У х в а л а

іменем україни

30 квітня 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової Є.П.,
Журавель В.І.,

Колодійчука В.М.,
Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до публічного
акціонерного товариства «Ідея Банк»,
третя особа - ОСОБА_4 про поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу за
касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Ідея Банк» на
рішення апеляційного суду Львівської
області від 23 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із позовом, в обґрунтування якого
зазначав, що 26 жовтня 2011 року внаслідок
конфлікту, який виник на ґрунті
особистих неприязних стосунків до
нього з боку окремих осіб з керівництва
банку, перебуваючи в стресовій
ситуації від погроз на його адресу про
звільнення, він змушений був написати
заяву про звільнення на підставі п.1 ч.1
ст.36 КЗпП України з 27 жовтня 2011 року, як
того від нього вимагали, однак,
зваживши все, на наступний день,
27 жовтня 2011 року подав до
відповідача заяву про відкликання
своєї попередньої заяви про
звільнення. Крім того, вказує, що в день
написання заяви жодних домовленостей
щодо причин, порядку та умов звільнення
між ним та представниками банку
досягнуто не було.

Посилаючись на наведене, просив
поновити його на роботі на посаді
директора департаменту адміністрації
публічного акціонерного товариства
"Ідея Банк" (далі-банк) та стягнути з
відповідача на його користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу у
сумі 161 082, 57 грн.

Рішенням Галицького районного суду м.
Львова від 14
жовтня 2013 року у задоволенні позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 23 грудня 2013 року рішення
суду першої інстанції скасовано та
ухвалено нове рішення про часткове
задоволення позову.

Визнано незаконним звільнення ОСОБА_3 з
посади директора департаменту
адміністрації ПАТ «Ідея Банк» на
підставі наказу №3а-4
від 10 січня 2012 року.

Змінено дату звільнення ОСОБА_3 з
посади директора департаменту
адміністрації ПАТ «Ідея Банк» та
зазначено дату звільнення 23 грудня 2013
року.

Стягнуто з ПАТ «Ідея Банк» на користь
ОСОБА_3 середній заробіток за час
вимушеного прогулу за період з 10 січня
2012 року по 4 липня 2012 року у розмірі 75 766
грн. 11 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі банк просить
скасувати рішення апеляційного суду,
посилаючись на порушення ним норм
матеріального і процесуального права,
та залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин

Зазначеним вимогам ухвалене у справі
рішення апеляційного суду не
відповідає.

Судом установлено, що наказом № 104а-3
від 1 червня 2010 року позивача було
прийнято на посаду директора
департаменту адміністрації ПАТ «Плюс
Банк», яке з 13 листопада 2011 року
перейменоване на ПАТ «Ідея
Банк».

26 жовтня 2011 року позивач подав на імя
голови правління банку заяву про його
звільнення із займаної посади з 27
жовтня 2011 року за угодою сторін.

У період з 26 жовтня 2011 року по 25
листопада 2011 року та з 28 листопада 2011 по
6 січня 2012 включно позивач перебував на
лікуванні.

Наказом голови правління ОСОБА_4 № 3а-4
від 10 січня 2012 року
позивача було звільнено із займаної
посади за угодою сторін з 27 жовтня 2011
року на підставі заяви позивача
від 26 листопада
2011 року.

10 січня 2012 року позивача було
ознайомлено з наказом про звільнення,
проведено розрахунок, видано трудову
книжку.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
взаємної згоди на анулювання
попередньої домовленості про
звільнення між сторонами досягнуто не
було, а також не було доведено факту
вчинення на позивача психологічного
тиску з боку керівництва.

Скасовуючи рішення першої інстанції та
задовольняючи частково позовні вимоги,
апеляційний суд виходив з того, що
звільнення відбулося незаконно,
оскільки не було досягнуто спільного
волевиявлення обох сторін на
припинення трудових відносин.

Проте погодитися з таким висновком
апеляційного суду не можна.

Згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України угода
сторін є підставою для припинення
трудового договору.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 6
листопада 1992 року № 9 «Про практику
розгляду судами трудових спорів» судам
роз'яснено, що при домовленості між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом про
припинення трудового договору за п. 1
ст. 36 КЗпП України (за згодою сторін)
договір припиняється в строк,
визначений сторонами. Анулювання такої
домовленості може мати місце лише при
взаємній згоді про це власника або
уповноваженого ним органу і
працівника.

Суд першої інстанції обґрунтовано
відмовив у задоволенні позову у зв'язку
з тим, що матеріали справи не містять
досягнутої між сторонами згоди на
анулювання домовленості про
припинення трудового договору за п. 1
ст. 36 КЗпП України.

Судом встановлено, що 26 жовтня 2011 року
сторонами була досягнута домовленість
про розірвання трудового договору за п.
1 ст.36 КЗпП України, що підтверджується
заявою позивача з резолюцією директора
з питань персоналу та адміністрації
відповідача, яка була уповноважена
банком на вчинення таких дій.

Згода банку на анулювання домовленості
про припинення трудового договору
відсутня.

Безпідставно скасувавши законне й
обґрунтоване рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд припустився
помилки в застосуванні матеріального
та процесуального закону.

При встановленні зазначених фактів
судом першої інстанції не було
порушено норм процесуального права,
рішення суду відповідає вимогам
матеріального права та встановленим
обставинам справи й скасоване
апеляційним судом помилково.

За таких обставин рішення апеляційного
суду підлягає скасуванню із залишенням
у силі рішення суду першої інстанції з
підстав, передбачених ст. 339 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу
публічного акціонерного товариства
«Ідея Банк» задовольнити.

Рішення апеляційного
суду Львівської області від 23 грудня 2013
року скасувати і залишити в силі
рішення Галицького районного суду м.
Львова від 14
жовтня 2013 року.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий
Н.А. Горелкіна

Судді:
Є.П. Євграфова

В.І. Журавель

В.М. Колодійчук

О.М. Ситнік