22-ц/775/444/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції Копилова Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області в
складі:

головуючого
Ігнатоля Т.Г.,

суддів Попової
С.А, Мироненко І.П.,

при секретарі
Брежнєві Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
стягнення безпідставно набутих
грошових коштів та відшкодування
матеріальної і моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 18 лютого2014 року, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про
стягнення безпідставно набутих
грошових коштів та відшкодування
матеріальної і моральної шкоди,
посилаючись на те, що 25 вересня 2011 року
між ним та ОСОБА_3 був укладений
письмовий договір купівлі-продажу
легкового автомобіля, придбаного
відповідачкою в кредит, марки DAEMOO NEXIA,
номерний знак НОМЕР_1 в розстрочку на 42
місяці за умови щотижневої оплати в
розмірі 575 грн. на загальну суму 105 000
грн. ОСОБА_3, в свою чергу, зобов'язалася
після виплати ним всієї суми
передати автомобіль в його власність,
тобто, оформити договір
купівлі-продажу. Разом з даним
договором був складений графік
погашення заборгованості по викупу
автомобіля. З 25 вересня 2011 року за
домовленістю з ОСОБА_3, яка була ними
письмово узгоджена, він почав
користуватися автомобілем і виконував
усі умови договору. Станом на 10 серпня
2013 року, ним було виплачено 56 350 грн.
Під час користування автомобілем ним
проведені наступні роботи по ремонту і
його обслуговуванню: капітальний
ремонт двигуна, заміна АКБ, заміна
резини на зимову і літню, установка
ГБО, заміна амортизаторів, ходової,
заміна двох радіаторів (охолодження,
печі), заміна блоку управління
запалювання, заміна ковриків в салоні,
заміна автомагнітоли, заміна керма,
ремонт вихлопної системи, регулярне
здійснення розвал-сходження, заміна
лампи ближнього і дальнього світла на
ксенонову установку, хімчистка
салону і поліровка корпуса,
встановлення сигналізації. На
проведення вказаних ремонтних робіт
ним було витрачено 25 575 грв..які він
просив стягнути з відповідачки.

10 серпня 2013 року, о 20-00 год. він разом
зі своєю дружиною приїхали за місцем
проживання відповідачки для передачі
їй чергової суми платежу в розмірі 575
грн. Гроші він передав співмешканцю
відповідачці - ОСОБА_4, який розписався
в графіку погашення заборгованості за
отримання переданої суми, після чого
останній забрав ключі від автомобіля і
заборонив ним користуватися до
повного погашення вартості
автомобіля. З цього дня спірний
автомобіль залишається у відповідачки
і на його спроби повернути йому
автомобіль відповідачка
відмовляється. Виходячи із графіку,
відповідачкою ОСОБА_3 була отримана
від нього грошова сума в розмірі 21 275
грн. (37 платежів), а відповідачем ОСОБА_4
- 35 075 (61 платіж). Гроші передавались
ним відповідачам за місцем їх
проживання АДРЕСА_1. Просив стягнути з
ОСОБА_3 на його користь грошові кошти в
сумі 21 275 грн., а з ОСОБА_4 - 35 075 грн. та
відшкодувати судові витрати по сплаті
судового збору і правової допомоги.
Крім того, просив стягнути з ОСОБА_3 у
відшкодування моральної шкоди 10 000грв.,
посилаючись на те, що в результаті дій
відповідачки він був позбавлений
засобу пересування, за який сплатив
більше половини його вартості і
позбавлений можливості придбати в
даний час інший автомобіль, у зв'язку з
цим йому необхідно було докладати
додаткові зусилля для організації
свого життя.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 18 лютого 2014 року позов
ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 безпідставно
набуті грошові кошти в сумі 21 275 грн.,
судовій збір в сумі 409 грн. 79 коп. та
витрати на правову допомогу 2014 грн. З
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 стягнуто
безпідставно набуті грошові кошти в
сумі 35 075 грн., судовій збір в сумі 668 грн.
61 коп. та витрати на правову допомогу - 3
286 грн. В решті частини позовних вимог
ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі
відповідачка ОСОБА_3 просить скасувати
судове рішення, в частині задоволення
позовних вимог ОСОБА_2, з підстав
порушення судом першої інстанції норм
процесуального права, незаконності та
необґрунтованості, невідповідності
висновків суду обставинам справи, не
з'ясування усіх обставин, що мають
значення у справі та ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.

Посилається на те, що суд
першої інстанції, не прийняв до уваги
той факт, що фактично між нею та
позивачем було укладено договір оренди
транспортного засобу з подальшим його
викупом. Вказана угода передбачала
умову, що якщо позивач відмовиться від
подальшого використання автомобіля, то
сплачені ним кошти йому не повернуться,
а будуть спрямовані на ремонт
автомобіля після його використання.
Однак, у серпні 2013 року позивач
повернув автомобіль, на пропозицію
продовжувати оплату за нього до
повного погашення його вартості
позивач відмовився. Суд, стягуючи на
користь позивача заявлену суму, не
провів оцінку автомобіля та не
визначив його амортизацію і технічний
стан. Крім того, відповідачка не
погоджується з висновком суду про
стягнення з неї на користь позивача
грошових коштів на правову допомогу,
оскільки ці витрати не підтверджені
належними доказами та неправильно
визначений розмір витрат на оплату
судового збору.

Заслухавши суддю -
доповідача, пояснення ОСОБА_3 та її
представника ОСОБА_5, ОСОБА_4, які
підтримали доводи скарги та просили її
задовольнити, заперечення проти
скарги ОСОБА_2 та його представника
ОСОБА_6, які просили скаргу відхилити, а
рішення суду залишити без зміни,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Судом встановлено і це
підтверджується матеріалами справи, що
автомобіль марки DAEWOO NEXIA, номерний знак
НОМЕР_1, на підставі свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу від 15
липня 2008 року, зареєстрований за
ОСОБА_3 (а.с.11).

25 вересня 2011 року ОСОБА_3 написала
письмову розписку, відповідно до якої
вона продає в розстрочку автомобіль
марки DAEMOO NEXIA, номерний знак НОМЕР_1 на
42 місяці за умови що недільної оплати
в розмірі 575 грн., загальною сумою - 105 000
грн. і зобов'язується після виплати
всієї суми передати у власність
ОСОБА_2 вказаний автомобіль (а.с.4).

Цього ж дня, ОСОБА_2 написав письмову
розписку, відповідно до якої він
придбав автомобіль в розстрочку у
ОСОБА_3 на 42 місяця, загальною вартістю
105 000 грн. і до тих пір поки автомобіль не
перейде в його власність він
зобов'язується: сплачувати що
недільний платіж в розмірі 575 грн.;
слідкувати за технічним станом
автомобіля і лакофарбовим покриттям,
не передавати автомобіль в
користування іншим особам; щомісячний
пробіг не буде перевищувати 5 000 км.;
прийняв автомобіль в справному стані з
пробігом 139 909 км.; у випадку відмови від
автомобіля претензій не має. (а.с.57).

Одночасно з цим був складений
графік погашення заборгованості по
викупу автомобіля, з якого вбачається,
що за період з 30 вересня 2011 року по 9
серпня 2013 року, позивачем сплачено 56
350 грн. Згідно підписів сума оплати,
отримана ОСОБА_3, становить 37 платежів
в розмірі 21 275 грв., оплата, отримана
відповідачем ОСОБА_4 становить 61
платіж на суму 35 075 грв. (а.с.5-8).

27 квітня 2012 року ОСОБА_3 уклала в
Приватному акціонерному товаристві
«Страхова компанія «Інгосстарх»
додаткову угоду № 1 до договору
страхування наземного транспорту від 16
липня 2008 року, із вказівкою в ньому на
дозвіл керування застрахованим
транспортним засобом позивачеві
ОСОБА_2 (а.с.9).

23 червня 2013 року ОСОБА_2 уклав в ПАТ
« Українська охоронно - страхова
компанія» договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності автомобіля марки DAEWOO
NEXIA, номерний знак НОМЕР_1 на період з 23
червня 2013 року по 22 червня 2014 року
(а.с.10).

Згідно з матеріалами перевірки від
10 серпня 2013 року Орджонікідзевського
РВ УМВС України, цього ж дня до міліції
надійшло повідомлення від ОСОБА_2 про
те, що при черговій оплаті ОСОБА_2
вартості автомобіля за письмовим
договором купівлі-продажу автомобіля в
розстрочку в м. Маріуполі, по вул.
Вавілова, 19, ОСОБА_4 за вказівкою
ОСОБА_3 відібрав ключі від автомобіля
DAEWOO NEXIA у ОСОБА_2 (а.с.46-49).

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні
позову про стягнення грошових коштів,
витрачених на ремонт і утримання
спірного автомобілю за час
користування ним, суд виходив з
недоведеності заявлених вимог. В
зазначеній частині рішення суду
позивачем не оскаржується, тому,
відповідно до ст.303 ЦПК України,
апеляційний суд перевіряє законність
оскаржуваного рішення в межах
апеляційної скарги, тобто, в частині
стягнення з відповідачів
безпідставно набутих грошових коштів
та відшкодування витрат на правову
допомогу і судового збору.

Частково задовольняючи позов
ОСОБА_2 та стягуючи на його користь з
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 грошові кошти, суд
виходив з того, що відповідачі
отримали грошові кошти на підставі
нікчемного правочину, без достатньої
правової підстави, а тому, вони
підлягають стягненню в повному обсязі.

Колегія суддів не може не
погодитися з таким висновком суду
першої інстанції, оскільки він
відповідає обставинам справи, наданим
доказам та вимогам закону.

Згідно ст.655 ЦК України за договором
купівлі - продажу одна сторона
(продавець) передає, або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другої сторони (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно з п. 3 частини першої статті
208 ЦК України у письмовій формі
належить вчиняти правочини фізичних
осіб між собою на суму, що перевищує у 20
і більше разів розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян

Відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України від 07
вересня 1998 року № 1388 «Про затвердження
Порядку державної реєстрації
(перереєстрації), зняття з обліку
автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів», зі змінами та
доповненнями, документами, що
підтверджують правомірність
придбання транспортних засобів, їх
складових частин, що мають
ідентифікаційні номери, є
засвідчені підписом відповідної
посадової особи та скріплені печаткою:
довідка-рахунок, видана суб'єктом
господарювання, діяльність якого
пов'язана з реалізацією транспортних
засобів та їх складових частин, що
мають ідентифікаційні номери;
договори та угоди, укладені на
товарних біржах на зареєстрованих у
Департаменті Державтоінспекції
бланках, договори купівлі-продажу
транспортних засобів, оформлені в
Державтоінспекції, інші, засвідчені
в установленому порядку документи, що
встановлюють право власності на
транспортні засоби тощо.

Згідно ст.1212 ЦК України, особа, яка
набула майно або зберегла його у себе
за рахунок іншої особи (потерпілого)
без достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події.

Положення цієї глави застосовуються
також до вимог про: 1) повернення
виконаного за недійсним правочином; 2)
витребування майна власником із чужого
незаконного володіння; 3) повернення
виконаного однією із сторін у
зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди
особою, яка незаконно набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи.

Відповідно до ст.1213 ЦК України
набувач зобов'язаний повернути
потерпілому безпідставно набуте майно
в натурі. У разі неможливості
повернути в натурі потерпілому
безпідставно набуте майно
відшкодовується його вартість, яка
визначається на момент розгляду судом
справи про повернення майна.

Колегія суддів вважає, що
вирішуючи спір, суд першої інстанції
повно, всебічно та об'єктивно перевірив
доводи сторін і надані ними докази,
правильно визначив характер спірних
правовідносин і норми матеріального
права, які регулюють ці правовідносини
і дійшов обґрунтованого висновку про
часткове задоволення позову, оскільки
відповідачка не заперечувала, що між
нею та позивачем існувала домовленість
про сплату останнім щонеділі по 575 грв.
в рахунок вартості автомобілю, який
вона мала намір йому продати у
розстрочку; договору купівлі - продажу
автомобіля в установленому законом
порядку між сторонами укладено не було;
факт отримання від позивача грошових
коштів в сумі 56 350 грв. підтверджений
особистими підписами відповідачів і
не спростований ними під час розгляду
справи в суді належними та допустимими
доказами; 10 серпня 2013 року автомобіль
вилучений у позивача та знаходиться у
відповідачів, а виплачені позивачем
кошти йому не повернуті.

Оскільки загальною умовою визнання
права власності на майно є
правомірність його набуття, з
урахуванням встановлених судом
обставин та вимог закону, колегія
суддів вважає, що відповідачі набули
грошові кошти без достатньо правової
підстави, а тому, це не породжує для
них права власності на ці кошти.

Посилання ОСОБА_3 на те, що фактично
позивачем будо виплачено в рахунок
вартості автомобіля 12095 грв., є
безпідставними, оскільки ці обставини
не підтверджені належними та
допустимими доказами. Крім того, з
пояснень ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому
засіданні апеляційного суду
вбачається, що в графіку платежів ними
ставилися підписи та відмічалися
показники пробігу при передачі
позивачем коштів в рахунок оплати. При
цьому, в графіку робилися відмітки,
коли позивач сплачував не повну суму
або більшу суму.

Доводи відповідачів в скарзі
про те, що фактично між сторонами був
укладений договір оренди автомобіля з
наступним його викупом, колегією
суддів не приймається до уваги,
оскільки належних та допустимих
доказів на підтвердження цього
відповідачами не надано. З пояснень
сторін в судовому засіданні, з
розписок , графіку погашення
заборгованості вбачається, що між
сторонами існувала домовленість про
продаж автомобіля, а не про передачу
його в оренду. До того, ж відповідно до
вимог ст.799 ЦК України договір оренди
транспортного засобу за участю
фізичної особи підлягає нотаріальному
посвідченню, чого не було оформлено.

Посилання в скарзі на те, що
суд, стягуючи на користь позивача
заявлену ним суму, суд не провів
оцінку автомобіля та не визначив його
амортизацію і технічний стан також не
можуть бути прийняті до уваги,
оскільки відповідно до положень ст.11
ЦПК України, суд розглядає справи не
інакше, як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, в межах заявлених вимог
і на підставі доказів сторін чи інших
осіб, які беруть участь у справі; особа
яка бере участь у справі ,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Вимог про зарахування чи залік витрат,
пов'язаних з експлуатацією автомобіля
відповідачами не заявлялося.
Клопотань про проведення оцінки
технічного стану автомобіля
відповідачами під час розгляду справи
до суду не надходило.

Враховуючи вищевикладене,
колегія суддів вважає, що підстав для
задоволення апеляційної скарги та
скасування рішення в зазначеній
частині не вбачається.

Разом з тим, колегія суддів не
може повністю погодитися з рішенням
суду про стягнення з відповідачів на
користь позивача витрат на правову
допомогу і на оплату судового збору.

Відповідно до ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення або зміни рішення є
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

При цьому, колегія суддів,
незважаючи на відсутність апеляційної
скарги ОСОБА_4 на рішення суду,
враховуючи положення ч.4 ст.303 ЦПК
України, якою передбачено, що
апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення
норм процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення, перевіряє законність рішення
в частині стягнення витрат на правову
допомогу та оплату судового збору, як з
ОСОБА_3 так і з ОСОБА_4

Вирішуючи вимоги позивача про
стягнення правової допомоги сумі 5300
грв., суд виходив з того, що зазначені
витрати доведені і, виходячи з
пропорційності задоволення грошових
вимог за основним позовом, стягнув з
ОСОБА_4 витрати на правову допомогу в
розмірі 3286 грв. та витрати на оплату
судового збору - 668,61 грв, що складає 62%
від стягнутої суми ; з ОСОБА_3 стягнуто
у відшкодування витрат на правову
допомогу -2014 грв. та витрати на оплату
судового збору - 409,79 грв., що становить
38% від стягнутої суми.

До витрат, пов'язаних з
розглядом судової справи, відповідно
до ст.ст.79,84 ЦПК України, належать, в
тому числі і витрати на правову
допомогу.

Згідно зі ст. 84 ЦПК України
витрати, пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної правової
допомоги.

Граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу
встановлюється законом.

Повноваження особи, яка надає правову
допомогу передбачені ст.56 цього
Кодексу, повноваження представника в
суді - ст.ст.27,44 ЦК України.

Так, в ст.56 ЦПК України, міститься
вичерпний перелік повноважень особи,
яка надає правову допомогу. Така особа
має право знайомитися з матеріалами
справи, робити з них витяги, знімати
копії документів, долучених до справи,
бути присутньою в судовому засіданні.
Особа, яка має право на надання
правової допомоги, допускається
ухвалою суду за заявою особи, яка бере
участь у справі.

Згідно зі ст.44 цього Кодексу,
представник, який має повноваження на
ведення справи в суді, може вчиняти від
імені особи, яку він представляє, усі
процесуальні дії, що їх має вчиняти ця
особа. Зокрема, знайомитися з
матеріалами справи, робити з них
витяги; знімати копії з документів,
долучених до справи; одержувати копії
рішень, ухвал; брати участь в судових
засіданнях; подавати докази, брати
участь у дослідженні доказів;
задавати питання іншим особам, які
беруть участь у справі,
свідкам,експертам, спеціалістам;
заявляти клопотання та відводи; давати
усні та письмові пояснення судові;
подавати свої доводи, міркування щодо
питань, які виникають під час розгляду
справи і заперечення проти клопотань,
доводів і міркувань інших осіб;
користуватися правовою допомогою;
знайомитися з журналом судового
засідання, знімати з нього копії та
подавати письмові зауваження щодо
його неправильності чи не повноти;
прослуховувати запис фіксування
судового засідання технічними
засобами, робити з нього копії,
подавати письмові зауваження з приводу
його неправильності чи неповноти;
оскаржувати рішення і ухвали суду;
користуватися іншими процесуальними
правами, встановленими законом.

З тексту виписки з договору
про надання правової допомоги від 28
серпня 2013 року, укладеного між ОСОБА_2
та адвокатом Донецької обласної
колегії адвокатів ОСОБА_6 ( а.с. 32),
прийняла на себе зобов'язання
представляти інтереси ОСОБА_2 в
Орджонікідзевськогму суді м.
Маріуполя. Згідно з журналами судового
засідання від 3 вересня 2013 року,17
вересня 2013 року,30 жовтня 2013 року,13
листопада 2013 року, 4 грудня 2013 року,10
січня 2014 року ОСОБА_6 давала
пояснення щодо заявленого позову,
заявляла клопотання, задавала питання
відповідачам, свідкам, висловлювала
свою думку з приводу питань, які
виникали під час розгляду справи,
тобто, користувалася процесуальними
правами сторони у справі.

Виходячи з норм діючого
законодавства, колегія суддів вважає,
що дії ОСОБА_6 які вона здійснювала в
процесі судового розгляду справи,
повинні розцінюватися, як
представництво інтересів позивача.

Оскільки надання допомоги
представником не відноситься до виду
судових витрат, понесені позивачем
витрати по оплаті послуг представника
не відшкодовуються. Тому, в частині
стягнення на користь позивача витрат
на правову допомогу за представництво
в суді в розмірі 4000 грв. вимоги ОСОБА_2
задоволенню не підлягають.

Згідно з квитанціями без
номера та дати про оплату витрат на
правову допомогу ОСОБА_2 оплачено 1000
грв. за усні консультації , складання
позовної заяви, заяви про забезпечення
позову ( а.с. 12), та 300 грв. за складання
додаткової позовної заяви ( а.с. 34), а
всього 1300, 00 грв.

Відповідно до ст. 1 Закону
України «Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах», розмір компенсації витрат на
правову допомогу в цивільних справах,
в яких така компенсація виплачується
стороні, на користь якої ухвалено
судове рішення, іншою стороною, не може
перевищувати 40 % встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала допомогу під час
вчинення окремих процесуальних дій
поза судовим засіданням та під час
ознайомлення з матеріалами справи в
суді.

З урахуванням вимог закону,
компенсація за вчинення адвокатом дій
необхідних для розгляду справи
становить 458,80 грв. за годину роботи. (40%
від мінімальної заробітної плати у
серпні -вересні 2013 року - 1147грв.)

У відповідності з ч.1 ст.88 ЦПК
України стороні, на користь якої
постановлено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати
присуджуються позивачеві пропорційно
до розміру задоволених вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

З урахуванням стягнення з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 21 275 грв., що
становить 38% від загальної суми
стягнення, а з ОСОБА_4 - 35075 грв., що
складає 62%, витрати на правову
допомогу будуть становити відповідно
494 грв з ОСОБА_3 ( 1300х38:100), та 806 грв. з
ОСОБА_4 ( 1300х 62:100).

Витрати на оплату судового
збору, з урахуванням вимог п.1 ч.2 ст.1
Закону України « Про судовий збір»,
будуть становити: з ОСОБА_4 - 350,75 грв. та
212,75 грв. - з ОСОБА_3

Оскільки при ухваленні
рішення в зазначеній частині суд
першої інстанції порушив норми
процесуального права та неправильно
застосував норми матеріального права,
рішення суду підлягає зміні.

В решті частини рішення суду
не оскаржується.

Керуючись ст.ст.303,307,309, 313-314,316
ЦПК України, колегія суддів , -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 18 лютого 2014 року в частині
стягнення витрат на правову допомогу
та оплату судового збору змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 витрати на оплату правової
допомоги в сумі 494,00 грв. та на оплату
судового збору - 212,75 грв.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2
витрати на оплату правової допомоги в
сумі 806,00 грв. та на оплату судового
збору - 350,75 грв.

В решті частини рішення суду
залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржено шляхом подачі
касаційної скарги протягом двадцяти
днів безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Судді