Справа №250/735/14-ц
Номер провадження2/250/645/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2014 року
м.Ясинувата

Ясинуватський міськрайонний суд
Донецької області

в складі: головуючого-судді Ус О.В.,

при секретареві судового засідання
Махота О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ясинувата в залі судових
засідань Ясинуватського
міськрайонного суду Донецької області
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права
власності в порядку спадкування,-

В С Т А
Н О В И В:

В березні 2014 року позивачі ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом, в
якому просили визнати за ними право
власності за кожною на 1/2 частку
житлового будинку з господарськими
будівлями та спорудами, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1, що
залишився після смерті ОСОБА_4, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 В обґрунтування
позову зазначили, що є спадкоємцями за
заповітом, але оформити свої спадкові
права не мають можливості, оскільки при
житті їх рідна бабка не зареєструвала
своє право власності.

Позивачі в судове засідання не
з'явилися - про час, дату та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином, їх представники ОСОБА_5 та ОСОБА_6
надали суду заяви про розгляд справи у
їх відсутність.

Відповідач повторно в судове засідання
не прибула - про час, дату та місце
розгляду справи повідомлялася
належним чином.

Суд, розглянувши заяви представників
позивачів про розгляд справи у їх
відсутність, встановивши, що
відповідач вдруге не прибула в судове
засідання, про причини своєї неявки не
повідомила, керуючись 158, 169 ЦПК України,
ухвалив розглядати справу у
відсутність сторін, внаслідок чого
відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального засобу
не здійснювалося.

Судом встановлено, що ОСОБА_4, 22
листопада 2011 року склала заповіт, за
яким все своє майно у рівних частках
заповіла: сину ОСОБА_7, онучці ОСОБА_2,
онучці ОСОБА_1, онучці ОСОБА_3 (арк.
справи 38).

Згідно свідоцтва про право на спадщину
за законом від 21.08.1986 року ОСОБА_4 є
спадкоємцем майна померлого
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8, в тому числі:
житлового будинку з надвірними
будівлями та спорудами, розташовані в
АДРЕСА_2 (арк. справи 7). Вказане
свідоцтво, тобто право ОСОБА_4
зареєстроване у по господарчій книзі №
12 л.с. 1074 Спартаківської сільскої ради
народних депутатів 29.08.1986 року (арк.
справи 7 зворотній бік).

Один з визначених ОСОБА_4 спадкоємців
за заповітом - її син ОСОБА_7 помер
АДРЕСА_3, що підтверджено свідоцтвом
про смерть НОМЕР_1 виданим управлінням
ЗАГС адміністрації МО «Виборгський
район» Ленінградської області сектор 2
Російської Федерації (арк. справи 41).

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджено свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_2, виданому 15.05.2013 р. (арк.
справи 3).

11.09.2013 року до нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини
звернулася її онучка ОСОБА_1, що
підтверджено відповідною заявою в
матеріалах спадкової справи (арк.
справи 35).

З аналогічною заявою звернулася до
нотаріуса і онучка ОСОБА_4 - ОСОБА_2 (арк.
справи 63).

Відповідач ОСОБА_3 з заявою про
прийняття спадщини або відмову від
прийняття спадщини до нотаріальної
контори не зверталася.

На момент смерті ОСОБА_4 вона проживала
одна за адресою: АДРЕСА_1, що
підтверджено довідкою секретаря
виконавчого комітету Спартаківської
сільської ради (арк. справи 37).

З матеріалів спадкової справи
вбачається, що інші особи з заявами про
прийняття спадщини до нотаріуса не
зверталися (арк справи 34-64), наявність
спадкоємців, що мають права на
обов'язкову частку в спадщині судом не
встановлено.

За технічним паспортом, складеним
10.02.2014 року, житловий будинок «А-1»,
прибудова «А», убиральня «Д», літній
душ «Е», огорожа «№1», ворота «№2»
побудовані в 1963 році, літня кухня «Б» та
погріб з шийкою «П» у 1964 році, сарай «В»
у 1970 році, наявність самовільної
будівлі не встановлено (арк. справи 8-10).

Згідно повідомлення директора КП БТІ
Ясинуватської міської ради від 16.09.2013 р.
№ 01-11/501 право власності на житловий
будинок за адресою: АДРЕСА_1 не
зареєстровано (арк справи 11).

Постановою державного нотаріуса
Авдіївської державної нотаріальної
контори № 140/02-31 від 11.02.2014 року
позивачам відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину у
зв'язку з відсутністю державної
реєстрації права власності на житловий
будинок з надвірними будівлями та
спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (арк.
справи 13).

Відповідно до ч.2 ст. 12 Закону України
«Про власність» громадянин набуває
права власності на майно, одержане
внаслідок успадкування або укладення
інших угод, не заборонених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її.

Стаття 1216 ЦК України передбачає, що
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків від фізичної особи, яка
померла, до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 2 Закону України
від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин (до 2012 роки), державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень - офіційне
визнання і підтвердження державою
фактів виникнення, переходу або
припинення речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень, що
супроводжується внесенням даних до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону
право власності та інші речові права на
нерухоме майно, набуті згідно з діючими
нормативно-правовими актами до
набрання чинності цим Законом,
визнаються державою.

Отже, право власності, на збудоване до
набрання чинності Законом України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
нерухоме майно, набувається в порядку,
який існував на час його спорудження, а
не виникає у зв'язку із здійсненням
державної реєстрації права власності
на нього в порядку, передбаченому цим
законом, яка є лише офіційним визнанням
державою такого права, а не підставою
його виникнення.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій державними
нотаріальними конторами Української
РСР підтвердженням приналежності
будинку, який знаходиться в сільському
населеному пункті, можуть бути
відповідні довідки виконавчого
комітету сільської Ради депутатів
трудящих, які видавалися в тому числі і
на підставі записів у погосподарських
книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
виконавчими комітетами міських,
селищних, сільських Рад депутатів
трудящих було затверджено зразки
довідок про право власності
колгоспного (селянського) двору на
жилий будинок та про право власності
робітника чи службовця на житловий
будинок.

За змістом зазначених нормативних
актів виникнення права власності на
житлові будинки, споруди не залежало
від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад
відносилось також питання узаконення
цих будівель та внесення записів про
право власності на будинки за
громадянами у погосподарські книги
місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою
формою статистичного обліку, що
здійснюється в Україні (УРСР) із 1979
року. В погосподарських книгах при
визначенні року побудування
зазначається рік введення в
експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів
УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988
роках сільськими, селищними, районними
Радами народних депутатів
ухвалювалось рішення щодо оформлення
права власності та реєстрації будинків
у бюро технічної інвентаризації за
даними погосподарських книг сільських,
селищних Рад із додатками списків
громадян, яким ці будинки належали.

Проте, незважаючи на внесення записів у
погосподарські книги, більшість
громадян своє право власності в БТІ не
зареєстрували (не оформили).

Інструкція про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української РСР,
затверджена заступником Міністра
комунального господарства Української
РСР 31 січня 1966 року, яка втратила
чинність на підставі наказу
Держжитлокомунгоспу України від 13
грудня 1995 року № 56, передбачала
обов'язкову реєстрацію
(інвентаризацію) будинків і
домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4
Інструкції), в тому числі й на підставі
записів у погосподарських книгах (п. 20
Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах
визнавались в якості актів органів
влади (публічних актів), що
підтверджують право приватної
власності.

При вирішенні питання щодо визнання
права власності на житлові будинки,
споруди у порядку спадкування, суд
оцінює наявність записів у по
господарських книгах у сукупності з
іншими наданими суду доказами
(технічним паспортом на домоволодіння,
державним актом про право власності на
земельну ділянку спадкодавцю тощо),
внаслідок чого приходить до висновку,
що спадкодавцю ОСОБА_4 належало спірне
домоволодіння.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом.

Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1223 ЦК України
передбачено, що право на спадкування
мають особи, визначені у заповіті.

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за
заповітом чи за законом має право
прийняти спадщину.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є такими, що
прийняли спадщину, оскільки у
встановлений ст. 1270 ЦК України
шестимісячний строк подали до
нотаріальної контори відповідні заяви.

Відповідач ОСОБА_1 з заявою про
прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4
не зверталася, внаслідок чого є такою,
що спадщину не прийняла.

Спадкоємець за заповітом ОСОБА_7 помер
до часу відкриття спадщини після
смерті ОСОБА_4

Оскільки спадкоємці за заповітом
ОСОБА_7 та ОСОБА_3 спадщину не прийняли
застосуванню підлягає норма частини
першої статті 1275 ЦК України, відповідно
до якої частка у спадщині, яку вони мали
право прийняти, переходить до інших
спадкоємців за заповітом, тобто до
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, та розподіляється між
ними порівну.

Таким чином, позивачі у справі мають
право на 1/2 частку спадкового майна
кожна.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму
Верховного суду України від 30.05.2008 року
№7 «Про судову практику у справах про
спадкування» свідоцтво про право на
спадщину видається за письмовою заявою
спадкоємців, які прийняли спадщину в
порядку, установленому цивільним
законодавством. За наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають. У
разі відмови нотаріуса в оформленні
права на спадщину особа може
звернутися до суду за правилами
позовного провадження.

Таким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_2
успадкували в порядку спадкування за
заповітом майно, що належало
спадкодавцю ОСОБА_4, а саме житловий
будинок з надвірними будівлями та
спорудами, розташований за адресою:
АДРЕСА_1.

Відповідно до статті 1 Першого
протоколу до Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод кожна
фізична або юридична особа має право
мирно володіти своїм майном. Ніхто не
може бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

У зв'язку з вище викладеним, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги позивача щодо визнання права
власності на спірне домоволодіння в
порядку спадкування за заповітом є
такими, що засновані на законі, знайшли
своє підтвердження в ході судового
розгляду, в зв'язку з чим підлягають
задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.10, 11, 60, 214-215 ЦПК України, суд -

В И Р І
Ш И В:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання права власності в порядку
спадкування - задовольнити в повному
обсязі.

Визнати за ОСОБА_2, яка народилася
ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності в порядку
спадкування за заповітом після смерті
ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 на 1/2
частку житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами,
який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1, яка народилася
ІНФОРМАЦІЯ_4 право власності в порядку
спадкування за заповітом після смерті
ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 на 1/2
частку житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами,
який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Донецької області через Ясинуватський
міськрайонний суд Донецької області
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення набуває законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя: О. В. Ус