Справа № 2-1001/11 Провадження №
22-ц/772/1822/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Дєдов М. С.Категорія:
6Доповідач: Войтко Ю. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області в складі:

Головуючого: Войтка Ю.Б.,

Суддів: Стадника І.М., Голоти Л.О.,

При секретарі: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Іллінецького
районного суду Вінницької області від
06 травня 2014 року в справі за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про знесення
самочинного будівництва, повернення
самовільно зайнятої земельної ділянки,
відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и л а :

28.11.2011 року ОСОБА_2 звернулася до суду з
вказаною позовною заявою, посилаючись
на те, що відповідно до Свідоцтва про
право особистої власності на жилий
будинок за № 742, виданого виконавчим
комітетом Іллінецької міської ради
народних депутатів 13 вересня 1988 року,
вона є власником домоволодіння за
номером АДРЕСА_1, а відповідно до
Державного акту на право приватної
власності на землю є власником
земельної ділянки загальною площею 0,1333
га., на якій розташовано домоволодіння.

По сусідству з нею проживає сім'я
ОСОБА_4. Суміжні земельні ділянки
розділені парканом, який позивач
встановила понад 20 років тому. Паркан
являє собою встановлені металеві
стовпчики з натягнутою з її сторони
металевою сіткою.

Подружжя ОСОБА_4 без її згоди у липні 2009
року побудували навіс біля приміщення
належного їм хліва без відповідного
дозволу, в порушення будівельних норм,
тобто будівництво є самочинним. Одна
металева опора навісу встановлена в
стовпчик належного їй паркану і
приварена. Друга опора встановлена
біля самого паркану. Внаслідок цього
паркан став нахилятися, тобто,
пошкоджуватися, втрачати свій
естетичний вигляд. Відповідачі зняли
шиферне покриття навісу від паркану на
відстань до одного метра, але
категорично відмовилися демонтувати
металеву опору навісу, яка встановлена
в опору паркану.

До того ж, відповідачами при
будівництві навісу було пошкоджено
належну їй металеву сітку встановлену
на червоній лінії. Пошкодження має
місце по всій довжині сітки в 35 метрів.
За допомогою кусачиків відповідачі
поламали верхню частину сітки по всій
її довжині. Вартість сітки на сьогодні
становить 220 гривень, а тому загальна її
вартість буде становити 770 гривень, а
загальна вартість двох стовпчиків
становить на ринку по 100 гривень кожен,
тобто 200 гривень. Вартість робіт
становить 300 гривень. В разі відмови
відповідачів від встановлення сітки та
стовпчиків, вказану суму слід стягнути
на її користь.

Належна їй земельна ділянка межує з
житловим будинком ОСОБА_4. Даний
будинок на 20 см. розташований на її
земельній ділянці. Але таке не є
предметом спору, оскільки на час його
будівництва сторони не заперечували
щодо цього.

Натомість, на сьогодні окрім
викладеного, предметом спору являється
те, що подружжя ОСОБА_4 біля будинку
облаштували хвіртку через яку
проходять до їх земельної ділянки,
тобто городу, але проходять вони по її
земельній ділянці. Більше того,
відповідачі в районні хвіртки належну
їй земельну ділянку забетонували і
поставили її перед фактом, мотивуючи
тим, що вони мають право проходу до
свого житлового будинку.

У зв'язку з порушенням її цивільних
прав з боку відповідачів по справі, їй
заподіяно велику моральну шкоду, яка
полягає в душевних стражданнях, які їй
прийшлося пережити. Вона особа
похилого віку, вдова і пенсіонерка,
проживає одна. Вікова різниця між нею
та відповідачами є суттєвою.
Незважаючи на це, відповідачі, по
причині спірних правовідносин
ображають та принижують її людську
гідність, що змушувало її звертатися за
допомогою до міської ради, міліції, а
тепер і до суду.

Позивачка ОСОБА_2 просила: знести
самовільно побудований ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 навіс біля приміщення хліва по
АДРЕСА_2. Стягнути з відповідачів на її
користь заподіяну їй матеріальну шкоду
в розмірі 3270 гривень та 1000 гривень на
відшкодування моральної шкоди.
Повернути самовільно зайняту ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 земельну ділянку ріллі, що поряд
з їх житловим будинком, яка розташована
за номером АДРЕСА_1 і належна їй на
праві власності згідно державного акту
про право приватної власності на землю
серії ВН № 002131 виданого Іллінецькою
міською радою 31 липня 2000 року. Судові
витрати пов'язані з розглядом справи
покласти на відповідачів.

Рішенням Іллінецького районного суду
Вінницької області від 06 травня 2014 року
позов задоволено частково. Суд
зобов'язав ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перенести
металеву опору №4, яка додатково
підтримує покрівлю піднавісу,
побудованого ОСОБА_3 та ОСОБА_4 біля
приміщення хліва по АДРЕСА_2 на
відстань не менше одного метра від
спільної межі між земельними ділянками
АДРЕСА_3 Стягнув з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_2 по п'ятсот гривень з
кожного на відшкодування моральної
шкоди. В іншій частині позову ОСОБА_2
відмовив за недоведеністю позовних
вимог. Стягнув з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_2 по 165 грн. 20 коп. з
кожного на повернення судового збору.
Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 1618
грн. 32 коп. судових витрат за проведення
судової будівельно-технічної
експертизи.

Позивач ОСОБА_2 подала апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції і
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги,
посилаючись на те, що дане рішення є
незаконним, яке підлягає скасуванню
через неправильність установлених
обставин, які мають значення для справи
та його необґрунтованість.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи і обговоривши підстави
апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити.

Частково задовольняючи позовні вимоги,
районний суд виходив з того, що
відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» навіси
відносяться до малих архітектурних
форм, розміщення, яких здійснюється
відповідно до Закону України «Про
благоустрій населених пунктів, згідно
ст. 26, якого - благоустрій присадибної
ділянки проводиться її власником або
користувачем цієї ділянки із чого
слідує, що надання дозволу на
встановлення тимчасового навісу на
присадибних ділянках не передбачено.
Але згідно п. 3.25 ДБН 360-92**
«Містобудування, планування і забудова
міських і сільських поселень» такі
споруди повинні розміщуватись не
ближче 1 метра до межі.

Згідно п. 4 висновку експерта № 2427/2428/14-21
металева опора № 4, яка додатково
підтримує покрівлю навісу, знаходиться
на відстані приблизно 5 см від спільної
межі між земельними ділянками АДРЕСА_3,
що порушує вимоги п.З.25 ДБН 360-92**, тому
дана опора підлягає перенесенню від
спільної межі на відстань не менше 1
метра. Суд вважає, що дане зобов'язання
слід покласти на відповідачів, які
побудували вказаний навіс і в цій
частині задовольнити вимоги позивачки.

Згідно п.1 висновку експерта судової
будівельно-технічної експертизи (стор.
висновку 9), експертом при виході на
місце виявлені пошкодження металевої
сітки у верхній її частині у вигляді
розімкнення плетінь.

Ці докази спростовують доводи
позивачки про те, що відповідачі
порізали сітку. Причин розімкнення
плетінь на сітці позивачка не навела і
ніяких доказів з цього приводу суду не
надала. Позивачка також не надала
доказів про вартість сітки, стовпчиків
і робіт, не врахувала знос матеріалів з
врахуванням термінів побудови огорожі,
тому суд прийшов до висновку, що в цій
частині позову позивачці слід
відмовити.

Судом встановлено, що при побудові
піднавісу відповідачами були порушені
державні будівельні норми, що вони
частково визнали і частково
демонтували піднавіс. З питаннями про
врегулювання нормальних стосунків
позивачка неодноразово зверталась до
Іллінецької міської ради, що
підтверджується листами міської ради.
Про не добросусідські відносини сторін
підтвердила свідок ОСОБА_5

Таким чином, суд вважає доведеними
позивачкою правові підстави
заподіяння їй моральної шкоди,
передбачені ст. 23 ЦК України з вини
відповідачів, з яких слід стягнути по 500
грн. з кожного на відшкодування
моральної шкоди.

В позовні заяві вказані протиречиві
вимоги, які виключають одна одну. Так,
позивачка в позовній заяві вказує, що
відповідач в районі хвіртки належну їй
земельну ділянку забетонував, а у
вимогах просить повернути земельну
ділянку ріллі. Крім того, позивачка не
вказала розміри її земельної ділянки,
яку самовільно зайняли відповідачі і
яку земельну ділянку слід повернути,
оскільки поряд з житловим будинком
розташовані кілька земельних ділянок,
тому суд прийшов до висновку, що вимога
позивачки про повернення самовільно
зайнятої земельної ділянки не
обґрунтована, не конкретизована, не
знайшла свого підтвердження в судовому
засіданні.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Посилання апеляційної скарги на те, що
згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи
конфігурація та довжина спільної межі,
між земельними ділянками №НОМЕР_1 та
№НОМЕР_2 за фактичним користуванням не
відповідає аналогічній, вказаній в
Державних актах на право приватної
власності свідчить про факт її
захоплення не відповідає дійсності.
Судом встановлено, що будинок батьків
відповідачки ОСОБА_4 на 20 см.
розташований на земельній ділянці
позивачки, проте між ними склався
певний порядок суміжного користування
земельними ділянками, що не є предметом
спору.

Доводи ОСОБА_2 про те, що у неї виникли
сумніви в об'єктивності та
неупередженості експерта при
проведенні експертизи не спростовують
висновки встановлені судом в даній
справі. В разі наявності таких сумнівів
позивач мала право подати відповідну
заяву про призначення додаткової або
повторної експертизи в порядку ст. 150
ЦПК України, проте такім правом ОСОБА_2
не скористалась.

Таким чином, судова колегія вважає, що
доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Іллінецького районного суду
Вінницької області від 06 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її
проголошення і з цього часу може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий: (підпис)
Войтко Ю.Б.

Судді: (підпис)
Стадник І.М.

(підпис) Голота Л.О.

"З оригіналом вірно"

Суддя апеляційного суду
Войтко Ю.Б.