Справа № 459/5595/13
Головуючий у 1 інстанції: Грабовського
Провадження № 22-ц/783/2427/14
Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк
Категорія справи: 32
12 травня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
головуючого - судді Цяцяка Р.П.,
суддів Зверхановської Л.Д. і Шеремети
при секретарі Гацій І.І.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 21 січня 2014
року,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до Державного
підприємства (ДП) „Львіввугілля", в
якій просив суд стягнути зі згаданого
відповідача на його користь на
відшкодування моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров'я при
виконанні трудових обов'язків
внаслідок професійного захворювання, 30
000 грн. (а.с. 1-5).

Свої позовні вимоги обгрунтовував тим,
що він з 1980 року по 04.01.1998 року працював
на ряді шахт ДП „Львіввугілля", коли і
був звільнений з роботи. 10.08.1993 року з
ним стався нещасний випадок і у
подальшому, 17.01.2000 року, висновком МСЕК
йому вперше було встановлено ІІІ групу
інвалідності та 45 % втрати професійної
працездатності (з них: 40 % -
антракосилікоз, а 5 % - трудове каліцтво).
19.12.2002 року йому було встановлено ІІІ
групу інвалідності та 55 % втрати
працездатності внаслідок професійного
захворювання, з яких: 40 % -
антракосилікоз, а 15 % - трудове каліцтво
(а.с. 1-5).

Оскаржуваним рішенням вище згаданий
позов частково задоволено та стягнуто
з ДП „Львіввугілля" на користь
позивача на відшкодування моральної
шкоди спричиненої внаслідок
професійного захворювання 2 550 грн.
Вирішено питання судових витрат (а.с.
50-52).

Дане рішення оскаржив позивач.

Апелянт просить рішення суду змінити
та задовольнити його позовні вимоги у
повному обсязі, покликаючись на його
незаконність та необгрунтованість.

Вважає, що розмір моральної шкоди,
визначений судом, не міг бути меншим
ніж 6 090 грн., оскільки суд мав виходити з
розміру мінімальної заробітної плати
чи неоподаткованого мінімуму доходів
громадян, що діяли на час розгляду
справи судом (а мінімальна заробітна
плата станом на 01.01.2014 року становила 1
218 грн.), а ст. 440-1 ЦК України (в редакції
1963 року), який діяв на час виникнення
спірних правовідносин, було
встановлено, що розмір моральної шкоди
не повинен бути меншим п'яти
мінімальних розмірів заробітної плати.

Також вважає, що суд при визначенні
розміру моральної шкоди, яка підлягає
до стягнення з відповідача на його
користь, не врахував ступінь його
фізичних і моральних страждань, їх
тривалість і тяжкість та наслідків, що
наступили внаслідок ушкодження
здоров'я (а.с. 53-55).

Апелянт і його представник, будучи
належним чином повідомленими про час і
місце апеляційного розгляду справи
(а.с. 61, 62), в судове засідання не
з'явилися. При цьому представник
апелянта ОСОБА_4 надіслав на адресу
суду клопотання про розгляд справи у
його відсутності (а.с. 63).

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
до задоволення не підлягає, виходячи з
наступного.

У п.11 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 27.03.1992 року № 6 (з
відповідними змінами) "Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди"
судам роз'яснено, що право на отримання
потерпілим страхових виплат настає з
дня встановлення йому МСЕК стійкої
втрати професійної працездатності.

Як стверджується матеріалами
справи (а.с. 13) та не заперечується
жодною із сторін даного спору, вперше
позивачу встановлено стійку втрату
професійної працездатності 45 % з 17.01.2000
року.

Відповідно до статті 1 Правил
відшкодування власником підприємства,
установи і організації або
уповноваженим ним органом шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням
здоров'я, пов'язаним з виконанням ним
трудових обов'язків (в редакції, чинній
на момент встановлення позивачу
стійкої втрати професійної
працездатності вперше, а саме - станом
на 17.01.2000 року), які затверджені
Постановою КМ України № 472 від 23.06.1993
року (далі - Правила) власник
підприємства, установи і організації
(надалі - підприємство) або
уповноважений ним орган (надалі -
власник) несе матеріальну
відповідальність за шкоду, заподіяну
працівникові каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з
виконанням ним трудових обов'язків
(надалі - ушкодження здоров'я), а також
за моральну шкоду, заподіяну
потерпілому власником фізичного чи
психічного впливу небезпечних або
шкідливих умов праці.

Відповідно до статті 11 Правил моральна
шкода відшкодовується за заявою
потерпілого про характер моральної
втрати чи висновком медичних органів у
вигляді одноразової грошової виплати
або в іншій матеріальній формі, розмір
якої визначається в кожному
конкретному випадку на підставі:
домовленості сторін (власника,
профспілкового органу і потерпілого
або уповноваженої ним особи); рішення
комісії по трудових спорах; рішення
суду.

Розмір відшкодування моральної шкоди
не може перевищувати 150
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
вірно виходив зі статті 11 Правил (як
спеціальної норми, яка регулює спірні
правовідносини, відносно ст. 440-1 ЦК
України в редакції 1963 року) та з
урахуванням того, що відповідно до
Правил розмір відшкодування
моральної шкоди не може перевищувати 150
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, вірно визначив суму
моральної шкоди, яка підлягає до
стягнення з відповідача на користь
позивача, у розмірі 2 550 грн.

За вище наведених обставин колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дав належну оцінку всім обставинам і
доказам по справі в їх сукупності та
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому приходить до висновку про те, що
підстави для його скасування відсутні
і апеляційну скаргу на нього, яка не
спростовує висновків рішення суду,
слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1,
315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити та
залишити рішення Червоноградського
міського суду Львівської області від 21
січня 2014 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили.

Суддя:

Судді: