Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ
Справа № 22-ц/778/1961/14 Головуючий у 1
інстанції: Бондаренко І.В.
Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 17 » червня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Кримської О.М.,

суддів: Дашковської А.В.,

Подліянової Г.С.,

при секретарі: Мельнику З.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Альфа-Банк» на рішення Хортицького
районного суду м. Запоріжжя від 28
лютого 2014 року по справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Альфа-Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, треті особи: служба у справах
дітей Хортицької районної
адміністрації Запорізької міської
ради, Хортицький РВ у м. Запоріжжя УДМСУ
в Запорізькій області, про примусове
виселення з житлового приміщення,
зняття з реєстраційного обліку,

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2013 року ПАТ «Альфа-Банк»
звернулось до суду з позовною заявою до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя
особа: служба у справах дітей
Хортицької районної адміністрації
Запорізької міської ради, про
примусове виселення з житлового
приміщення, зняття з реєстраційного
обліку.

В обґрунтування позовних вимог
зазначило, що 02 квітня 2008 року ЗАТ
«Альфа-Банк» та ОСОБА_3 уклали
кредитний договір № 800003537. Також, в
якості забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором, між
банком та ОСОБА_3 02 квітня 2008 року
укладено іпотечний договір № 800003537-И,
відповідно до якого ОСОБА_3 передав в
іпотеку квартиру АДРЕСА_1., що
складається з однієї кімнати,
загальною площею 35,27 кв.м. та житловою
площею 17,2 кв.м., заставна вартість
предмету іпотеки 265 696,00 грн.

Банк свої зобов'язання за кредитним
договором виконав, надавши
відповідачеві кредит у сумі 44 700,00 дол.
США. У порушення умов договору, ОСОБА_3
свої зобов'язання належним чином не
виконував.

03 вересня 2013 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 вчинено виконавчий напис
на договорі іпотеки, укладеному в
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором.

Після вчинення виконавчого напису
нотаріуса банку стало відомо, що в
квартирі, яка є предметом іпотеки,
зареєстровані ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1;
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_3; ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4
Малолітні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на момент
передачі спірної квартири в іпотеку
зареєстровані в зазначеному житловому
приміщені не були. Подальша реєстрація
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в квартирі, що є
предметом іпотеки, унеможливлює її
реалізацію.

Банком було надіслано відповідачам
письмову вимогу про добровільне
виселення з житлового приміщення від 12
вересня 2013 року № 72609-102, яка станом на
день подачі позову залишена без
задоволення.

Просили виселити відповідачів з
квартири АДРЕСА_1 без надання іншого
житла зі зняттям їх з реєстраційного
обліку за вказаною адресою у Головному
управлінні Державної міграційної
служби України в м. Запоріжжі, стягнути
з відповідачів на його користь 114,70
гривень сплаченого судового збору.

Ухвалою Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 10 грудня 2013 року залучено
до участі у справі в якості третьої
особи Хортицький РВ у м. Запоріжжя
УДМСУ в Запорізькій області.

Рішенням Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 28 лютого 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду, ПАТ «Альфа-Банк» подало
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення норм матеріального права,
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове про задоволення позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 309 ЦПК України, підставами
для скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
або зміни рішення є неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до положень ст. ст. 213, 214 ЦПК
України, рішення повинно бути законним
і обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства «Альфа-Банк»
про виселення виходив із того, що банк
не повідомив ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, відповідно до вимог ст. 35 Закону
України "Про іпотеку", про їх обов'язок
виконати зобов'язання за договором
іпотеки, тобто порушив процедуру, що
має передувати вимозі про виселення, а
тому виселення є передчасним та
безпідставним.

Проте погодитися з висновком суду
першої інстанції не можна з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 02
квітня 2008 року між закритим
акціонерним товариством «Альфа-Банк»,
правонаступником якого є ПАТ
«Альфа-Банк», та ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір № 800003537, згідно умов
якого ОСОБА_3 отримав кредит в розмірі
44700 доларів США на строк користування
до 02.04.2023 року із сплатою процентів у
розмірі 13,30 % на рік (а.с.7-8).

В забезпечення повернення зобов'язань
за кредитним договором між банком та
ОСОБА_3 02 квітня 2008 року укладено
іпотечний договір № 800003537-И, відповідно
до якого ОСОБА_3 передав в іпотеку
квартиру АДРЕСА_1, що складається з
однієї кімнати, загальною площею 35,27
кв.м. та житловою площею 17,2 кв.м.,
заставна вартість предмету іпотеки 265
696,00 грн. (а.с.13-18).

Станом на 02 квітня 2013 року
заборгованість ОСОБА_3 за Кредитним
договором становить 564 660,51 гривень, а
саме: 350 586,89 гривень - заборгованість за
кредитом, 210 073,62 гривень -
заборгованість за відсотками за
користування кредитом.

03.09.2013 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 вчинено виконавчий напис
на договорі іпотеки та звернуто
стягнення на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.19).

Факт отримання відповідачами вимог
Банку добровільно звільнити житлове
приміщення 17.вересня 2013 року (а.с.24-31)
підтверджується рекомендованими
повідомленнями про вручення поштового
відправлення (а.с.34-35).

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 33 Закону України
"Про іпотеку" (далі - Закон), у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання,
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону. Звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 40 Закону,
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення є підставою для виселення
всіх мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей. Виселення проводиться
у порядку, встановленому законом.

Після прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані, на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника,
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільняють
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 109 ЖК Української
РСР, звернення стягнення на передане в
іпотеку житлове приміщення є підставою
для виселення всіх громадян, що
мешкають у ньому, за винятками,
встановленими законом. Після прийняття
кредитором рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі виконавчого напису всі
мешканці зобов'язані, на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника, добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги, якщо сторонами не
погоджено більший строк. Якщо
громадяни не звільняють житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Із системного аналізу положень ст. 109 ЖК
Української РСР та ст. 40 Закону України
"Про іпотеку" випливає, що всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги у тому разі, якщо
іпотекодержатель прийняв рішення про
звернення стягнення на предмет іпотеки
шляхом позасудового врегулювання на
підставі виконавчого напису. За таких
обставин, якщо громадяни не звільняють
житлове приміщення у встановлений або
інший погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Посилання суду на порушення Банком
вимог ст. 35 Закону України "Про іпотеку"
є помилковим, оскільки положення
зазначеної статті стосуються
процедури звернення стягнення на
предмет іпотеки, а не порядку виселення
мешканців після прийняття рішення про
звернення стягнення на передані в
іпотеку житлові приміщення.

Крім того, суд першої інстанції
неправомірно послався на рішення
Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 26 лютого 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства «Альфа-Банк»,
Приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_7
про визнання виконавчого напису таким,
що не підлягає виконанню, яке не набуло
законної сили.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 14 травня 2014
року рішення Хортицького районного
суду м.Запоріжжя від 26 лютого 2014 року
скасовано, в задоволенні позову ОСОБА_3
відмовлено.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону
України "Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання", зняття
з реєстрації місця проживання особи
здійснюється на підставі судового
рішення, яке набрало законної сили, про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, про виселення,
про визнання особи безвісно відсутньою
або оголошення її померлою.

Таким чином, вирішення питання про
зняття особи з реєстраційного обліку
залежить, зокрема, від вирішення
питання про право користування особи
житловим приміщенням відповідно до
норм житлового та цивільного
законодавства.

Аналогічну правову позицію висловив
Верховний Суд України в Постанові від 16
січня 2012 року №6-57цс11.

З огляду на викладене, рішення суду
першої інстанції про відмову в
задоволенні вимог Публічного
акціонерного товариства «Альфа-Банк»
до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
примусове виселення з житлового
приміщення, зняття з реєстраційного
обліку, відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК
України, підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про
задоволення вимог Публічного
акціонерного товариства «Альфа-Банк».

Положення Закону України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті», на який
посилався представник позивача в суді
апеляційної інстанції, на думку
колегії, не можуть бути застосовані до
спірних правовідносин, оскільки вони
регулюються вимогами ст.ст. 33,40 Закону
України "Про іпотеку", ст. 109 ЖК
Української РСР.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

За матеріалами справи, позивач сплатив
судовий збір у розмірі 114,70 грн. та 121,80
грн., які підлягають стягненню з
відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 (а.с.5, 138).

Керуючись ст.ст. 88, 307, 309, 316,317 ЦПК
України , колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Альфа-Банк»
задовольнити.

Рішення Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 28 лютого 2014 року у цій
справі скасувати та ухвалити по справі
нове рішення наступного змісту.

Позов Публічного акціонерного
товариства «Альфа-Банк» задовольнити.

Виселити ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого
житла зі зняттям їх з реєстраційного
обліку.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Альфа-Банк» судовий збір у розмірі 236
гривень 50 коп. ( по 118 грн.25 коп. з
кожного).

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: