Справа № 127/1887/14-ц
Провадження № 2/127/1799/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

05.06.2014 року
Вінницький міський суд Вінницької
області

в складі: головуючого - судді Бойко В.
М.,

за участю секретаря Музики А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої
особи, що не заявляє самостійних вимог
на предмет спору Вінницької міської
ради про встановлення порядку
користування земельною ділянкою суд, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду
Вінницької області звернулась ОСОБА_1
з даним позовом з вимогами про
встановлення порядку користування
земельною ділянкою площею 2131 м2,
розташованою в АДРЕСА_1, у
відповідності з варіантом №1 плану
розподілу земельної ділянки,
розробленим ДП
«Поділлягеодезкартографія», виділивши
ОСОБА_1 у користування земельну ділянку
площею 2131 га, що позначена на плані
розподілу земельної ділянки зеленим і
зелено-жовтим кольорами, та виділивши
ОСОБА_2 у користування земельну ділянку
площею 0,1131 га, що позначена на плані
розподілу земельної ділянки білим і
коричневим кольорами.

Позов мотивовано тим, що у
відповідності зі свідоцтвом про право
на спадщину за заповітом від 13 липня 1988
року ОСОБА_1 успадкувала майно ОСОБА_3,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Спадкове
майно складається із житлового будинку
з господарськими спорудами, що
розташовані в АДРЕСА_1. На земельній
ділянці площею 2132 м2 розташовані
успадковані ОСОБА_1 житловий будинок
(деревино-валькований), позначений на
плані «А», огорожа - №1, а також
самочинно збудовані ОСОБА_4 і ОСОБА_2
споруди: будинок «Б», гараж «Г», сараї
«В», «Ж», погріб «П», вбиральня «Д», які
свідоцтвом про право на спадщину за
заповітом не враховуються.

Позивач стверджує, що Рішенням
виконавчого комітету Вінницької
міської ради народних депутатів від 27
квітня 1995 року №304 за будинком АДРЕСА_1
закріплено земельну ділянку площею 1000
м2 в постійне і 1132 м2 в тимчасове
довгострокове спільне користування.

Позивач зазначає, що земельні ділянки
надані: одна частина ОСОБА_1, друга -
ОСОБА_4, ОСОБА_2 ОСОБА_4 - покійний батько
ОСОБА_2. В зв'язку з цим, на даний час
земельна ділянка, розташована за
адресою: АДРЕСА_1, знаходиться у
спільному користуванні позивача -
ОСОБА_1 та відповідача - ОСОБА_2.
Зазначену земельну ділянку ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 одержали в користування до 1
січня 2002 року, а тому у відповідності з
пунктом 7 розділу X «Перехідні
положення» Земельного кодексу України
вони зберігають право на неї.

З метою розподілу та встановлення
порядку користування земельною
ділянкою ОСОБА_1 звернулась до
Подільського державного підприємства
геодезії, картографії та кадастру, яке
виготовило два варіанти плану
розподілу земельної ділянки.

Згідно варіанту № 1 плану розподілу
земельної ділянки позивач ОСОБА_1
користується земельною ділянкою
площею 0,1 га (0,0993 га + 0,0007 га), а
відповідач ОСОБА_2 земельною ділянкою
площею 0,1131 га (0,1102 га + 0,0029 га). Варіант №
1 плану розподілу земельної ділянки,
розроблений ДП
«Поділлягеодезкартографія», є
найбільш прийнятним та фактично
відображає існуючий порядок
користування земельною ділянкою.

Варіантом № 2 плану розподілу
земельної ділянки передбачено, що
ОСОБА_1 користується, як і по першому
варіанту, земельною ділянкою площею 0,1
га, відповідач ОСОБА_2 земельною
ділянкою площею 0,1131 га, але
запропоновано інший порядок
користування.

Позивач ОСОБА_1 і відповідач ОСОБА_2
досягли домовленості щодо розмірів
земельних ділянок, однак ОСОБА_2 не
погоджується із запропонованими
варіантами встановлення порядку
користування земельною ділянкою.
Зовнішні межі земельної ділянки
будинковолодіння АДРЕСА_1 погоджено, що
підтверджується абрисом зовнішньої
межі земельної ділянки та актом
прийомки-передачі межових знаків на
зберігання від 2013 року.

Вищевказане і стало підставою для
звернення до суду з даним позовом.

Представники позивача в судовому
засіданні позов підтримали і просили
суд його задовольнити.

Відповідач проти визнання позову не
заперечував.

Представник третьої особи проти
задоволення позову заперечував.

Судом встановлені наступні факти і
відповідні їм правовідносини.

В матеріалах справи міститься
свідоцтво про право на спадщину по
заповіту від 13.07.1988р. за яким ОСОБА_1
успадкувала житловий будинок з
прибудовами, що знаходиться за адресою
АДРЕСА_1, проте суд не бере до уваги
наданий письмовий доказ, оскільки
надана позивачем копія заповіту не
відповідає оригіналу. ( а. с. 7)

Рішенням виконавчого комітету
Вінницької міської ради народних
депутатів від 27.04.1995р. №304 на виконання
рішень Ленінського районного суду від
10.12.1994р. і 14.04.1994р. та Староміського
районного суду від 14.09.1992р. про
встановлення порядку використання
земельних ділянок надано земельні
ділянки ОСОБА_4 і ОСОБА_2, які самовільно
побудували житловий будинок, та ОСОБА_1
по АДРЕСА_1, площею 1000 кв. м. в постійне і
1132 в тимчасове довгострокове
користування ( спільне ) строком до 25р. (
а. с. 8)

Згідно акту прийомки- передачі межових
знаків на зберігання від 09.12.2013р. площа
земельної ділянки, що знаходиться за
адресою АДРЕСА_1 складає 0, 2131 га. ( а. с.
11-12)

В матеріалах справи містяться варіант
№1 плану розполіділу спірної земельної
ділянки та варіант №2, проте суд
критично оцінює дані документи
оскільки на обох варіантах відсутній
підпис ОСОБА_2. ( а. с.13-14 )

ч.1 ст. 319 ЦК України встановлено, що
власник володіє, користується та
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

ч.2 ст. 358 ЦК України встановлено, що
співвласники можуть домовитися про
порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю.

ч.3 cт. 358 ЦК України встановлено, що
кожен із співвласників має право на
надання йому у володіння, користування
тієї частини спільного майна в натурі,
яка відповідає його частці у праві
спільної часткової власності

Норма ст. 22 Земельного кодексу України
від 18.12.1990 № 561-XII вказує, що право
власності на землю або право
користування наданою земельною
ділянкою виникає після встановлення
землевпорядними організаціями меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) і одержання документа, що
посвідчує це право.

Згідно із ст. 88 ЗК України володіння,
користування та розпорядження
земельною ділянкою, що перебуває у
спільній частковій власності,
здійснюються за згодою всіх
співвласників згідно з договором, а у
разі недосягнення згоди - у судовому
порядку. Учасник спільної часткової
власності на земельну ділянку має
право на отримання в його володіння,
користування частини спільної
земельної ділянки, що відповідає
розміру належної йому частки.

ч.1 ст. 158 ЗК України встановлено, що
земельні спори вирішуються судом,
органами місцевого самоврядування та
органами виконавчої влади з питань
земельних ресурсів.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму
ВСУ Про практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ від 16.04.2004 № 7, у справах
за позовом учасників спільної
власності на землю про встановлення
порядку володіння й користування
спільною земельною ділянкою, на якій
розташовані належні їм жилий будинок,
господарські будівлі та споруди, суд
з'ясовує і враховує можливість
нормального користування будинком і
здійснення догляду за ним,
розташування господарських будівель,
споруд, необхідність зведення
будівель, розташування плодово-ягідних
насаджень співвласників, можливість
проходу з вулиці на подвір'я тощо.
Враховуються також вимоги санітарних
правил і правил протипожежної безпеки.

При пред'явленні вимог кожним з
учасників спільної власності про
встановлення порядку користування
спільною земельною ділянкою суд може
залишити в спільному користуванні лише
ділянки, роздільне користування якими
встановити неможливо.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі, зокрема,
пояснень сторін, допитаних як свідків і
письмових доказів.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України,
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмета доказування.

Таким чином, оцінивши допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок в
їх сукупності за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженню наявних у
справі доказів, а також враховуючи те,
що позивачем не надано жодного доказу
щодо підтвердження обставин вказаних у
позовній заяві, зокрема доказів, щодо
наявності права користування на
земельну ділянку саме площею 2131 кв. м.,
розташовану у АДРЕСА_1, оскільки як
вбачається з вищевказаного рішення
виконавчого комітету Вінницької
міської ради народних депутатів від
27.04.1995р. №304 - на виконання рішень
Ленінського районного суду від 10.12.1994р.
і 14.04.1994р. та Староміського районного
суду від 14.09.1992р. про встановлення
порядку використання земельних
ділянок надано земельні ділянки ОСОБА_4
і ОСОБА_2, які самовільно побудували
житловий будинок, та ОСОБА_1 по АДРЕСА_1,
площею 1000 кв. м. в постійне і 1132 кв.м. в
тимчасове довгострокове користування (
спільне ) строком до 25р. ( а. с. 8), доказів,
про те, що позивачем укладався договір
оренди на користування земельною
ділянкою площею 1132 кв. м., суду не
надано.

Відповідно до вищезазначеного суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги не знайшли свого підтвердження
в судовому засіданні, а отже
задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищевикладене та
керуючись ст.ст. 22, 88, 120, 158 ЗК України,
ст.ст. 2, 114, 319, 358, Цивільного кодексу
України, ст.ст. 15, 23, 88, 212-215, 218 ЦПК
України п.19 постанови Пленуму ВСУ Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ від 16.04.2004 № 7, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: