Справа № 333/681/14-ц
Провадження № 2/333/963/14
рішення

Іменем
України

10 квітня 2014 року
м.
Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя
у складі:

головуючого - судді
Кулик
В.Б.,

при секретарі
Довгаль
А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду м. Запоріжжя,
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Міське
комунальне підприємство «ОСНОВАНІЄ»,
Комунарський районний відділ
Управління державної міграційної
служби в Запорізькій області про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням,
зняття з реєстраційного обліку,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із
зазначеним позовом, в якому після
уточнення позовних вимог, просила
визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3 такими, що
втратили право користування жилим
приміщенням квартири за адресою:
АДРЕСА_1, що є підставою для скасування
державної реєстрації зазначених осіб
за вказаною адресою, зняти з місця
проживання за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_2,
ОСОБА_3

В обґрунтування позову зазначено, що
позивач є наймачем квартири за адресою:
АДРЕСА_1, на підставі ордеру на житлове
приміщення № 606 від 02.02.1990 року,
виданого виконавчим комітетом
Запорізької міської ради. Вказана
квартира не приватизована та є
комунальною власністю, перебуває на
обслуговуванні у МКП «ОСНОВАНІЄ».

Відповідно до договору про надання
послуг утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій від 25.11.2013 року
ОСОБА_1 є наймачем жилого приміщення
квартири та особовий рахунок
оформлений на неї.

В вищевказаній квартирі зареєстровані
позивач, її син - ОСОБА_4, сестра
позивача - ОСОБА_2, племінниця позивача -
ОСОБА_3

Відповідачі з серпня 2006 року в квартирі
за вищезазначеною адресою не мешкають,
але добровільно з реєстраційного
обліку не знялися, не сплачують
комунальні послуги та не несуть
витрати по утриманню житла, у зв'язку з
чим, позивач впродовж тривалого часу
сплачує за відповідачів за комунальні
послуги, чим спричиняються ОСОБА_4
додаткові витрати. На теперішній час
місце проживання відповідачів
невідомо, ніяких перешкод відповідачам
з боку позивача, або її сина у
користуванні квартирою, не чинилося.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не
з'явилася, про дату, час, та місце
розгляду справи була повідомлена
своєчасно та належним чином, надала
заяву, в якій просила суд на підставі ч.
2 ст. 158 Цивільного процесуального
кодексу України розглядати справу за
її відсутності, позовні вимоги
підтримала повністю та просила суд їх
задовольнити.

У судовому засіданні 14.03.2014 року
позивач надала пояснення суду, що її
сестра та племінниця у серпні 2006 року
з'їхали з квартири АДРЕСА_1 та більш там
ніколи не з'являлися, речей останніх в
квартирі не має. Спочатку позивач з
сестрою іноді спілкувалася по
телефону, але потім сестра перестала
спілкуватися зі всією сім`єю. Вже
декілька років вона сестру не бачила,
її місцезнаходження їй невідоме. В
останній раз коли вони спілкувались по
телефону сестра розповіла їй про свого
майбутнього чоловіка, з яким вона
зустрічалася, та який живе в Росії, тому
у позивача є підстави вважати, що
сестра уклала з ним шлюб та разом із
дочкою виїхала жити до іншої країни.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 у судове
засідання не з'явилися, про дату, час, та
місце розгляду справи були повідомлені
своєчасно та належним чином. Згідно з
даними поштових повідомлень, судові
повістки про виклик у суд відповідачів
повернуті за закінченням терміну
зберігання. На підставі даних
адресно-довідкового підрозділу УДМС в
Запорізькій області відповідачі
зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1.

Судом вживалися заходи до встановлення
місця перебування та належного
повідомлення відповідачів про час,
дату і місце розгляду справи. 04.04.2014
року в газеті «Запорізька правда» № 39
(23420) була розміщена об'ява про виклик
останніх у судове засідання.

Оскільки суд не має відомостей про
причину неявки відповідачів,
повідомлених належним чином,
відповідно до вимог ч. 4 ст. 169
Цивільно-процесуального кодексу
України, суд вирішує справу, взявши до
уваги заяву позивача, на підставі
наявних у ній даних чи доказів
(постановляє заочне рішення, що
відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України).

Представник третьої особи - МКП
«ОСНОВАНІЄ» у судове засідання не
з'явився, про дату, час та місце
розгляду справи був повідомлений
своєчасно та належним чином, надав суду
заяву про розгляд справи без його
участі, проти задоволення позовних
вимог не заперечує.

Представник третьої особи -
Комунарського районного відділу
Управління державної міграційної
служби в Запорізькій області в судове
засідання не з'явився, про дату, час та
місце слухання справи був повідомлений
своєчасно та належним чином, надав суду
заяву, в якій просив розглянути справу
без його участі, заперечень щодо позову
не мав. Відповідно до вимог ст. 169
Цивільно-процесуального кодексу
України неявка представників третіх
осіб в судове засідання не перешкоджає
розгляду справи.

Суд, вивчивши матеріали справи та
дослідивши надані позивачем письмові
докази, взявши до уваги пояснення
позивача, представника третьої особи,
свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, надані
останніми під час судового засідання
14.03.2014 року, приходить до наступних
висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України, юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносин, що виникають у
державі.

Відповідно з п. 1 ст. 6 Європейської
Конвенції про захист прав людини та
основоположних свобод, ратифікованої
Україною, Законом України № 475/97-ВР від
17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9
Конституції України є частиною
національного законодавства України,
кожна людина при визначенні її
громадянських прав та обов'язків має
право на справедливий розгляд справи
незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції
України, кожному гарантується судовий
захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

За вимогами ч. 3 ст. 10
Цивільно-процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 11
Цивільно-процесуального кодексу
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб та в межах заявлених
ними вимог і на підставі доказів сторін
та інших осіб, які беруть участь у
справі.

На підставі ст. 57
Цивільно-процесуального кодексу
України доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 60
Цивільно-процесуального кодексу
України докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Житлове приміщення - квартира за
адресою: АДРЕСА_1 не приватизована та
знаходиться у комунальній власності.

Позивач ОСОБА_1 є основним наймачем
зазначеної квартири, що
підтверджується ордером на житлове
приміщення № 606, особистим рахунком на
спірну квартиру.

Згідно з довідкою МКП «ОСНОВАНІЄ» від
25.11.2013 року за № 4/1187 у квартирі АДРЕСА_1
зареєстровані: ОСОБА_1, її син - ОСОБА_4,
сестра - ОСОБА_2, племінниця - ОСОБА_3

Відповідно до актів МКП «ОСНОВАНІЄ»
від 30.11.2013 року, 06.03.2014 року ОСОБА_2,
ОСОБА_3 не проживають у АДРЕСА_1 з серпня
2006 року по теперішній час.

Допитані у судовому засіданні свідки
ОСОБА_5, ОСОБА_6, кожна окремо, пояснила
суду, що вони є сусідками сторін по
справі, та дійсно відповідачі не
проживають та не мають особистих речей
за адресою: АДРЕСА_1. Останній раз
відповідачів бачили, приблизно у 2006
році, адреса місця проживання
відповідачів на цей час невідома. У
квартирі мешкає позивач разом із сином,
яка самостійно сплачує всі комунальні
послуги.

З урахуванням викладеного, у суду не
має підстав ставити під сумнів
достовірність і правдивість фактів,
повідомлених свідками. Дані про їх
заінтересованість в результаті
розгляду справи відсутні, їх показання
об'єктивно підтверджуються і не
суперечать іншим зібраним у справі
доказам.

Статтею 9 Житлового кодексу
України визначено, що ніхто не може
бути обмежений у праві користуватися
жилим приміщенням інакше як з підстав і
в порядку, передбаченим законом.

