САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.
Справа № 206/2082/14-ц
Провадження № 2/206/673/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" червня 2014 р.

Самарський районний суд м.
Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: Поштаренко О.В.

при секретарі: Нор І.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_2

відповідача
ОСОБА_3

представника відповідача
ОСОБА_4

позивача ОСОБА_3

представника позивача ОСОБА_4

відповідача
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про усунення перешкод в
користуванні квартирою та цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
третя особа: восьма Дніпропетровська
державна нотаріальна контора про
встановлення факту проживання однією
сім»єю, прийняття спадщини та визнання
права власності на ? частини квартири

В С Т А Н О В И В :

19 листопада 2013 року ОСОБА_1
(позивач) звернулась до суду з позовом
до ОСОБА_3 про усунення перешкод в
користуванні квартирою шляхом
виселення ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1
посилаючись на наступне. Позивачу на
праві власності на підставі рішення
Самарського районного суду
м.Дніпропетровська від 26 липня 2013
року належить квартира АДРЕСА_1.
Право власності на квартиру
зареєстровано 23 жовтня 2013 року. Спірну
квартиру АДРЕСА_1 позивач успадкувала
після смерті свого дядька ОСОБА_6, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідачка ОСОБА_3
поселилася в спірній квартирі за життя
мого дядька ОСОБА_6 в якості його
співмешканки, але в квартирі
зареєстрована не була. Після смерті
ОСОБА_6 відповідач в судовому порядку
ставила питання про встановлення факту
проживання з ним однією сім'єю, але її
заява була залишена без розгляду. В
зв'язку з прийняттям позивачем
спадщини після смерті ОСОБА_6 ОСОБА_3 не
могла претендувати на спадкове майно.
Після смерті ОСОБА_6 відповідач ОСОБА_3
категорично відмовилася звільнити
квартиру і продовжує в ній проживати до
цього часу. Позивач не маю доступу
в квартиру, так як відповідач
відмовилася надати ключі від квартири
представнику за дорученням. Позивач
декілька разів приїжджала за адресою
спірної квартири, але двері ніхто не
відчиняв, незважаючи на те, що в вікнах
горіло світло. На підставі викладеного
позивач просить усунути перешкоди в
користуванні квартирою шляхом
виселення ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1.

20 січня 2014 року Самарським
районним судом м.Дніпропетровська по
даній справі винесено заочне рішення.

12 березня 2014 року
Самарським районним судом
м.Дніпропетровська вказане рішення
скасовано. Справа слухається спочатку.
28
березня 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
Самарського районного суду
м.Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1,
тнетя особа: Воьма Дніпропетровська
державна нотаріальна контора про
встановлення факту проживання однією
сім»єю, прийняття спадщини та визнання
права власності на ? частини квартири. З
урахуванням уточнень від 16.04.2014 року (в
порядку ст.. 31 ЦПК України) позивач в
обґрунтування своїх позовних вимог
посилається на наступне. З 20 серпня 2004
року позивач та ОСОБА_6 стали проживати
однією сім»єю як подружжя в квартирі
ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_1. Після смерті
ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2
залишилася спадщина, а саме квартира
АДРЕСА_1, яку фактично прийняв його
Єдиний син ОСОБА_6 Оскільки останній
був зареєстрований та постійно
проживав в цій квартирі. Після смерті
ОСОБА_7 позивач постійно проживала
однією сім»єю з ОСОБА_6 в спірній
квартирі. Разом утримувала квартиру та
робили поліпшення. Тому позивач вважає,
що після смерті ОСОБА_6 отримала право
на ? частину квартири АДРЕСА_1. Вказана
обставина відповідачем не визнається.
З огляду на викладене просить суд
Встановити факт ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на
момент відкриття спадщини після його
смерті постійного проживання однією
сім»єю більш ніж п»ять років тобто з 20
серпня 2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, за
адресою АДРЕСА_1. Визнати за ОСОБА_3
право власності на ? частини квартири
АДРЕСА_1. Встановити факт прийняття
спадщини ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_6, як
спадкоємця, який постійно проживав із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини. Визнати за позивачем право
користування квартирою АДРЕСА_1.

