Справа № 372/1878/13-ц Головуючий у І
інстанції Проць Т.В.Провадження №
22-ц/780/3224/14 Доповідач у 2 інстанції
РІШЕННЯ

Іменем України

04 червня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого Голуб С.А.,

суддів Таргоній Д.О.,
Приходька К.П.

при секретарі Черепинець А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Обухівського районного суду
Київської області від 18 березня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою,

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2013 року позивач
пред»явив в суді названий
посилаючись на те, що йому на праві
власності належить земельна ділянка
площею 0,12 га, розташована по АДРЕСА_1.
Власником суміжної земельної ділянки,
є відповідач у справі, яка за рахунок
його земельної ділянки звела
капітальну огорожу, зробила заїзд та
засадила земельну ділянку туями, що
призвело до зменшення фактичної площі
його земельної ділянки. Вважає, що
належна йому земельна ділянка
зменшилась через зміщення
відповідачем межі в його бік, просить
зобов'язати останню відновити раніше
існуючу межу між земельними ділянками
згідно з даними земельно-кадастрової
документації, знести огорожу та
звільнити ділянку від зелених
насаджень.

Рішенням Обухівського районного
суду Київської області від 18 березня 2014
року позов задоволено. Зобов»язано
ОСОБА_1 звільнити частину земельної
ділянки розташованої по АДРЕСА_1, яка
належить ОСОБА_2 на підставі
державного акту на право приватної
власності на землю І-КВ №041309, виданого
Козинською селищною радою
Обухівського району Київської області
29.01.1998 року від частини металевої
огорожі та зелених насаджень та
стягнуто з відповідача судові витрати.

Відповідач вважає, що рішення суду
ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Зокрема не погоджується із висновком
суду про те, що сторонами визнано та не
ставиться під сумнів, що площа
земельних ділянок не накладається,
спір щодо накладення суміжних
земельних ділянок відсутній, державні
акти сторін в судовому порядку
нечинними не визнавались. Відповідач
зазначає, що суду було відомо, що між
сторонами існує спір щодо законності
отримання ОСОБА_2 державного акту на
право приватної власності на земельну
ділянку.

Крім того, ОСОБА_1 вказує на те, що
внаслідок ухвалення рішення за її
відсутності, вона не змогла надати суду
додаткові докази, які спростовують
позовні вимоги ОСОБА_2, а саме пояснення
інженера-землевпорядника ОСОБА_3 щодо
розробленої ним схеми розташування
лінійних та площинних об»єктів по
АДРЕСА_1 станом на 15 березня 2014 року.
(а.с.227-229)

Просить рішення суду скасувати і
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши
матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги та заявлених
позовних вимог прийшла до висновку. Що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наведених нижче підстав.

Судом першої інстанції
встановлено, що на підставі державного
акту на право приватної власності на
землю серії І-КВ №041309, виданого
Козинською селищною радою 29.01.1998 року
ОСОБА_2 належить земельна ділянка
площею 0,120 га в АДРЕСА_1 з цільовим
призначенням для будівництва,
обслуговування житлового будинку.

Власником суміжної земельної
ділянки є ОСОБА_1

Сторонами визнається та не
ставиться під сумнів, що площа
земельних ділянок не накладається,
спір щодо накладення суміжних
земельних ділянок відсутній, державні
акти сторін в судовому порядку
нечинними не визнавались.

Із висновку експерта №8056 судової
земельно-технічної експертизи від
30.12.2013 року вбачається, що на земельній
ділянці, розташованій на АДРЕСА_1
площею 0,120 га, що належить ОСОБА_2 на
підставі державного акту на право
приватної власності на землю І-КВ №041309
від 29.01.1998 року розташовані частина
металевої огорожі на цоколі та зелені
насадження (з західної сторони). Площа
даного розташування складає 16 м.кв.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
порушення права позивача, як
землевласника, знайшло своє
підтвердження в ході розгляду справи,
доводяться зібраними доказами, а тому
такі права потребують судового захисту
шляхом зобов'язання відповідача
звільнити належну позивачу частину
земельної ділянки від частини
металевої огорожі та зелених
насаджень. Відповідачем належними та
допустимими доказами вказані
обставини не спростовані.

Проте із такими висновками суду не
можна погодитись з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

На доведення своїх позовних вимог
позивач надав суду Державний акт на
право приватної власності на земельну
ділянку від 29 січня 1998 року (а.с.4),
технічну документацію із землеустрою
щодо відновлення меж земельної ділянки
в натурі (на місцевості), що перебуває у
власності гр..ОСОБА_2 для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд на
території АДРЕСА_1, виготовлену ТОВ
Землевпорядна компанія «Приват» у 2012
році далі по тексту Технічна
документація) (а.с.5-23).

Крім того, в судовому засіданні
позивач заявив клопотання про
призначення землевпорядної
експертизи, на вирішення якої просив
поставити чотири питання, а саме: чи є
накладення земельних ділянок сторін
між собою; чи порушені межові знаки
земельної ділянки ОСОБА_2; чи
знаходиться металева огорожа довжиною
24,96 м та зелені насадження на належній
ОСОБА_2 земельній ділянці; та чи дійсно
заїзд до ділянки ОСОБА_1 влаштований за
рахунок частини земельної ділянки
ОСОБА_2

Суд задовольнив клопотання, але
на вирішення судової
будівельно-технічної експертизи
поставив лише два питання: 1)Чи
розміщені на земельній ділянці, що
належить ОСОБА_2 на підставі державного
акту від 29.01.1998 року металева огорожа та
зелені насадження? 2) Якщо так, то яка
площа таких розміщень (самозайнятої
земельної ділянки).

При ухваленні рішення, суд
керувався висновком судової
земельно-технічної експертизи від
30.12.2013 року, зміст якого був зазначений
вище.

При цьому поза увагою суду
залишились вимоги ст. 143, ч.6 ст. 147, 150 ЦПК
України.

Відповідно до ч.3 ст. 143 ЦПК
України особи, які беруть участь у
справі, мають право подати до суду
питання, на які потрібна відповідь
експерта. Кількість і зміст питань, за
якими має бути проведена експертиза,
визначається судом. При цьому суд
мотивує відхилення питань осіб, які
беруть участь у справі.

Особи, які беруть участь у справі,
мають право просити суд призначити
повторну, додаткову, комісійну або
комплексну експертизу.

Позивач просив суд перед
експертизою поставити питання щодо
можливості накладення земельних
ділянок сторін між собою. Відхиливши
дане питання без наведення мотивів
такого відхилення, суд тим самим
обмежив експерта дослідженням лише
документації на земельну ділянку
позивача. Документація на земельну
ділянку відповідача експертом не
досліджувалась.

Відповідач у своєму клопотанні
про призначення додаткової експертизи
також наголошувала на тому, що експерт
мав визначити чи існує накладення
земельних ділянок між собою. Також
вказувала на те, що експертом було
встановлено розбіжність у вихідних
даних для експертизи, що ставить під
сумнів висновки експертизи.
Відмовляючи у задоволенні клопотання
про призначення повторної експертизи
суд також не вказав з яких мотивів він
при цьому виходив.

Перевіривши матеріали справи, а
саме Технічну документацію, державний
акт на земельну ділянку позивача,
висновок експерта судова колегія
погоджується із доводами відповідача в
тій частині, що висновок експерта
викликає сумніви виходячи із
наступного.

Як вбачається із висновку
експерта: «Дослідження експертом
виконувались за допомогою програмного
комплексу «Автокад» та додаються до
висновку експертизи у вигляді Схеми.
Визначення меж землеволодіння ОСОБА_2
на Схемі зображено відповідно
каталогів координат, зазначених в
технічній документації на земельну
ділянку, складеної ТОВ «ЗК «Приват» в
умовній системі координат СК-63. При
цьому необхідно зазначити відмінність
лінійних промірів меж земельної
ділянки ОСОБА_2 в правовстановлюючому
документі на земельну ділянку та на
кадастровому плані в Технічній
документації, при однаковій площі. За
основу взято розміри, вказані в
Державному акті на право приватної
власності І-КВ №041309».

Для усунення вказаних протиріч у
висновку експерта, відповідач просила
суд витребувати від Козинської
селищної ради технічну документацію на
земельну ділянку позивача, яка
виготовлялась для видачі Державного
акту на право приватної власності на
землю у 1998 році, а також викликати
експерта. Однак ці клопотання судом
також не були задоволені.

Як вбачається із матеріалів
справи, спір між сторонами щодо меж
належних їм земельних ділянок був
предметом розгляду Обухівського
районного суду Київської області.

Відповідно до рішення вказаного
суду від 16 листопада 2010 року ОСОБА_2
пред»явив позов до ОСОБА_1 в якому
просив суд усунути порушення його
права власності на землю з боку ОСОБА_1
шляхом зобов»язання останньої
звільнити самовільно зайняту земельну
ділянку вздовж водойми та знести
паркан площею 0,005 га, вивільнити само
віно зайняту земельну ділянку площею
0,001 га вздовж проїзної частини та
знести парка, вивільнити самовільно
зайняту земельну ділянку площею 0,0027 га
- дорогу у вигляді заїзду до її будинку
та знести самовільно встановлений
парка на земельній ділянці ОСОБА_2
довжиною біля 30 м.

В задоволенні позову ОСОБА_2 було
відмовлено.

ОСОБА_1 посилаючись на те, що
предметом названого вище позову був
цей самий паркан довжиною біля 30 м,
просила провадження у справі закрити.

Відмовляючи у задоволенні
клопотання про закриття провадження у
справі в частині знесення паркану, суд
виходив з того, що відповідач не додала
до клопотання копії рішення суду, на
яке вона посилається. При цьому в
матеріалах справи (а.с. 24) є копія цього
рішення додана до позову, що давало
суду право поставити питання про
надання відповідачем належним чином
засвідченої копії рішення і лише після
відмови в наданні копії з боку
відповідача, відхилити клопотання про
закриття провадження у справі.

Враховуючи наведене судова
колегія вважає, що відповідач здійснив
усі можливі дії для спростування
позовних вимог, які вона могла вчинити
відповідного до вимог ЦПК, але суд
першої інстанції, в порушення статті 10
ЦПК України не сприяв відповідачу у
наданні нею доказів, внаслідок чого
його рішення не можна вважати законним
і обґрунтованим.

Відповідно до ч.6 ст. 147 ЦПК України
висновок експерта для суду не є
обов»язковим і оцінюється судом за
правилами, встановленими статтею 212 ЦПК
України.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтуються на
всебічному, повному, об»єктивному та
безпосередньому досліджені наявних у
справі доказів.

Жоден дока не має для суду наперед
встановленого значення.

Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв»язок доказів у їх
сукупності.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує
докази, які судом першої інстанції
були досліджені з порушенням
встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Апеляційний суд не обмежений
доводами апеляційної скарги, якщо під
час розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення
норм процесуального права, які є
обов»язковою підставою для скасування
рішення суду.

Користуючись наданими суду
апеляційної інстанції повноваженнями,
суд перевіряє рішення суду лише в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених позовних вимог.

Відповідач в апеляційній скарзі
не просила суд досліджувати нові
докази, або витребовувати ті докази, у
витребування яких відмовив суд першої
інстанції, а тому суд перевіряє лише
ті докази, які були предметом
дослідження суду першої інстанції і на
підставі яких він ухвалив своє рішення.

Відповідно до ч.2,3 ст. 152 ЗК
України власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов»язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних
осіб на земельні ділянки здійснюється
шляхом:

а) визнання прав;

б) відновлення стану земельної ділянки,
який існував до порушення прав, і
запобігання вчиненню дій, що порушують
права або створюють небезпеку
порушення прав;

в) визнання угоди недійсною;

г) визнання недійсними рішень органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування;

ґ) відшкодування заподіяних збитків;

д) застосування інших, передбачених
законом, способів.

Відповідно до п.1.13 Інструкції про
порядок складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів на право
приватної власності на землю, право
колективної власності на землю, право
власності на землю і право постійного
користування землею ( в тому числі на
умовах оренди) та договорів оренди
землі, затвердженої Наказом
Державного комітету України по
земельних ресурсів № 43 від 04.05.1999 року
(далі Інструкція), яка діяла на час
відновлення меж земельної ділянки
ОСОБА_2, складання державного акта на
право власності на земельну ділянку та
на право постійного користування
земельною ділянкою при передачі
земельної ділянки, що була раніше
надана громадянам у постійне
користування або при переоформлення
правоустановчих документів на ці
земельні ділянки, проводиться після
відновлення меж довгостроковими
межовими знаками встановленого зразка
за затвердженою відповідною технічною
документацією.

Відповідно до п. 1.16 Інструкції
технічна документація зі складання
державного акта на право власності на
земельну ділянку або на право
постійного користування земельною
ділянкою, включає крім іншого
кадастровий план земельної ділянки,
складений за результатами зйомки.;
збірний кадастровий план суміжних
землевласників і землекористувачів.

Відповідно до ч.2 ст. 198 ЗК України
кадастрова зйомка включає:

а)геодезичне встановлення меж
земельної ділянки;

б) погодження меж земельної ділянки з
суміжними власниками та
землекористувачами;

в)відновлення меж земельної ділянки на
місцевості;

г) встановлення меж частин земельної
ділянки, які містять обтяження та
обмеження щодо використання землі;

Г) виготовлення кадастрового плану.

Позивач не надавав суду
технічної документації, яка
виготовлялась в 1998 році при видачі йому
державного акту. Однак ним була надана
технічна документація із землеустрою
щодо відновлення меж земельної ділянки
в натурі.

Відповідно до ст. 107 ЗК України
основою для відновлення меж є дані
земельно-кадастрової документації.

У разі неможливості виявлення
дійсних меж їх встановлення
здійснюється за фактичним
використанням земельної ділянки. Якщо
фактичне використання ділянки
неможливо встановити, то кожному
виділяється однакова за розміром
частина спірної ділянки.

У випадках, коли в такий спосіб
визначення меж не узгоджується з
виявленими обставинами, зокрема з
встановленими розмірами земельних
ділянок, то межі визначаються з
урахуванням цих обставин.

Як вбачається із Технічної
документації ОСОБА_2 замовив її
виготовлення для відновлення меж і
присвоєння кадастрового номеру
земельній ділянці. Тобто межі
земельної ділянки ОСОБА_2 на 2012 рік не
були встановлені, а тому мали бути
відновлені.

Відповідно до пояснювальної
записки Технічної документації
місцеположення кутів зовнішніх меж
земельної ділянки детально досліджено
і відновлено в натурі по фактичному їх
положенню на місцевості в присутності
представника сільської ради. Однак
жодний документ у Технічної
документації не містить вказівки на
посадову особу сільської ради, яка була
присутня при відновленні в натурі меж
земельної ділянки і, звісно, не містить
відповідних підписів.

Відповідно до кадастрового плану,
який міститься в Технічній
документації площа земельної ділянки
ОСОБА_2 становить 0,1202 га, а відповідно
до Державного акту на право приватної
власності на землю від 29.01.1998 року
площа земельної ділянки 0,12 га, що на 0,002
га менше.

Крім того, на кадастровому плані
вказано, що земельна ділянка ОСОБА_2 не
межує із земельною ділянкою ОСОБА_1,
оскільки від точок Е до А та від точок Б
до В це землі Козинівської селищної
ради (прохід), а земельна ділянка
ОСОБА_1 межує із землями селищної ради.
(а.с.15)

Однак в Державному акті на ім»я
ОСОБА_2 його земельна ділянка межує із
земельною ділянкою ОСОБА_6 (попередній
власник земельної ділянки, яка на
даний час належить ОСОБА_1) (а.с.12)

Також відсутність спільної межі
вказана в абрисі розміщення земельної
ділянки (а.с.18)

В акті прийомки передачі межових
знаків на зберігання вказано, що ОСОБА_1
мала претензії щодо встановлення
межових знаків.

Таким чином, із вказаної
технічної документації не зрозуміло
яким чином відновлювались межі, чому
брались за основу фактично існуючі
межі, на підставі чого ці фактичні межі
були встановлені, в чому полягала
незгода ОСОБА_1 із встановленими
межами. Також в порушення вимог п.3.1- 3.17
Інструкції не вбачається які саме
межові знаки були встановлені і
передані на зберігання ОСОБА_2 В
технічній документації також
відсутній список межових знаків,
переданих на зберігання, що також
суперечить Інструкції.

Як вже було зазначено вище,
дослідження експертом при проведенні
експертизи виконувались за допомогою
програмного комплексу «Автокад» та
додаються до висновку експертизи у
вигляді Схеми. Визначення меж
землеволодіння ОСОБА_2 на Схемі
зображено відповідно каталогів
координат, зазначених в технічній
документації на земельну ділянку,
складеної ТОВ «ЗК «Приват» в умовній
системі координат СК-63. При цьому
експерт зазначив відмінність лінійних
промірів меж земельної ділянки ОСОБА_2
в правовстановлюючому документі на
земельну ділянку та на кадастровому
плані в Технічній документації, при
однаковій площі. За основу взято
розміри, вказані в Державному акті на
право приватної власності І-КВ №041309.

Таким чином, колегія суддів
вважає, що оскільки експертом
встановлена невідповідність
Технічної документації Державному
акту на право приватної власності на
землю, ця невідповідність не була
усунута, висновки експерта не можна
вважати обґрунтованими і такими, що
можуть бути прийняті як доказ
порушення ОСОБА_1 меж земельної ділянки
ОСОБА_2

Суд не дав оцінки при ухваленні
рішення тій обставині, що відповідно до
технічної документації 2012 року
земельні ділянки сторін не межують, а
між ними має бути прохід, який належить
до земель загального користування.
Обставини справи щодо наявності чи
відсутності земель загального
користування між земельними ділянками
сторін судом не з»ясовувались, хоча це
має значення для визначення норм
матеріального права, яким регулюються
виниклі правовідносини, оскільки лише
порушене право на користування
земельною ділянкою, яка належить на
праві власності позивачу, в даному
випадку порушення межі, підлягає
захисту в обраний позивачем спосіб.

Крім того, резолютивна частина
рішення суду також є не конкретною,
оскільки суд зазначивши, що відповідач
зобов»язана звільнити частину
земельної ділянки від частини
металевої огорожі на зелених насаджень
не конкретизував яку саме частину
земельної ділянки і від якої саме
частини огорожі, а також від яких
зелених насаджень ОСОБА_1 має
звільнити.

Таким чином, на підставі
викладеного вище, судова колегія
прийшла до висновку, що позивач не
надав суду належних і допустимих
доказів порушення відповідачем ОСОБА_1
його права власника на користування
належною йому земельною ділянкою
площею 0,12 га з цільовим призначенням
для будівництва та обслуговування
житлового будинку по АДРЕСА_1, а тому
рішення суду першої інстанції про
задоволення позову підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів,-

В и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Обухівського районного суду
Київської області від 18 березня 2014
року в даній справі скасувати і
ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий

Судді