судовий збір і виходячи з
пропорційності задоволених позовних
вимог, колегія суддів вважає за
необхідне рішення суду першої
інстанції в частині стягнення з ОСОБА_3
судового збору на користь держави -
скасувати, та стягнути з нього судовий
збір в сумі 243 грн. 60 коп. на користь
ОСОБА_2.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 309 ЦПК України,
апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Рішення Марганецького міського суду
Дніпропетровської області від 11
березня 2014 року в частині стягнення з
ОСОБА_3 судового збору на користь
держави - скасувати.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

В іншій оскаржуємій частині рішення
Марганецького міського суду
Дніпропетровської області від 11
березня 2014 року - залишити без змін, а
апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржене
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді: