У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 червня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А., суддів:
Леванчука А.О., Мазур Л.М.,
Маляренка А.В., Нагорняка В.А.,
розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом Київського обласного
фонду підтримки індивідуального
житлового будівництва на селі до
ОСОБА_6 про визнання боржником та
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за касаційною скаргою
Київського обласного фонду підтримки
індивідуального житлового будівництва
на селі на рішення апеляційного суду
Київської області від 18 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л
а:

У травні 2011 року Київський обласний
фонд підтримки індивідуального
житлового будівництва на селі (далі -
Фонд) звернувся до суду із зазначеним
позовом, посилаючись на те, що 25 червня
2009 року між ним та ОСОБА_7 було укладено
кредитний договір № 1063, відповідно до
якого останній отримав кредит у
розмірі 100 тис. грн для будівництва
власного будинку у АДРЕСА_1, строком на

10 років. Пунктом 8.4 вказаного договору
передбачено, що у разі смерті
позичальника виконання зобов'язань за
кредитом бере на себе дружина
померлого ОСОБА_6, яка також дала згоду
на участь у виконанні зобов'язань за
кредитом. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер не
повернувши всю суму кредиту.

У зв'язку з цим, позивач просив
зобов'язати відповідача взяти на себе
відповідальність за кредитною угодою
№ 1063 від 25 червня 2009 року, а також
стягнути з ОСОБА_6 заборгованість, яка
виникла за вказаним договором, яка
станом на 25 травня 2011 року становить 16
269 грн.

Рішенням Баришівського районного суду
Київської області від 20
грудня 2013 року позов Фонду задоволено.
Визнано ОСОБА_6 боржником за кредитним
договором, укладеним Фондом від 25
червня

2009 року за № 1063. Стягнуто з ОСОБА_6 на
користь Фонду заборгованість за
кредитним договором № 1063 від 25 червня
2009 року у розмірі 16 269 грн. Вирішено
питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 18 лютого 2014 року рішення
районного суду скасовано й ухвалено
нове рішення у справі про відмову в
задоволенні позову Фонду.

У касаційній скарзі заявник порушує
питання про скасування рішення суду
апеляційної інстанції, мотивуючи свої
доводи порушенням судом норм
процесуального та матеріального права,
із залишенням в силі рішення суду
першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Рішення суду першої інстанції
відповідає цим вимогам.

Так, місцевим судом встановлено, що 25
червня 2009 року між Київським обласним
фондом підтримки Індивідуального
житлового будівництва на селі та нині
покійним ОСОБА_7, було укладено
кредитний договір № 1063, згідно якого
сім'я, яка складалася на той час з
ОСОБА_7 та ОСОБА_6, отримала грошові
кошти у сумі 100 тис. грн. на будівництво
власного житла на строк 10 років по

АДРЕСА_1.

Також судом першої інстанції
встановлено, що п. 1.3 кредитного
договору № 1063 від 25 червня 2009 року
встановлено, що наданий позичальнику
кредит забезпечується всім належним
йому майном та майном повнолітніх
членів його сім'ї, які дали згоду на
участь у виконанні зобов'язань за
кредитом. Зміст зазначеного пункту
договору є зрозумілим, прозорим і не
потребує додаткового тлумачення.
Відповідачка ОСОБА_6, як член сім'ї та
дружина ОСОБА_7, надала Фонду письмову
заяву-згоду (т. 1, а.с. 29) про взяття на
себе відповідальності за виконання
зобов'язань ОСОБА_7 за кредитним
договором № 1063 своїм майном і
грошовими доходами.

Заява-згода, яку написала і підписала
власноручно ОСОБА_6 була засвідчена
підписом посадової особи та печаткою
секретаря Дернівської сільської ради,
що прирівнюється до нотаріального
посвідчення відповідно до ст. 37 Закону
України «Про нотаріат».

Відповідно до ч. 3 ст. 202 та ч. 1, 2 ст. 207 ЦК
України заява-згода ОСОБА_6 за своїм
змістом є одностороннім правочином,
вчиненим у письмовій формі, і, що
засвідчує її вільне волевиявлення і
породжує для неї певні правові
наслідки - участь своїм майном і
грошовими доходами у виконанні
зобов'язань та відповідальність за
кредитним договором. Фонд згідно з
пунктами 2.2 та 2.3 кредитного договору №
1063 від 25 червня

2009 року здійснював видачу кредиту
ОСОБА_7 поетапно, шляхом перерахування
коштів на його особистий банківський
рахунок. За одержані від Фонду кредитні
кошти ОСОБА_7 придбав будівельні
матеріали на загальну суму 100 тис. грн.,
що підтверджується звітами про
використання кредитних коштів від 31
липня 2009 року та 3 вересня 2009 року( т.1,
а.с.34, 35). Одержання кредиту ОСОБА_7 і
придбання будівельних матеріалів,
ОСОБА_6 жодного разу не заперечувала, а
ні усно, ні письмово, так як будівництво
житла планувалось подружжям
здійснювати на земельній ділянці, яку
ОСОБА_6 придбала по АДРЕСА_1. Вона
особисто складала звіти про
використання кредитних коштів і
подавала їх сама безпосередньо до
Фонду.

Згідно з п. 2.6 кредитного договору (т.1,
а.с. 32) і строковим зобов'язанням (т.1. а.с.
34) ОСОБА_7 вніс 6 жовтня 2009 року на
рахунок Фонду відсотки за користування
кредитом за 2-й і 3-й квартали

2009 року у сумі 357 грн. 53 коп.

Відповідно до строкового зобов'язання
початок погашення тіла кредиту
встановлено з 1 січня 2010 року. А так, як
ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер і кредит
залишився не погашеним, ОСОБА_6 після
смерті свого чоловіка −? ОСОБА_7 почала
виконувати його зобов'язання за
кредитним договором (п.1.3 договору) та
внесла на рахунок Фонду: 22 грудня 2009
року суму 567 грн. - повернення кредиту; 3
лютого 2010 року суму 567 грн.12 коп. -
відсотки за користування кредитом за
4-й квартал 2009 року. Дані обставини
підтверджуються виписками банку, копії
яких додані до справи.

Правильно встановивши фактичні
обставини у справі та давши правильну
оцінку всім зібраним доказам, місцевий
суд правильно застосував до даних
правовідносин положення ст.ст. 513, 520, 521,
553, 554, 546 ЦК України та дійшов
обґрунтованого висновку про наявність
підстав для задоволення позову
Київського обласного фонду підтримки
індивідуального житлового будівництва
на селі.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції, вдався до
переоцінки доказів, які були
досліджені місцевим судом й не
досліджуючи нових доказів дійшов до
помилкового висновку про наявність
підстав для відмови в задоволенні
позову Київського обласного фонду
підтримки індивідуального житлового
будівництва на селі.

Виходячи з цього, висновок суду першої
інстанції щодо задоволення позовних
вимог Київського обласного фонду
підтримки індивідуального житлового
будівництва на селі про визнання
боржником та стягнення заборгованості,
є правильним.

Ураховуючи наведене, рішення
апеляційного суду підлягає скасуванню
із залишенням в силі рішення суду
першої інстанції з підстав,
передбачених ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Київського обласного
фонду підтримки індивідуального
житлового будівництва на селі
задовольнити.

Рішення апеляційного суду Київської
області від 18 лютого 2014 року скасувати,
рішення Баришівського районного суду
Київської області від

20 грудня 2013 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А.
Макарчук Судді:

А.О. Леванчук
Л.М. Мазур
А.В. Маляренко
В.А. Нагорняк