Ухвалою Самарського районного
суду м.Дніпропетровська від 10 квітня 2014
року цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод
у користуванні квартирою та цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, третя особа: восьма
Дніпропетровська нотаріальна контора
про встановлення факту проживання
однією сімє'ю, факту прийняття спадщини
та визнання права користування
квартирою, об'єднано в одну цивільну
справу № 206/2082/14ц (провадження № 2/206/673/14)
(т.2, а.с.75)

В судовому засіданні представник
ОСОБА_1 повністю підтримав позовні
вимоги.

Вдповідач ОСОБА_3 та її
представник проти позовних вимог
ОСОБА_1 заперечували, вважаючи їх
незаконними та такими, що не підлягають
задоволенню та наполягали на
задоволенні позову.

Представник Восьмої
Дніпропетровської державної
нотаріальної контори в судове
засідання не з»явилася. Про час і місце
засідання суду повідомлялася згідно з
вимогами чинного законодавства.
Причини неявки суду невідомі.

Аналізуючи спірні
правовідносини, співвідношуючи їх із
встановленими в судовому засіданні
фактичними обставинами справи та
дослідженими доказами, враховуючи
норми матеріального і процесуального
права, суд доходить до наступного.

У відповідності до ст. 3 ЦПК
України до суду може звернутись кожна
особа, яка вважає, що її право чи
охоронюваний законом інтерес порушено
чи оспорюється.

За змістом ст. 15 ЦК України, кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Відповідно до п.3 статті 10
Цивільного процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона
посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_7
помер ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується
свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 та
актовим записом про смерть № 963 від
12.10.2004 року (т. 3, а.с.14).
ОСОБА_6
помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується
свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2,
актовий запис № 364 від 13 квітня 2011 року,
виданим Самарським відділом
реєстрації актів цивільного стану
Дніпропетровського міського
управління юстиції у
Дніпропетровській області (т.3, а.с.13).

Рішенням Самарського районного
суду м. Дніпропетровська від 07.09.2011 року
заява ОСОБА_3, заінтересована особа -
Восьма дніпропетровська державна
нотаріальна контора, про встановлення
факту проживання однією сім'єю та
встановлення факту прийняття спадщини,
задоволено частково. Встановлено факт
того, що ОСОБА_3 з 20.08.2004 року постійно
проживала разом однією сім'єю з ОСОБА_6,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою:
АДРЕСА_1 (т.2, а.с.149). Відповідно до
ухвали апеляційного суду
Дніпропетровської області від 24.01.2012
року з розгляду апеляційної скарги
ОСОБА_1 на рішення Самарського
районного суду м. Дніпропетровська від
07.09.2011 року апеляційну скаргу ОСОБА_1
задоволено. Рішення Самарського
районного суду м. Дніпропетровська від
07.09.2011 року скасовано. Заява ОСОБА_3 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю залишена без розгляду ( т.2,
а.с.181-182.).

ОСОБА_3 з 11.11.1996 року по теперішній
час зареєстрована в АДРЕСА_2. Даний факт
підтверджується копією паспорта
позивача (т.2, а.с.147) та не заперечуєтся
сторонами у справі.

Як вбачається з копії паспорту
ОСОБА_6, останній з 23 червня 1998 року до
часу своєї смерті був зареєстрований
за адресою АДРЕСА_1 ( т.2 а.с.100).

Таким чином, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 весь
час були зареєстровані за різними
адресами.

Як вбачається з копії трудової
книжки ( т.3, а.с.15-16) ОСОБА_3 з 01.07.2006 року
по 31.08.2006 року працювала в Дитячому
спортивно-оздоровчому центрі
«Олімпієць» в м. Херсон (т.3, а.с.15).
Відомості про працевлаштування за
період з серпня 2004 року по червень 2006
року ОСОБА_3 не надано. Таким чином, до
свідченнь ОСОБА_3, що в період з 01.07.2006
року по 31.08.2006 року вони разом
знаходилися в м. Херсоні де працювали
та відпочивали суд відноситься
критично.

До посилання позивача та його
представника на той факт, що під час
спільного проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_3
разом утримували житло суд відноситься
критично виходячи з наступного.

Як вбачається з квитанції про
заборгованість за теплоенергію станом
на 01.11.2013 року заборгованість за
абонентом ОСОБА_7 рахується у розмірі 8
566 грн. 75 коп.

Відповідно до розрахункової квитанції
за жовтень 2013 року заборгованість по
квартирній платі за адресою АДРЕСА_1
становить 1 429, 23 грн. (т.2, а.с.43).

Згідно з довідкою № 390-А за
вищезазначеною адресою заборгованість
за вивіз ТПВ станом на 01.12.2013 року
становить 439 грн. 83 коп.
Заборгованість за послуги
водопостачання станом на 01.11.2013 року
складає 1 850 грн. 69 коп. відповідно до
повідомлення № 1077 (т.2, а.с.43).

Надані позивачем квітанції про
сплату комунальних платежів (т.2, а.с.
105-112, 114) не можуть бути прийняті судом
до уваги, оскільки вказані проплати
були здійснені після листопада 2010 року,
тобто після смерті ОСОБА_6.

Таким чином, станом на листопад 2013
року заборгованість за комунальні
послуги за адресою АДРЕСА_1 становить 12
286 грн. 50 коп. Тобто після спливу 2-х
років після смерті ОСОБА_6.

Стосовно квитанцій сплачених до
комунального підприємства міжміське
бюро технічної інвентаризації»
Дніпропетровської обласної ради,
вказані проплати не можуть бути
прийняті до уваги, оскільки були
зроблені після смерті ОСОБА_6 та не
підтверджують факт проживання однією
сім»єю, а лише намір оформити ОСОБА_3
право власності на майно (т.2, а.с.105).

Щодо квитанції № 391811 від 15.10.2014 на
атрибутику і транспорт суд вважає за
можливе роз»яснити право щодо
можливості вирішення питання про
відшкодування в судовому порядку(т.2,
а.с.111).

Не може бути прийнятий судом до
уваги і наданий товарний чек на
броньовану дверь, оскільки дата його
видачі зазначена як 14.07.1995 рік, тобто до
часу знайомства ОСОБА_3 з ОСОБА_6 (т.2, а.с.
112).

Наданий товарний чек на купівлю
клею шпалерного датований 02.12.2010 року,
тобто після смерті ОСОБА_6 (т.2, а.с.113),
чек на купівлю емалі на цьому ж аркуші
містить дату виписки 1996 рік, щода іншиз
2-х чеків на цій сторінці, вони взагалі
не мають дату купівлі вказаних товарів
(т.2, а.с.113).

Єдиний товарний чек на змішувач
кухонний вартістю 120 грн. датований
23.09.2010 року (т.2, а.с.114). Проте вказаний
чек немає відомостей покупця.

Як вбачається з довідки про
нарахування та сплати за послуги
водопостачання та водовідведення
наданої відокремленим структурним
підрозділом будівельно-монтажне
експлуатаційне управління
Нижньодніпровськ вузол державного
підприємства «Придніпровська
залізниця» в 2005, 2006, 2007, 2008, 2009 році
проплата не надходила (т.2, а.с.117).

Відповідно до листа Управління
інформаційно-аналітичного
забезпечення ГУМВС України в
Дніпропетровській області від 24.04.2014
року № 5/1184 ОСОБА_6 був заарештований
20.10.2008 року слідчим управління ДМУ
ГУМВС України в Дніпропетровської
області по кримінальній справі № 69081291
за вчинення злочину передбачено ч.2 ст.
307 КК України. Засуджений 11.12.2009 року
Самарським районним судом
м.Дніпропетровська за ч. 1 ст. 309 КК
України до 01 року 01 місяця 21 дня
позбавлення волі. Звільнений із зала
суду по відбуттю покарання (т.2, а.с.96).

Свідок ОСОБА_10, яка є
знайомою обом сторонам у справі,
пояснила, що її донька ОСОБА_11 мешкала з
ОСОБА_6 з 2004 року до її смерті.
Зазначила, що за цей час вони спільно
робили у квартирі ремонт, жили
нормально, дітей не мали. ОСОБА_3, бачила
лише після смерті доньки.

Як вбачається із свідоцтва про
смерть ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.2,
а.с. 99).

Свідок ОСОБА_12, пояснила, що вона
товаришує з ОСОБА_3, з якою її
познайомив ОСОБА_6 у 2004 році, ОСОБА_11 в
період з 2006 року по 2007 рік, постійно
перебувала у лікарні, ОСОБА_6 їздив до
ОСОБА_3, та з 2004 року вони почали
проживати разом. У 2007 році в них виникли
більш серьозні відносини, у той час
мешкали разом на Лівобережному. Коли
переїхали на Північний усе що вони мали
було спільним.ОСОБА_3 булла присутня на
похованні батька, ввечорі ОСОБА_6 стало
погано, та вона викликала швидку і
поїхали у лікарню на Свердлова. ОСОБА_12
приїздила до лікарні, ОСОБА_6 просив її
щоб його квартира не досталась ОСОБА_9,
ОСОБА_9 не бачила десь три роки. Коли
ОСОБА_6 помер ОСОБА_3 сплачувала за усі
комунальні послуги. ОСОБА_6 та ОСОБА_11
коли були разом жили погано. ОСОБА_11 не
була присутня при похованні ОСОБА_6, хто
брав довідку про смерть свідок не знає.

Свідок ОСОБА_3, раніше суду
пояснила, що познайомилась із ОСОБА_6 на
дні народження у знайомих у 2004 році,
після чого почали зустрічатись, згодом
мали спільний бюджет, обоє працювали.
ОСОБА_6 просив у випадку смерті що
квартира ОСОБА_1 не дісталась, ОСОБА_1
була присутня на похованні ОСОБА_6, але
допомоги не надала на пів року які
відмічали вдома вона не прийшла.
Сплачувала комунальні полуги та інші
платежі, спочатку на його ім»я а потім
на своє. ОСОБА_1 у 2013 році почала
претендувати на квартиру, та подали
заяву до нотаріуса через рік після
смерті ОСОБА_6.

При повторному допиті свідка
ОСОБА_3, зазначила що вони разом із
ОСОБА_6 вели спільне господарство з 2004
року по 2010 рік, в 2006 році разом із ним
їздили відпочивати до пансіонату.

Свідок ОСОБА_13, пояснила суду що з
ОСОБА_1 та ОСОБА_6 знайома з 2002 року,
ОСОБА_6 помер у 2010 році. З ОСОБА_11 ОСОБА_6
жив разом до її смерті. ОСОБА_3 бачила
після смерті ОСОБА_11 тобто після 2008
року. На похованні ОСОБА_6 присутня не
булла, дізналась про це від ОСОБА_3.
ОСОБА_11 це її подруга яка познайомила
її з ОСОБА_6. Десь у 2003-2004 дома у ОСОБА_6
познайомилась з ОСОБА_1.

Свідок ОСОБА_5, пояснила суду що на
похоронах батька, ОСОБА_6 представив
ОСОБА_3 як свою дівчину, Вони почали
спільно жили з 2005 року, ОСОБА_1 бачила на
похованні ОСОБА_6, між ОСОБА_6 та ОСОБА_11
були дуже важкі стосунки, хто брав
довідку про смерть не помятає.ОСОБА_11
перебувала на лікуванні разом з її
братом, померла приблизно 6 років тому,
до її смерті вони з ОСОБА_6 мешкали
разом.

Свідок ОСОБА_8, пояснила що вона є
подругою ОСОБА_3 У2004 році ОСОБА_3
допомогала на поховані батька,
приблизно через пів року ОСОБА_6 сказав
що ОСОБА_3 його наречена. ОСОБА_1 є
племінецею ОСОБА_6. З ОСОБА_11 була не
знайома, на скільки їй відомо між
ОСОБА_11 та ОСОБА_6 не було ніяких
стосунків. ОСОБА_6 та ОСОБА_3 почали
житии разом з 2005 року, хто брав довідку
про смерть батька їй не відомо.

До показань свідка ОСОБА_9 суд
відноситься критично, оскільки остання
є матір»ю ОСОБА_1.

Відповідно до акту складеного 26
травня 2011 року та підписаного ОСОБА_8,
ОСОБА_12 та ОСОБА_14 з серпня 2004 року
проживала однією родиною з ОСОБА_6 до
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 103).

Таким чином вказаний акт не
підтверджує перебування сторін у
фактичних шлюбних відносинах.

Відмовляючи у задоволенні
позовних в частині встановлення факту
спільного проживання позивача однією
сім'єю з відповідачем у період з 21.12.1996
року по 28.04.2006 року, суд виходив також з
того, що ці обставини не були
підтверджені в судовому засіданні
належними доказами, а покази свідків
ОСОБА_12, ОСОБА_3, ОСОБА_13, ОСОБА_5, ОСОБА_8
не можуть бути прийняті до уваги,
оскільки суперечать один одному. Окрім
того, ці особи були свідками обставин
лише у певний короткий проміжок часу та
жоден з них не підтвердив, що між ними
склалися у цей період усталенні
стосунки, як чоловіка та дружини.
Відповідно до ст. 3 СК
України, сім'ю складають особи, які
спільно проживають, пов'язані спільним
побутом, мають взаємні права та
обов'язки. Виходячи з
цих вимог закону, а також дослідженних
в судовому засіданні всіх обставин
справи та наданих позивачем доказів,
суд приходить до висновку, що
взаємовідносини між позивачем та
відповідачем з 20 серпня 2014 року по
ІНФОРМАЦІЯ_1 не свідчать про фактичні
шлюбні стосунки між ними саме у цей
період, оскільки не було доведено факт
спільного проживання та ведення
господарства, спільного побуту, а
покази допитаних в судовому засіданні
свідків не можуть бути підставою для
встановлення цього факту саме у той
період, який вказує позивач.
Згідно п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України,
суд розглядає справи про встановлення
факту проживання однією сім'єю
чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до постанови
Верховного Суду України від 12 грудня
2012 року у справі № 6-148 цс 12 положення ст.
74 СК України поширюються на
правовідносини між чоловіком та
жінкою, які проживають у фактичних
шлюбних відносинах, і для визнання
майна, придбаного під час фактичних
шлюбних відносин, спільною сумісною
власністю необхідні докази: ведення
спільного господарства, наявності у
сторін спільного бюджету, проведення
спільних витрат, придбання іншого
майна в інтересах сім'ї.

Стаття 10 ЦПК України передбачає
обов'язок кожної сторони довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, установлених ст.. 61 цього
Кодексу.

Відповідно до вимог статей 11, 27, 60
ЦПК, суд розглядає справу в межах
заявлених позовних вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі. Особа, яка бере
участь у справі, зобов'язана надати усі
наявні у неї докази та довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу. Доказуванню підлягають
обставини, що мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
виник спір.

З урахуванням вищенаведених норм
закону, з матеріалів справи
вбачається, що позивачем не надано
доказів наявності спільного бюджету,
ведення спільного господарства,
проведення спільних витрат з
відповідачем, тощо.

Згідно зі ст. 74 СК України якщо
жінка та чоловік проживають однією
сім'єю, але не перебувають у шлюбі
між собою або в будь-якому іншому
шлюбі, майно, набуте ними за час
спільного проживання, належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено письмовим
договором між ними. На майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності жінки та чоловіка, які не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, поширюються
положення глави 8 цього Кодексу.

Враховуючи, що суд не знайшов
підстав для задоволення позовних вимог
про встановлення факту проживання
однією сім`єю ОСОБА_3 та ОСОБА_6, тому суд
вважає за необхідне відмовити
позивачу в задоволенні позовних вимог
про визнаня за ОСОБА_3 право власності
на ? частини квартири АДРЕСА_1,
встановлення факту прийняття спадщини
ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_6, як
спадкоємця, який постійно проживав із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, та визнання за позивачем
права користування квартирою АДРЕСА_1.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про усунення перешкод в
користуванні квартирою, суд вважає, що
вони підлягають задоволенню виходячи з
наступного.

П. 3.1 Листа № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013
року Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ " Про судову
практику розгляду цивільних справ про
спадкування" роз'яснено, що право
власності спадкоємця на спадкове майно
підлягає захисту в судовому порядку
шляхом його визнання у разі, якщо таке
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати
ним документа, який засвідчує його
право власності, також передбачено і
ст. 392 Цивільного кодексу України.

Суд встановив, що рішенням від
30.10.2013 року, яке набрало законної сили 11
листопада 2013 року, за ОСОБА_1 визнано
право власності на квартиру АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_6 ( т.2, а.с. 38,39).
З витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності
сформованого 29.10.2013 року вбачається, що
власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1
(т.2, а.с. 7).

Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного
кодексу України (надалі ЦК України)
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном, а ч. 2 цієї статті встановлено,
що на зміст права власності не
впливають місце проживання власника
та місцезнаходження майна.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується та
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Ч. 1 ст. 321 ЦК України передбачено,
що право власності є непорушним, ніхто
не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України,
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном. Усунення перешкод
власник може вимагати навіть тоді, коли
ці перешкоди не пов'язані з
позбавленням його володінням майном.

Згідно зі ст. 41 Конституції
України та ст.1 Першого протоколу до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, відповідно до
Закону України від 17 липня 1997 року №
475-ВР «Про ратифікацію Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод 1950 року, Першого протоколу та
протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції»
закріплено принцип непорушності права
приватної власності, який означає
право особи на безперешкодне
користування своїм майном та закріплює
право власника володіти, користуватися
і розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Судом встановлено, що ОСОБА_24не
може належним чином та у повному обсязі
користуватися наданим законом правом
на власність у зв'язку з тим, що в
спірній квартирі фактично проживає
ОСОБА_3 (відповідач).

Гарантуючи захист права
власності, закон надає власнику право
вимагати усунення, будь-яких порушень
його прав. Способи захисту права
власності передбачені нормами ст.ст. 16,
386, 391 ЦК України,

Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст. 383 ЦК України та
ст.150 ЖК України, які передбачають право
власника використовувати житло для
власного проживання, проживання членів
сім'ї, інших осіб і розпоряджатися
своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Посилання представника ОСОБА_3 на
той факт що судом не може бути прийняте
до уваги рішення Самарського районного
суду м.Дніпропетровська від 30.10.2013 року,
яке набрало законної сили 11 листопада
2013 року, яким за ОСОБА_1 визнано право
власності на квартиру АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_6, оскільки 26.05.2014 року
ОСОБА_3 було через канцелярію суду
подано апеляційну скаргу не може бути
прийнято судом до уваги, оскільки
доказів прийняття вказаної
апеляційної скарги Апеляційним судом
Дніпропетровської області в судове
засідання не надано.

Виходячи з вищенаведених обставин
справи, та з урахуванням загальних
засад цивільного судочинства
відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного
Кодексу України, а саме:
справедливості, добросовісності та
розумності, суд приходить до висновку,
що позовна заява ОСОБА_1 є цілком
обґрунтованою та підлягає задоволенню,
оскільки позивачем надані докази в
підтвердження обґрунтованості своєї
заяви.

Керуючись ст. ст. 317, 319, 321, 391
Цивільного кодексу України, ст. ст. 10,
11, 88, 209, 212, 214, 215 Цивільно
процесуального кодексу України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3
про усунення перешкод у користуванні
квартирою - задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоду у
користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом
виселення ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
судовий збір у розмірі 229 грн. 40 коп.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, третя особа: восьма
Дніпропетровська нотаріальна контора
про встановлення факту проживання
однією сімє'ю, прийняття спадщини та
визнання права власності на ? частини
квартири - відмовити

Судові витрати залишити за позивачем
ОСОБА_3.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Дніпропетровської області через
суд першої інстанції шляхом подачі в 10 -
денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Суддя:
О.В.Поштаренко