Відповідно до ст. 163 Житлового кодексу
України у разі тимчасової відсутності
наймача або членів його сім`ї за ними
зберігається займане жиле приміщення у
випадках і межах строків, установлених
частиною першою, пунктами 1 та 5 ч. 3, ч. 4
ст. 71 цього Кодексу.

Стаття 71 Житлового кодексу України
передбачає, що при тимчасовій
відсутності наймача або членів його
сім'ї за ними зберігається жиле
приміщення протягом шести місяців, а
відповідно до ст. 72 Житлового кодексу
України визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням внаслідок відсутності
цієї особи понад встановлені строки,
провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України до
членів сім'ї наймача належать дружина
наймача, їх діти і батьки.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про
деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України», із змінами, внесеними згідно
з Постановами Пленуму Верховного Суду
України № 2 вiд 10.03.1989 року, № 13 від 25.12.92
року, № 15 від 25.05.1998 року, роз'яснено, що
у справах про визнання наймача або
члена його сім'ї таким, що втратив право
користування жилим приміщенням (ст. 71
ЖК), необхідно з'ясовувати причини
відсутності відповідача понад
встановлені строки. В разі їх
поважності (перебування у відрядженні,
у осіб, які потребують догляду,
внаслідок неправомірної поведінки
інших членів сім'ї тощо) суд може
продовжити пропущений строк.

Статтею 11 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» передбачено, що
зняття з реєстрації місця проживання
здійснюють відповідні органи
спеціально уповноваженого
центрального органу виконавчої влади з
питань реєстрації в АР Крим, областях,
містах, районах, районах у містах, а
також у містах Києві та Севастополі.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» зняття з
реєстрації місця проживання особи
здійснюється на підставі судового
рішення, яке набрало законної сили, про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, про виселення,
про визнання особи безвісно відсутньою
або оголошення її померлою.

Зняття з реєстрації здійснюється в
день звернення особи. За заявою особи
зняття з реєстрації може бути
здійснено одночасно з реєстрацією
нового місця проживання.

Таким чином, як випливає із указаної
норми, зняття з реєстрації місця
проживання може бути здійснено на
підставі рішення суду виключно про:
позбавлення права власності на житлове
приміщення; позбавлення права
користування житловим приміщенням;
виселення; визнання особи безвісно
відсутньою; оголошення фізичної особи
померлою.

Виходячи з того, що Закон України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» є
спеціальним нормативно-правовим актом,
який регулює правовідносини, пов'язані
із зняттям з реєстрації місця
проживання, вбачається, що положення
ст. 7 цього Закону підлягають
застосуванню до усіх правовідносин,
виникнення, зміна чи припинення яких,
пов'язані з юридичним фактом зняття з
реєстрації місця проживання.

Відповідачі не знімаються з
реєстраційного обліку за
вищезазначеною адресою у
добровільному порядку шляхом подачі
відповідної заяви до Комунарського
районного відділу Управління
державної міграційної служби в
Запорізькій області.

Таким чином, судом встановлено, що
відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, не мешкають
у квартирі АДРЕСА_1, з серпня 2006 року
без поважної причини, тому за ними не
збереглося право на вказане житлове
приміщення, що в свою чергу, свідчить
про обґрунтованість позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 55, 124 Конституції України, ст. 7
Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», ст. ст. 317, 319, 391,
405, 810, 811 Цивільного кодексу України, ст.
ст. 9, 64, 71, 72, 163 Житлового кодексу
України, ст. ст. 10, 11, 57, 58, 60, 169, 209, 212-215,
224-233 Цільного процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті
особи: Міське комунальне підприємство
«ОСНОВАНІЄ», Комунарський районний
відділ Управління державної
міграційної служби в Запорізькій
області про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням, зняття з реєстраційного
обліку - задовольнити в повному обсязі.

Визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3, такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням квартири за адресою:
АДРЕСА_1 шляхом зняття ОСОБА_2, ОСОБА_3 з
реєстраційного обліку за адресою:
АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Запорізької області через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя
В.Б. Кулик