Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач - Матвєйшина О.Б.
Справа № 422/403/14-ц
Провадження № 22ц/782/1171/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області
у складі:

головуючого судді:
Матвєйшиної О.Б.,

суддів: Малієнко
Н.В., Єрмакова Ю.В.,

при секретарі:
Борзило О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» на
заочне рішення Перевальського
міського суду Луганської області від 20
лютого 2014 року по цивільній справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 20142 року позивач ПАТ КБ
«ПриватБанк» звернувся до суду з
позовом до відповідача ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості, в
обґрунтування якого послався, що 31.01.2011
року між сторонами було укладено
договір № LGP5CC9EDK0001 за яким відповідач
отримав кредит в розмірі 10000,00грн. зі
сплатою відсотків в розмірі 0,12% на рік
на суму залишку заборгованості за
кредитом. У зв'язку з порушенням умов
договору відповідачем утворилася
заборгованість, яка станом на 10.01.2014
року складає 33619,91грн., яка складається
з заборгованості за кредитом в розмірі
4169,59грн., заборгованості по процентам
за користування кредитом в розмірі
3,41грн., заборгованості по комісії за
користування кредитом в розмірі
1663,62грн., пені в розмірі 25706,15грн., штрафу
у вигляді фіксованої частини в розмірі
500грн. та штрафу у вигляді процентної
частини в розмірі 1577,14грн. та яку
просив стягнути.

Рішенням Перевальського районного
суду Луганської області від 20 лютого 2014
року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до
ОСОБА_2 задоволено частково.

Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» в рахунок погашення
кредиту - 4169грн.59коп.; в рахунок
погашення процентів по кредиту -
3грн.ю41коп.; в рахунок погашення комісії
- 1663грн.62коп.; в рахунок погашення пені -
2084грн.79коп.; в рахунок погашення
фіксованої частини штрафу - 500грн.00коп.;
в рахунок погашення процентної
складової штрафу - 208рн.48коп. та судовий
збір в розмірі 86грн.29коп.

В апеляційній скарзі позивач ПАТ КБ
«ПриватБанк» вважає рішення в частині
зменшення розміру неустойки
незаконним та необґрунтованим через
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи, а
також таким, що винесено з порушенням
норм процесуального та матеріального
права. Просить ухвалити нове рішення,
яким змінити заочне рішення
Перевальського районного суду
Луганської області від 20.02.2014 року в
частині зменшення розміру неустойки.
Позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі: стягнути з відповідача на
користь позивача заборгованість за
договором, а також судові витрати за
подання позовної заяви.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, та
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення,
колегія суддів приходить до
наступного.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Отже у даному випадку законність та
обґрунтованість рішення суду
перевіряється у межах доводів
апеляційної скарги, тобто стосовно
зменшення судом розміру пені та
штрафу стягнених з відповідача.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції не перевіряється.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими Доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в
задоволені позові відмовити; 6) як
розподілити між сторонами судові
витрати; 7) чи є підстави допустити
негайне виконання судового рішення; 8)
чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

Судова колегія вважає, що судом у
повному обсязі вказані вимоги закону
не дотримано.

Задовольняючи позовні вимоги частково
та зменшуючи розмір пені і штрафу за
прострочення зобов'язання, суд першої
інстанції виходив з того, що сума
компенсації за невиконання договору
кредиту в даному випадку становить 616%
від суми вартості кредиту, що не
відповідає положенням закону, вказаним
в тексті оскаржуваного рішення та з цих
підстав зменшив розмір пені до 50% від
розміру заборгованості за тілом
кредиту.

Також, суд першої інстанції вважав, що
процентна складова штрафу, заявлена
позивачем до стягнення в сумі 1577,14грн.,
розрахована не вірно, оскільки базою
для розрахунку штрафу, як одного з
видів відповідальності за порушення
грошових зобов'язань, може бути лише
сума основної заборгованості (власне
зобов'язання). Діючим законодавством
України не передбачено можливості
нарахування штрафу (неустойки) на
проценти за кредитом, комісії та ін.

Таких висновків суд щодо відповідача
дійшов помилково з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.. 549 ЦК України,
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.1 ст. 550 ЦК України право
на неустойку виникає незалежно від
наявності у кредитора збитків,
завданих невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання.

Згідно зі ст.. 551 ЦК України
предметом неустойки може бути грошова
сума, рухоме та нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є
грошова сума, її розмір встановлюється
договором або актом цивільного
законодавства.

Розмір неустойки, встановлений
законом, може бути збільшений у
договорі.

Сторони можуть домовитися про
зменшення розміру неустойки,
встановленого актом цивільного
законодавства, крім випадків,
передбачених законом.

Відповідно до ст.. 610 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Судом встановлено, що позивач
уклав з відповідачем договір №
LGP5CC9EDK0001, за яким відповідач отримав у
позивача кредит в розмірі 10000,00грн. зі
сплатою відсотків в розмірі 0,12% на рік
на суму залишку заборгованості за
кредитом та поверненням кредиту за
узгодженим графіком. У зв'язку з
порушенням умов договору відповідачем
за ним утворилася заборгованість, яка
станом на 10.01.2014 року складає всього
33619,91грн., та складається з
заборгованості за кредитом в розмірі
4169,59грн., заборгованості по процентах
за користування кредитом в розмірі
3,41грн., заборгованості по комісії за
користування кредитом в розмірі
1663,62грн., пені в розмірі 25706,15грн., штрафу
у вигляді фіксованої частини в розмірі
500грн. та штрафу у вигляді процентної
частини в розмірі 1577,14грн., які
відповідачем не сплачені на момент
звернення позивача до суду.

Вказані обставини
підтверджуються матеріалами справи.

Таким чином, оскільки
відповідачем були порушені умови
кредитного договору щодо строків
повернення кредиту та сплати відсотків
за користування кредитом, у позивача
виникло право вимагати сплати пені та
штрафу, передбачених умовами договору,
за неналежне виконання умов договору
щодо повернення кредиту та сплати
відсотків.

Розрахунок пені та штрафу
позивачем проведено відповідно до умов
договору.

Згідно зі ч.3 ст.. 551 ЦК України
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Виходячи зі змісту вказаної
правової норми, таке зменшення можливе
лише за наявності про це клопотання
боржника.

Як вбачається з матеріалів справи, від
відповідача не надходило ніяких
заперечень проти правильності
розрахунку розміру пені та штрафу,
також не надходило ніяких клопотань
стосовно зменшення їх розміру з
наведенням відповідних обґрунтувань
та наданням відповідних доказів.

За таких обставин у суду не було
підстав для зменшення розміру
нарахованих з відповідача пені та
штрафу у зв'язку з неналежним
виконанням умов кредитного договору
по поверненню кредиту та сплаті
відсотків за користування кредитом.

Таким чином, з огляду на
вищезазначене, колегія суддів вважає,
що судом першої інстанції помилково
зроблено висновок про часткове
задоволення позовних вимог.

У відповідності зі ст. 307 ЦПК
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право:

1) постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін;

2) скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог;

3) змінити рішення;

4) постановити ухвалу про скасування
рішення суду першої інстанції і
закриття провадження у справі або
залишення заяви без розгляду;

Як встановлено ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими;

3) невідповідність висновків суду
обставинам справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, а також розгляд і
вирішення справи неповноважним судом;
участь в ухваленні рішення судді, якому
було заявлено відвід на підставі
обставин, що викликали сумнів у
неупередженості судді, і заяву про його
відвід визнано судом апеляційної
інстанції обґрунтованою; ухвалення чи
підписання постанови не тим суддею,
який розглядав справу.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що оскаржуване рішення
підлягає зміні зі скасуванням в
частині часткового задоволення вимог
стосовно розміру пені та штрафу, з
повним задоволенням цих позовних
вимог.

Керуючись ст.. 303,307,309,313,314,316 ЦПК України,
судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» - задовольнити.

Заочне рішення Перевальського
районного суду Луганської області від
20 лютого 2014 року - змінити, скасувавши в
частині стягнення з ОСОБА_2 на користь
ПАТ КБ «ПриватБанк» в рахунок
стягнення пені в розмірі 2084грн. 79коп. та
в рахунок погашення процентної
складової штрафу в розмірі 208грн.48коп.,
та в цій частині ухвалити нове рішення,
яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ
КБ «ПриватБанк» в рахунок стягнення
пені в розмірі 25706грн. 15коп. та в рахунок
погашення процентної складової штрафу
в розмірі 1577грн.14коп.

В іншій частині рішення залишити
без змін.

Це рішення апеляційного суду набирає
чинності негайно, та може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів після
його проголошення.

Головуючий :

Судді: