Головуючий суду 1 інстанції - Васильєва
Доповідач - Масенко Д.Є.
Справа № 435/719/14-ц
Провадження № 22ц/782/1926/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі:

головуючого судді - Масенко Д.Є.,

суддів - Коротких О.Г., Орлова І.В.,

при секретарі - Соловей А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Луганську справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Жовтневого районного суду м. Луганська
від 08 квітня 2014 року по цивільній
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, СК
„Кредо" про відшкодування суми
франшизи та моральної шкоди,
спричинених ДТП, -

встановила:

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Луганська від 08 квітня 2014 року позов
ОСОБА_3 задоволено частково. Суд
стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 500
грн. суму франшизи, 1000 грн. моральної
шкоди, а всього стягнуто 1500 грн.; на
користь держави стягнуто судовий збір
у розмірі 66,43 грн. У задоволенні інших
позовних вимог було відмовлено за
необґрунтованістю.

Не погоджуючись з рішенням суду
відповідач ОСОБА_2 звернулась з
апеляційною скаргою та посилаючись на
неправильне застосування норм
матеріального та порушення
процесуального права, неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи просила його скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення
осіб, які з'явились, дослідивши надані
докази, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
апеляційного суду дійшла наступного.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом, обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні, під
час ухвалення рішення суд у числі інших
вирішує також питання, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються, які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин, яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Судова колегія вважає, що у даному
випадку ці вимоги закону у повному
обсязі виконано.

На підставі ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Виходячи з положень наведеної норми
права апеляційному перегляду підлягає
лише рішення суду в частині стягнення
витрат щодо відшкодування франшизи в
розмірі 500 грн. та відшкодування
моральної шкоди у сумі 1000грн., оскільки
в іншій частині рішення суду першої
інстанції сторонами не оскаржується.

Судом 1 інстанції було встановлено, що
автомобіль ЗАЗ 110307-42, р/н НОМЕР_3,
належить на праві власності позивачу
ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом
про реєстрацію транспортного засобу
(а.с.7).

08 жовтня 2013 року сталася ДТП за участю
автомобілів ЗАЗ 110307-42, р/н НОМЕР_3, під
керуванням ОСОБА_3 та RENAULT-SANDERA, р/н
НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2

Внаслідок даного ДТП автомобіль ЗАЗ
110307-42, р/н НОМЕР_3 отримав механічні
пошкодження (вартість
відновлювального ремонту з
урахуванням коефіцієнту зносу 0,38) на
суму 3993 грн. 54 коп. згідно зі звітом б/н
від 09.10.2013р. про проведення незалежної
оцінки вартості відновлювального
ремонту ДТС, виконаного СОД ОСОБА_4.

Постановою Жовтневого районного суду
м. Луганська від 18 грудня 2013 року ОСОБА_2
була визнана винною у вчиненні
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП (а.с. 12).

На момент ДТП відповідальність ОСОБА_2
була застрахована в ТДВ СК «Кредо»
згідно зі страховим полісом АС/0665359 від
27.07.2013р. Сума франшизи склала 500грн.

На підставі страхового полісу АС/0665359
від 27.07.2013р. та страхового акту від
17.01.2014р. ТДВ СК «Кредо» було виплачено
ОСОБА_3 відшкодування за вирахуванням
суми франшизи в розмірі 3493,54 грн., що
вбачається з копії меморіального
ордеру від 21.01. 2014р. (а.с.28-29).

Задовольняючи позов щодо
відшкодування франшизи в розмірі 500
грн. суд 1 інстанції виходив з положень
ч.1,2 ст. 1166, ст. 1187, 1194 ЦК України, ст. 9
Закону України „Про страхування" та
того, що вина ОСОБА_2 у скоєнні ДТП
доведена.

Частково задовольняючи позов щодо
відшкодування моральної шкоди з
відповідача ОСОБА_2 суд 1 інстанції
виходив з положень ст. ст. 23,1167 ЦК
України та того, що діями ОСОБА_2
позивачу заподіяно моральну шкоду, яка
полягає у погіршенні стану його
здоров'я, порушенні звичайних для нього
умов життя, пошкодження його майна і
врахувавши принципи розумності та
справедливості визначив його у розмірі
1000грн.

Таким чином, судова колегія,
проаналізувавши встановлені судом
першої інстанції обставини у справі,
вважає, що суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку щодо
наявності права позивача на стягнення
з відповідача ОСОБА_2 суми франшизи та
моральної шкоди та правильно
визначився із розміром шкоди, виходячи
з тривалості, обсягу та характеру
моральних страждань, засад розумності,
виваженості та справедливості, та
враховуючи зміни які сталися у
звичайному способі життя позивача у
зв'язку з пошкодженням його автомобіля.

Доводи апелянта стосовно відсутності
правових підстав для стягнення суми
франшизи з підстав відсутності у
позивача на момент скоєння ДТП
страхового полісу та договору
страхування на увагу не заслуговують,
оскільки відповідно до п. 37.5 ст. 37
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів»
страхувальником або особою,
відповідальність якої застрахована,
потерпілому має бути компенсована сума
франшизи у повному обсязі одночасно з
виплатою страховиком страхового
відшкодування. Крім того, позивач є
інвалідом 2 групи та має право на пільги
встановлені законодавством України
для ветеранів війни-інвалідів війни,
тому на нього розповсюджується дія п.
13.1 ст. 13 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» яким передбачено, що учасники
бойових дій та інваліди війни, що
визначені законом, інваліди I групи,
які особисто керують належними їм
транспортними засобами, а також
особи, що керують транспортним
засобом, належним інваліду I групи,
у його присутності, звільняються
від обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності на
території України. Відшкодування
збитків від дорожньо-транспортної
пригоди, винуватцями якої є зазначені
особи, проводить МТСБУ у порядку,
визначеному цим Законом.

Також, не заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги щодо недоведеності
позивачем спричинення йому діями
відповідача ОСОБА_2 моральної шкоди,
оскільки відповідно до Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 4 від
31 березня 1995 року із змінами, внесеними
згідно з Постановою Пленуму Верховного
Суду України № 5 від 25 травня 2001 року
„Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди", п.9, розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних
тощо), яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Закон України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» передбачає
відшкодування страховиком моральної
шкоди, яка завдана у зв'язку з
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю потерпілого та не
передбачає відшкодування моральної
шкоди у зв'язку з пошкодженням майна.

У зв'язку з цим моральна шкода
відшкодовується на загальних
підставах, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст.ст. 23, 1167 ЦК
України моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини.

Судом встановлено, що внаслідок
неправомірних дій відповідача
позивачу була заподіяна моральна
шкода, яка виразилася в тому, що він
переніс моральні страждання та душевні
хвилювання через пошкодження
належного йому автомобіля та було
порушено звичайні для нього умови
життя. Тому посилання апелянта на те, що
позивач не надав доказів спричинення
моральної шкоди судова колегія до
уваги не приймає.

Інші доводи апеляційної скарги не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суд з одних
лише формальних міркувань.

Таким чином, судова колегія вважає, що
судом першої інстанції постановлене
правильне по суті і справедливе
рішення.

Колегія суддів керуючись ст. ст. 307,308
ЦПК України, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Луганська від 08 квітня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно,
однак може бути оскаржена протягом 20
днів до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: