АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 4598 /2014
Головуючий у 1-ій інстанції
Доповідач - Поливач Л.Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

14 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Головачова Я.В.

при секретарі Боярській І.І.

за участю осіб:
представника відповідача ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про зменшення розміру
аліментів;

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Голосіївського районного
суду м.Києва від 04 лютого 2014 року

в с т а н
о в и л а:

Рішенням Голосіївського районного
суду м.Києва від 04.02.2014 року позовні
вимоги ОСОБА_3 про зменшення розміру
аліментів залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3
подав апеляційну скаргу, в якій просить
суд рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення позовних
вимог. Посилається на незаконність
ухваленого рішення, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначив, що присуджені
раніше аліменти рішенням
Голосіївського районного суду м. Києва
від 23.08.2012 року у справі № 2601/14229/12 на
утримання двох неповнолітніх дітей
сина ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина
ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі по 700 грн.
на кожного щомісячно, значно
перевищують розмір його заробітної
плати, а тому ставлять в тяжке
фінансове становище.Як зазначено в
оскаржуваному рішенні суду, з 01.07.2013
року ОСОБА_3 працевлаштований на TOB
«Контракт-Авто» на посаду менеджера та
його щомісячна заробітна платня
складає 1 147 грн. Проте, судом не взято до
уваги той факт, що також він майже
щомісячно має можливість додаткового
заробітку в розмірі 200-300 грн. у зв'язку з
наданням послуг з монтажу меблів.
Посилання суду першої інстанції на той
факт, що стягнення з апелянта 70% від
його заробітної плати буде
ускладнювати його фінансовий стан, він
вважає помилковим висновком суду,
оскільки судом першої інстанції
взагалі не враховано ту обставину, що
розмір аліментів, який в даний час
присуджено до стягнення з нього в
розмірі 700 грн. на кожну дитину значно
перевищує його щомісячний дохід, а тим
самим унеможливлює нормальне
життєдіяння та він вважає, є значно
більшим від того, що фактично він може
сплачувати для забезпечення своїх
дітей. Також, судом першої інстанції не
було належним чином перевірено
підстави стягнення з нього аліментів в
сумі 700 грн. на кожну дитину, як
аліментів, у твердій грошовій сумі, а не
у частки від заробітної плати, як то
передбачає законодавство, оскільки він
не має нерегулярного або мінливого
доходу, а офіційно працевлаштований та
має фіксовану заробітну плату.

В суді апеляційної інстанції
представник відповідача ОСОБА_8
заперечувала проти задоволення
апеляційної скарги, посилаючись на
законність та обґрунтованість
ухваленого судом рішення. Позивач
ОСОБА_3, відповідачка ОСОБА_4 в судове
засідання не з'явились, про час та місце
розгляду справи повідомлялись
належним чином, про що свідчать
розписки. Неявка вказаних осіб в судове
засідання не унеможливлює
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Позивач не повідомив
суду апеляційної інстанції причини
неявки в судове засідання, колегія
суддів розцінила їх як неповажні та
дійшла висновку про можливість
розгляду справи за його відсутності, у
відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК
України.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість
ухваленого рішення в цій частині,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 23.08.2012 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення
аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
стягнуто аліменти на утримання двох
неповнолітніх дітей: синів - ОСОБА_5 -
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_2 у
розмірі по 700, 00 грн. на кожну дитину
щомісячно, починаючи з 10.07.2012 року і до
їх повноліття, (а.с.4-5).

Відповідно до ухвали колегії суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва від
19.12.2012 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 23.08.2012 року про стягнення
аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
залишено без задоволення, зазначене
рішення набрало законної сили 19.12.2012
року (а.с. 64-65).

Як вбачається зі змісту рішення суду
про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на
користь ОСОБА_4 на утримання двох
неповнолітніх дітей, розмір аліментів
по 700, 00 грн. щомісячно на кожну дитину
був визначений судом з тих підстав, що
ОСОБА_3 мав нерегулярний, мінливий
дохід.

Статтею 192 СК України передбачено, що
розмір аліментів визначений за
рішенням суду або домовленістю між
батьками, може бути згодом зменшено або
збільшено за рішенням суду за позовом
платника або одержувача аліментів у
разі зміни матеріального або сімейного
стану, погіршення або поліпшення
здоров'я когось із них та в інших
випадках, передбачених цим кодексом.

Звертаючись до суду з позовом про
зменшення розміру аліментів, які
відповідач сплачує на утримання дітей,
позивач зазначав про зміну його
матеріального стану, стверджував, що
розмір аліментів, які він зобов»язаний
сплачувати перевищує його заробітну
плату. Але в судовому засіданні ОСОБА_3
пояснив, що він додатково щомісячно
витрачає приблизно 600, 00 грн. на
проведення вихідних із дітьми .

Суд першої інстанції дійшов вірного
висновку про те, що розмір аліментів у
сумі 700,00 грн. на кожну дитину, що був
визначений судом із урахуванням
обстави щодо відсутності у платника
аліментів стабільного заробітку не
може бути зменшений за позовом
позивача з тих підстав, що станом на
теперішній час останній має постійне
місце роботи де отримує заробітну
плату у розмірі 1 025, 88 грн., з огляду на
наступне.

Так, у судовому засіданні позивач
уточнив свої вимоги і просив змінити
визначений судом спосіб сплати ним
аліментів на утримання дітей у твердій
грошовій суму на утримання частки від
його доходу, що складає розмір 70%.
Одночасно позивач пояснив суду, що має
щомісячно додаткові витрати на дітей
приблизно 600, 00 грн. Зазначені обставини
свідчать про те, що позивач просить суд
зменшити розмір аліментів
тазобов»язується нести витрати на
утримання дітей, що фактично будуть
дорівнювати витратам, які зараз несе
позивач на утримання своїх дітей. Крім
того, судом апеляційної інстанції
враховується і той факт, що позивач має
додаткові доходи, оскільки займається
монтажем меблів, даний дохід не є
фіксованим, а відтак суд дійшов
обґрунтованого висновку, що зазначені
позивачем обставини не можуть стати
підставою для задоволення заявлених
ним позовних вимог у відповідності до
правил ст. 192 СК України, а тому судом
правомірно відмовлено в їх
задоволенні.

Отже, твердження апелянта про
незаконність та необґрунтованість
рішення, неповне з'ясування обставин,
які мають значення для справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, на думку суду є
необґрунтованими, а обставини, на які
він посилається - недоведеними та не
підтверджені належними та допустимими
доказами по справі, оскільки
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Справу було розглянуто судом на
підставі встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи та
належних письмових доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам матеріального та
процесуального закону. Підстав для
його скасування з мотивів, викладених в
апеляційній скарзі, колегія не
знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308,
313,314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду
м.Києва від 04 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: