Справа № 201/1347/13ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2014 року Жовтневий районний
суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді
Демидової С.О.

при секретарі
Пєронкові
М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про відшкодування шкоди

В С Т А
Н О В И В :

У січня 2013 року ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2,
ОСОБА_4 про відшкодування шкоди,
мотивуючи свої вимоги тим, що вироком
суду відповідача ОСОБА_2 засуджено за
шахрайство до 6 років позбавлення волі,
оскільки останній шляхом обману та
зловживання довірою заволодів
будинком позивача, яким відповідачі
незаконно користувалися протягом 10
років.

18 липня 2013 року Жовтневим районним
судом м. Дніпропетровська винесено
рішення яким позовні вимоги ОСОБА_1
було задоволено частково, а саме
стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
матеріальну шкоду в розмірі 455 120
гривень 40 копійок, 5 000 гривень в якості
відшкодування моральної шкоди та 3 141
грн. судового збору. В решті позовних
вимог було відмовлено .

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 03
вересня 2013 року рішення Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська
змінено в частині розподілу судових
витрат, а саме стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 569,82 грн. витрати на
оплату судового збору та 500 грн. за
оплату висновку спеціаліста.

04 грудня 2013 року ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України рішення
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 18 липня 2013 року та
рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 03
вересня 2013 року в частині задоволених
позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2
скасовано та справу в зазначеній
частині направлено на новий розгляд до
суду першої інстанції.

22 січня 2014 року справа надійшла до
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська.

20 лютого 2014 року ОСОБА_1 подав до суду
уточнену позовну заяву. З урахуванням
уточненої позовної заяви, позивач
посилається на те що, 10 лютого 2003 року
за його відсутності та членів його
сім*ї ОСОБА_2 з невідомими озброєними
особами проникли до його домоволодіння
АДРЕСА_1, змінив замки вхідних дверей та
воріт, поставив охорону та став
користуватися домоволодінням.

Вироком Красногвардійського районного
суду м. Дніпропетровська від 21 вересня
2010 року ОСОБА_2 було засуджено за
шахрайство за ст. 190 ч. 4 КК України на 6
років позбавлення волі з конфіскацією
всього належного йому майна.

Лише 06 вересня 2012 року позивач зміг
потрапити до свого будинку, де в
присутності свідків та ОСОБА_4, який на
той час орендував вказане приміщення,
оглянули стан будинку про що склали
відповідний акт огляду стану та
приймання - передачі домоволодіння.

Потрапивши до будинку позивач
з*ясував, що будинок знаходиться в
аварійному стані, що підтверджується
відповідним атом від 06 вересня 2012 року
та показами свідків. Вартість шкоди
спричиненої внаслідок неналежної
експлуатації спірного будинку
становить 455 120 грн., яку позивач
просить стягнути з відповідача на його
користь.

Так, внаслідок протиправних дій
відповідача та не належної
експлуатації орендарів будинку,
спірний будинок був зруйновано та
приведено в нежитловий стан. А саме:
було порушено системи водопостачання
та водовідводу, що призвело до осадки
фундаменту каміна та його знищення.
Стіни і стелі приміщень цокольного,
першого та другого поверху, гаражів,
санвузлів і інших приміщень залиті
водою, покриті грибком і пліснявою,
штукатурка і краска осипалися,
сантехніка знята та вкрадена, частково
приведена до руйнації, панельна
обшивка стін з полірованого ДСП і
дубових рейок від сирості набукли і
відстали від стін, паркетні поли теж
набукли та зруйнувалися,
електропроводка не працює, освітлення
не має, світильники зняті і вкрадені,
чавунні батареї опалення розмороженні,
трубопроводи обрізані і заглушені,
дверне скло майже скрізь розбито і
відсутнє, зняті і вкрадені раковини
умивальників, ванни і кабінки для душу,
стелі мають тріщини, кахель розбитий та
місцями зовсім відсутній, зрізані і
відсутні металеві стелажі, побито скло
теплиці, зрізані і відсутні два вольєри
для собак, дві будки для собак, навіс
для дров.

Вартість шкоди, спричиненої внаслідок
незаконного заволодіння і
користування домоволодінням ОСОБА_1 -
ОСОБА_2 (упущена вигода) становить 3 303 143
грн., яку позивач також просить
стягнути з відповідача на його
користь.

Після повернення будинку позивачу
стало відомо, що існує заборгованість
перед ВАТ «Дніпрогаз» за спожитий газ
за 2012 рік в розмірі 9 660,63 грн. яку
позивачем було сплачено, та яку він
просить стягнути з ОСОБА_2 на його
користь .

Діями відповідача позивачу було
спричинено значну моральну шкоду яка
виразилась в душевних стражданнях у
зв'язку з пошкодженням і знищенням його
майна яку він оцінює в 5 000 грн. та
просить суд стягнути з відповідача на
його користь.

Крім того позивач просить суд стягнути
з відповідача на його користь судовий
збір та 4 000 грн. за проведення оцінки.

В судовому засіданні позивач та його
представник позовні вимоги підтримали
та просили задовольнити в повному
обсязі.

Відповідач та його представник в
судовому засіданні заперечували проти
задоволення позовних вимог та пояснили
що позивачем не надано жодних доказів
що саме протиправні дії відповідача
привели до зруйнування будинку, окрім
того представник відповідача пояснив,
що після арешту відповідача за його
майном згідно норм ст.. 160 КПК України (в
редакції 1960 року) при ув'язненні
підозрюваного або обвинуваченого
слідчий зобов'язаний вжити заходів до
охорони майна і житла ув'язненого, якщо
майно і житло залишаються без нагляду.

Вислухавши сторони, допитавши свідків,
оцінивши надані та добуті докази, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги є не обґрунтованими та такими,
що не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України,
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненнями фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

Судом встановлено, що в січня 2013
року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом
до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 про
відшкодування шкоди, мотивуючи свої
вимоги тим, що вироком суду
відповідача ОСОБА_2 засуджено за
шахрайство до 6 років позбавлення волі,
оскільки останній шляхом обману та
зловживання довірою заволодів
будинком позивача, яким відповідачі
незаконно користувалися протягом 10
років /т. 1 а.с. 1-5/.

18 липня 2013 року Жовтневим районним
судом м. Дніпропетровська винесено
рішення яким позовні вимоги ОСОБА_1
було задоволено частково, а саме
стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
матеріальну шкоду в розмірі 455 120
гривень 40 копійок, 5 000 гривень в якості
відшкодування моральної шкоди та 3 141
грн. судового збору. В решті позовних
вимог було відмовлено /т.2 а.с. 239-243/ .

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 03
вересня 2013 року рішення Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська
змінено в частині розподілу судових
витрат, а саме стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 569,82 грн. витрати на
оплату судового збору та 500 грн. за
оплату висновку спеціаліста /т. 3 а.с.
17-18/.

04 грудня 2013 року ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України рішення
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 18 липня 2013 року та
рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 03
вересня 2013 року в частині задоволених
позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2
скасовано та справу в зазначеній
частині направлено на новий розгляд до
суду першої інстанції /т. 3 а.с.59-61/.

22 січня 2014 року справа надійшла до
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська та 20 лютого 2014 року
ОСОБА_1 подав уточнену позовну заяву в
якій просив стягнути з ОСОБА_2 455 120 грн.
майнової шкоди, 50 000 грн. моральної
шкоди, 3 303 140 грн. упущеної вигоди, 4 000
грн. вартість за проведення оцінки
майна, 9 660, 63 грн. сплачену
заборгованість за природний газ та
судові витрати.

Так, 21 лютого 1997 року між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, який на той час займав посаду
директора ПТ «Дніпропетровський
кредит» та діяв як фізична особа,
укладено усний договір позики грошових
коштів в сумі 50 000 доларів США. ОСОБА_2
визначив ОСОБА_1 умови користування
переданими коштами, а саме: сплату на
його користь щомісяця 10 % від суми
позики та виконання умов договорів
поруки, укладених в письмовій формі.
Крім того, безумовною умовою було
оформлення формальної угоди, що не несе
в собі юридичних наслідків, а саме,
договору купівлі - продажу будинку
АДРЕСА_1, який буде розірваний після
повернення позики і будинок не буде
переоформлятися на відповідача.

Того ж дня 21 лютого 19997 року, між ОСОБА_1,
ОСОБА_2 та ОСОБА_6 було укладено договір
купівлі - продажу будинку АДРЕСА_1,
посвідчений 21 лютого 1997 року Першою
дніпропетровською державною
нотаріальною конторою, зареєстрований
в реєстрі за № 4-753, при цьому покупці не
передавали, а продавець не отримував
від них вказану в договорі суму.

10 лютого 2003 року ОСОБА_2 у відсутності
позивача , разом з невідомими особами,
проник до будинку АДРЕСА_1, замінивши в
ньому замки , тим самим фактично
заволодів будинком.

