У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати
з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду Рівненської області
в складі:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Собіна І.М., Григоренко М.П

секретар судового засідання Демчук Ю.Ю.

за участю ОСОБА_1 та представника
позивача,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку „Приватбанк" на рішення
Дубровицького районного суду від 7
лютого 2014 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку „Приватбанк" до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дубровицького районного суду
від 7 лютого 2014 року відмовлено
Публічному акціонерному товариству
комерційному банку „Приватбанк" (далі -
ПАТ КБ „Приватбанк" або Банк) в
задоволенні зазначеного позову до
ОСОБА_1.

У поданій на рішення суду апеляційній
скарзі ПАТ КБ „Приватбанк" покликався
на його незаконність та
необґрунтованість через недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та на порушення
судом норм матеріального і
процесуального права.

На її обґрунтування зазначалось про
порушення науково-методичних
рекомендацій при проведенні
експертизи, що призвело до
неоднозначного і неточного висновку
експерта, а тому його висновок не
повинен враховуватись судом як
належний доказ того, що відповідач не
підписував документів, що складають
договір кредиту. Відповідно до вимог ч.6
ст.147 ЦПК України висновок експерта для
суду не є обов'язковим і оцінюється
судом за правилами, встановленими
статтею 212 цього Кодексу.

Крім того, судом першої інстанції було
залишено без уваги факт дійсності та
правомірності кредитного договору.
Судом не з'ясовано, що відповідач
належним чином не виконав своїх
зобов'язань, а тому договірні відносини
між сторонами тривають.

Суд не застосував, хоча повинен був
застосувати, положення ст.ст. 509, 599-601,
604-609 ЦК України та не встановив дійсних
прав і обов'язків сторін, які
випливають з кредитного договору,
належним чином не визначив обсяг
відповідальності відповідача перед
кредитором, не встановив, чи
сплачувалась відповідачем
заборгованість за кредитним договором,
а якщо зобов'язання виконуються, то не
встановлено, в якій сумі воно виконане.

Покликався і на порушення судом
процесуального закону, що полягало у
недодержанні принципів рівності перед
законом і судом, змагальності сторін,
диспозитивності судочинства та ст. 60
ЦПК України.

З цих підстав просив рішення
Дубровицького районного суду від 7
лютого 2014 року скасувати та ухвалити
нове, яким позов задовольнити.

Заслухавши думку судді-доповідача,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі і з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
відповідача, колегія суддів дійшла
висновку про відхилення апеляційної
скарги.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції правильно виходив з
того, що паспорт громадянина, на
підставі якого Банком встановлено
особу позичальника, відповідачем було
втрачено ще до виникнення спірних
відносин між сторонами. Ураховано
також підтвердження зробленим
висновком експерта того факту, що
підписи в заяві про дозвіл на
зберігання товару, в акті
приймання-передачі товару та рукописні
записи на кредитних документах від
імені ОСОБА_1 виконані не ним, а іншою
особою.

Матеріалами справи встановлено, що 30
червня 2006 року на підставі заяви
позичальника №DNH4KP29580083, де зазначено
його паспорт НОМЕР_1, що виданий 27
квітня 1998 року Дубровицьким РВ УМВС
України в Рівненській області, яка
разом із заявою про дозвіл на
зберігання товару, заявою про
щомісячний додатковий недекларований
дохід, актом приймання-передачі товару
№ DNH4KP29580083 та Умовами надання кредиту
фізичним особам ("Розстрочка") Стандарт)
ПАТ КБ "Приватбанк" склали кредитний
договір, було видано 6 344 гривні кредиту
зі сплатою 25, 08 відсотків за
користування кредитом річних на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення 30 червня
2007 року (а.с. 3-3, зв., 4-7, зв.).

Вважаючи, що ОСОБА_1 порушив грошові
зобов'язання за кредитним договором
від 30 червня 2006 року, Банк звернувся до
суду з позовом про стягнення з
відповідача на його користь 87 498, 83
гривень, з яких: 6 344 гривні складають
заборгованість за кредитом, 28 587, 20
гривень - заборгованість за процентами
за користування кредитом, 47 924, 83 гривні
- пеня за несвоєчасне виконання
зобов'язань за договором та штрафи
відповідно до п. 5.3. Умов та правил
надання банківських послуг, 500 гривень -
штраф (фіксована частина), 4 142, 80 гривень
- штраф (процентна складова).

Між тим, судом першої інстанції при
вирішенні спірних відносин між
сторонами правильно враховано такі
обставини.

Відповідач у судовому засіданні
обґрунтовано наполягав на тому, що
паспорт НОМЕР_1 він втратив ще до
виникнення спірних відносин, тобто до 30
червня 2006 року, а заяви про одержання
кредиту та інші документи, що в
сукупності складають кредитний
договір, він не підписував.

На а.с. 26 міститься лист Дубровицького
РВ УМВС України в Рівненській області
№561674 від 13.03.2007 року, за змістом якого 3
березня 2006 року на підставі заяви
ОСОБА_1 було заведено справу про втрату
паспорта НОМЕР_1, що виданий
Дубровицьким РВ УМВС України в
Рівненській області 27 квітня 1998 року.
Після відповідної перевірки 6 квітня 2006
року відповідачу було видано замість
втраченого паспорта новий - НОМЕР_2.

З висновку експерта у судовій
почеркознавчій експертизі від 13 грудня
2013 року №3-25 вбачаються ті факти,
що рукописні тексти у заяві від 30.06.2006
року про дозвіл на зберігання товару
(аркуш 1), заяві від 30.06.2006 року про
щомісячний додатковий недекларований
дохід (аркуш 2), рукописні записи "Копія
вірна", "ОСОБА_1", "30.06.06", які розміщені
під зображеннями відповідно першої,
другої та третьої, десятої та
одинадцятої сторінок паспорта ОСОБА_1
серії НОМЕР_1, довідки 12484 про
присвоєння ідентифікаційного номера
на лицевій та зворотній сторінках,
підписи від імені ОСОБА_1 під основним
текстом заяви від 30.06.2006 року про дозвіл
на зберігання товару (аркуш 1), під
основним текстом заяви від 30.06.2006 року
про щомісячний додатковий
недекларований дохід (аркуш 2), на
лицевій та зворотній сторонах
електрофотокопій 1, 2, 3, 10, 11 сторінок
паспорту НОМЕР_1, що виданий 27 квітня 1998
року Дубровицьким РВ УМВС України в
Рівненській області і довідки 12484 про
присвоєння ідентифікаційного номера
ОСОБА_1, біля рукописних написів
"ОСОБА_1" (аркуш 3), у графі "Підпис" на
зворотній стороні заяви позичальника
№DNH4KP29580083 від 30.06.2006 року про дозвіл на
зберігання товару (аркуш 5), у графі
"Прийняв:" в Акті приймання-передачі
товару № DNH4KP29580083 від 29.06.2006 року -
виконані не ОСОБА_1, а іншою особою (а.с.
62-69, зв.).

Згідно зі ст.ст. 10 і 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Будь-яких доказів на заперечення проти
поданих відповідачем доказів щодо
відсутності існування між сторонами
спірних кредитних правовідносин, а
тому й відсутності підстав для
цивільно-правової відповідальності
ОСОБА_1, ПАТ КБ "Приватбанк" не надав, а
судом їх не було здобуто.

Доводи апеляційної скарги про
помилковість оцінки судом доказів не
ґрунтуються на матеріалах справи і є
хибними.

Частина 6 ст. 147 ЦПК України передбачає,
що висновок експерта для суду не є
обов'язковим і оцінюється судом за
правилами, встановленими статтею 212
цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 212 ЦПК України
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

За викладених обставин місцевим судом
правильно оцінено висновок
експерта-почеркознавця, яким
встановлено відсутність підписів
ОСОБА_1 у кредитних документах, як
окремо, так і в сукупності з іншими
доказами у справі - зокрема із листом
Дубровицького РВ УМВС України в
Рівненській області про втрату
відповідачем паспорта, дані якого
враховувалися кредитодавцем при
наданні грошових коштів, та видачу йому
нового.

Покликання Банку про незастосування
норм ст.ст. 509, 599-601, 604-609 ЦК України, які
підлягали застосуванню, нез'ясування
дійсних прав і обов'язків сторін, які
випливають з кредитного договору, а
також обсягу відповідальності
відповідача перед кредитором на увагу
не заслуговують і спростовуються
правильністю висновків районного суду.

Так само не можна погодитися і з
доводами автора скарги про
недодержання норм процесуального
права, оскільки таких порушень
процесуального закону, що призвели би
до неправильного вирішення судом
справи допущено не було.

Додержання судом норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
оскаржуваного рішення відповідно до ч.
1 ст. 308 ЦПК України є підставою для
залишення апеляційної скарги без
задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-315, 324-325 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку "Приватбанк" відхилити, а рішення
Дубровицького районного суду від 7
лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:
С.В.Хилевич

Судді:
І.М.Собіна

М.П.Григоренко