21 вересня 2010 року вироком
Красногвардійського районного суду м.
Дніпропетровська ОСОБА_2 визнано
винним у вчиненні злочину
передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, а
саме в заволодінні чужим майном шляхом
обману та зловживання довірою
(шахрайство), вчиненого в особливо
великих розмірах, та призначено міру
покарання у вигляді 6 років позбавлення
волі з конфіскацією майна, яке належить
засудженому. Вирок набав чинності 24
грудня 2010 року.

20 грудня 2011 року рішенням Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська яке
рішенням апеляційного суду
Дніпропетровській області було
змінено та визнано недійсним договір
купівлі продажу - будинку АДРЕСА_1
укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та
ОСОБА_6 посвідчений державним
нотаріусом Першої дніпропетровської
державної нотаріальної контори за
реєстровим № 4-753, визнано недійсним
договори поруки укладені в період з 21
лютого 1997 року по березень 2001 рік та
визнано за ОСОБА_1 право власності на
самочинно збудовані господарські
споруди в домоволодінні по АДРЕСА_1
без додаткового вводу в експлуатацію
/т. 2 а.с.17-26/ .

06 вересня 2012 року позивач потрапивши
до будинку, з*ясував, що будинок
знаходиться в аварійному стані, на
підтвердження своїх доводів позивачем
було надано акт огляду стану,
приймання та передання домоволодіння
по АДРЕСА_1 /т. 2 а.с. 27-33/, відповідно
якого будинок на момент огляду тобто 06
вересня 2012 року був практично
зруйновано, та не був придатний для
житла в ньому.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_7,
ОСОБА_8 підтвердили, що на момент огляду
будинку в вересні 2012 року будинок
дійсно був в нежитловому стані,
батареї розмерзлися, паркет здутий,
сантехніка відсутня.

Відповідно звіту від 01 жовтня 2012 року
вартість шкоди, спричиненої внаслідок
неналежної експлуатації спірного
будинку становить 4 55 120 грн. та упущена
вигода 3 303 143 грн. /т.1 а.с.7-247/.

Так, відповідно договору дарування
від 13 лютого 1997 року ОСОБА_1 прийняв в
дар жилий будинок А-2 жилою площею 146,5
кв.м. розташований на земельній ділянці
розміром 784 кв.м., що знаходиться в
АДРЕСА_1 /т. 3 а.с. 100/. Згідно технічного
паспорта на житловий будинок АДРЕСА_1
від 13 лютого 1997 року загальна площа
будинку становить 577,2 кв.м. а житлова 146,5
/т.3 а.с. 102-107/.

Відповідно технічного паспорта від
квітня 2002 року (власник ОСОБА_2 та
ОСОБА_6) загальна площа будинку АДРЕСА_1
становить 568,4 кв.м. в тому числі житлова
142,8 кв.м. /т. 3 а.с. 108-111/.

Згідно технічного паспорта від 14
грудня 2012 року (власник ОСОБА_1)
загальна плаща становить 572,9 кв.м. з
яких 144,3 житлова. /т.3 а.с. 207-214/.

Отже, з вищевикладеного вбачається, що
в 1997 році при оформленні договору
дарування загальна площа спірного
будинку становила 577,2 кв.м., а житлова
146,5 кв.м.,

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода ,
завдана неправомірними рішеннями,
діями чи бездіяльністю особистим
немайновим правам фізичної або
юридичної особи , відшкодовується в
повному обсязі особою яка її завдала;
особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди було завдано не з її вини.

Указана стаття унормовує загальні
підстави для відшкодування шкоди в
рамках позадоговірних (деліктних)
зобов'язань.

Юридичною підставою позадоговірної
відповідальності є склад цивільного
правопорушення, елементами якого є
шкода, протиправна поведінка,
причинний зв'язок між шкодою і
протиправною поведінкою, вина.
Відсутність хоча б одного з цих
елементів виключає відповідальність
за заподіяну шкоду.

Деліктна відповідальність за
загальним правилом настає лише за
наявності вини заподіювача шкоди.

Шкода -це зменшення або знищення
майнових чи немайнових благ, що
охороняються законом.

Протиправною є поведінка, що не
відповідає вимогам закону або
договору, тягне за собою порушення
майнових прав та інтересів іншої особи
і спричинила заподіяння збитків.

Причинний зв'язок як елемент
цивільного правопорушення виражає
зв'язок протиправної поведінки і шкоди,
що настала, при якому протиправність є
причинною, а шкода - наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах
саме на позивача покладається
обов'язок довести наявність шкоди та її
розмір, протиправність поведінки
заподіювача шкоди та причинний зв*язок
такої поведінки із заподіяною шкодою.

З тексту вироку Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від
21 вересня 2010 року вбачається, що
ОСОБА_2 заволодів чужим майном шляхом
обману та зловживання довірою,
вчиненого в особливо великих розмірах,
однак даним вироком не встановлено що
саме протиправні дії ОСОБА_2 привели до
зруйнування будинку.

В деліктних правовідносинах саме на
позивача покладається обов'язок
довести наявність шкоди та її розмір,
протиправність поведінки заподіювача
шкоди та причинний зв*язок такої
поведінки із заподіяною шкодою.

Позивачем в судовому засіданні було
доведено факт наявності шкоди та її
розмір, однак позивачем не було надано
належних доказів, що саме протиправні
дії відповідача привели до
зруйнування його домоволодіння. Окрім
того допитання в судовому засіданні
свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та
ОСОБА_3 пояснили що ОСОБА_2 не руйнував
будинок, а навпаки з 2003 року розпочав
його ремонт та до 2009 року проживав в
ньому, тобто будинок за час володіння
ОСОБА_2 був у належному стані та був
придатний для житла.

Так, згідно зі звітом про оцінку шкоди
вартість шкоди , спричиненої внаслідок
неналежної експлуатації спірного
будинку становить 455 120 грн. /т.1 а.с. 11-58/.

Відповідно наданої оцінки ТОВ «НВП
«ФТЕ» проведеної в період з 14 лютого 2014
року по 19 лютого 2014 рік вартість
домоволодіння АДРЕСА_1 станом на 10
лютого 2003 року склала 651 561 грн. оцінка
виконана в період з 14 лютого 2014 року по
19 лютого 2014 рік в той час як датою
оцінки є 10 лютого 2003 рік. Тому дана
оцінка кваліфікується як
ретроспективна, тобто станом на дату
оцінки, значно відстаючу від дати
проведення оцінки. Відомості про
технічний стан улучення об'єкта на дату
оцінки надані замовником ОСОБА_1 /т. 3
а.с. 121-205/

Отже при розгляді даної справи
позивачем не доведено протиправності
дій відповідача і причинного зв'язку
між такими діями та спричиненою
позивачу шкодою. Відповідно, відсутні
підстави для покладення на відповідача
цивільно-правової відповідальності.

Відповідач же в свою чергу довів ту
обставину, що він в період з 2003 року по
2009 рік проводив ремонт спірного
будинку та проживав в ньому, однак в 2009
році коли його було арештовано, що
відбувалося з будинком йому не відомо.

Отже позовні вимоги позивача про
стягнення з відповідача майнової
шкоди, упущеної вигоди та
заборгованості за спожитий газ є
безпідставними та такими що не
підлягають задоволенню.

Суд розглядає вимоги відповідно до ст.11
ЦПК України не інакше як за зверненням
повивача і в межах заявлених вимог.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 про
стягнення з відповідача на його
користь 50 000 грн. суд вважає за
необхідне відмовити в їх задоволенні з
наступних підстав.

Відповідно ст. 23 ЦК України, особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає: у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров*я; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім*ї чи близьких
родичів; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна; у
приниженні честі та гідності фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної або юридичної особи.

Згідно Постанови Пленуму Верховного
суду України від 27 березня 1992 року № 6
«Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» шкода, заподіяна
особі і майну громадянина або
заподіяна майну юридичної особи,
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її заподіяла, за
умови, що дії останньої були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи.

Також, у відповідності до Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
31.03.1995 р. № 4 „Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди", відповідно до
загальних підстав цивільно-правової
відповідальності, обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювана, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору».

За таких обставин суд приходить до
висновку, що позивач в позовній заяві
та під час судового розгляду не надав
суду належних доказів наявності
моральної шкоди на підтвердження факту
заподіяння позивачу відповідачем
моральних страждань, та не довів вину
відповідача, не надав доказів причинно
- наслідкового зв'язку між діями
відповідача та начебто завданою
шкодою.

У відповідності до положень
статті 212 ЦПК України суд оцінює докази
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.
Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір, а саме
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Отже, заслухавши сторони та
дослідивши матеріали справи, суд
вважає їх належними та достатніми для
вирішення справи по суті, та такими, що
відповідають вимогам статей 59-60 ЦПК
України, згідно яких належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування, а сторони мають
право обґрунтовувати належність
конкретного доказу для підтвердження
їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Враховуючи викладене суд не знаходить
підстав для задоволення позовних
вимог, позивача, оскільки вони не
знайшли свого підтвердження в судовому
засіданні, ґрунтуються лише на його
припущеннях та нічим не
підтверджуються.

Судові витрати розподілити на підставі
ст.. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 3, 10, 11, 57-61, 76, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про відшкодування шкоди -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська протягом 10 днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
С.О. Демидова