Справа № 569/5882/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2014 року
Рівненський міський суд Рівненської
області

в складі головуючого судді:
Рудики Л.Д.

при секретарі: Чабала В.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Рівне цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, на стороні відповідача -
приватний нотаріус Рівненського
міського нотаріальногоо округу ОСОБА_3
про визнання договору купівлі-продажу
квартири удаваним у частині покупця,
визнання покупцем за договором, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 про визнання договору
купівлі-продажу квартири удаваним у
частині покупця, визнання її покупцем
за договором посилаючись на те, що на
підставі Свідоцтва про право власності
на житло від 28.11.1994 р. їй належала
двокімнатна квартира за адресою
АДРЕСА_1. Влітку 2012 року на прохання її
дочки - ОСОБА_4, вона продала належну їй
квартиру та усі предмети домашнього
вжитку та за належні їй кошти отримані
від продажу придбали іншу в АДРЕСА_2.
Вона погодилась на вказану пропозицію,
оскільки зрозуміла, що її дочка та
відповідач будуть її доглядати, а потім
квартира залишиться їм. Пошук квартири
вона здійснювала разом з ОСОБА_4, вони
спільно оглядали квартири,
обговорювали їх ціну. В цей час
відповідачка жила та працювала у м.
Київ.

Під час обговорення питання з
продавцем - ОСОБА_5 щодо укладення
договору, було визначено, що покупцем
квартири в АДРЕСА_2 буде вона. Проте, за
день до підписання договору купівлі -
продажу ОСОБА_4, попрохала оформити
квартиру на онуку ОСОБА_2 Вказує, що
квартира по АДРЕСА_2 була придбана
виключно за рахунок коштів отриманих
нею від продажу квартири по АДРЕСА_1, на
даний час їй створюють перешкоди у
проживанні у вказаній квартирі.

В судовому засіданні позивач та її
представник ОСОБА_6 позовні вимоги
підтримали, просили їх задовольнити з
підстав вказаних в позові.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
позовні вимоги не визнала, подала суду
заперечення на позовні вимоги, які
підтримала, просила відмовити в їх
задоволенні. Вказала, що ініціатором
продажу квартири в АДРЕСА_1 була сама
позивач з метою покращення житлових
умов та проживання спільно із дочкою
для здійснення догляду за позивачем,
квартира по АДРЕСА_2 придбавалась не
виключно за кошти позивача, вона та її
мама ОСОБА_4 також надали частину
коштів на придбання вказаного житла,
доплативши різницю між вартістю
двокімнатної та трикімнатної
придбаної квартири, за їх кошти також
проведено ремонтні роботи, оскільки
квартира по АДРЕСА_2 була придбана в
жахливому стані. Просила врахувати, що
позивач була першою вселена у
відремонтовану для неї кімнату,
зареєстрована в квартирі, перешкод у
проживанні їй ніхто не чинить, окрім
того, позивач завжди стверджувала, що
квартира по АДРЕСА_1 належатиме їй, як
онуці, після її смерті.

Представник відповідача ОСОБА_7 в
судовому засіданні позовні вимоги не
визнала, просила відмовити в їх
задоволенні.

Третя особа, що не заявляє самостійних
вимог на предмет спору приватний
нотаріус ОСОБА_3 в судовому засіданні
вказала, що під час укладання договору
купівлі-продажу квартири по АДРЕСА_2
дочка позивача ОСОБА_4 запропонувала
укласти договір купівлі-продажу на
ім»я відповідача ОСОБА_2 Оскільки
позивач не хотіла суперечок -
погодилась на вказаний варіант.
Нотаріальні послуги оплачувала ОСОБА_4

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши документи і матеріали
справи, всебічно і повно з'ясувавши
обставини, якими сторони обґрунтовують
свої вимоги та заперечення, давши
оцінку доказам, що мають значення для
справи, суд прийшов до висновку, що
позовні вимоги до задоволення не
підлягають.

Як вбачається із свідоцтва про право
власності на житло від 28 листопада 1994
року ОСОБА_1 належала на праві
приватної власності квартира АДРЕСА_1.

Відповідно до договору купівлі-продажу
квартири від 20.09.2012 року ОСОБА_1 продала,
а ОСОБА_8 купив у власність квартиру
АДРЕСА_1. Продаж вчинено за 36500 доларів
США, що еквівалентно 291744,50 гривень.

Відповідно до договору купівлі-продажу
квартири від 20.09.2012 року ОСОБА_5
продала а ОСОБА_2 купила у власність
квартиру АДРЕСА_2. Продаж вчинено за 335706
гривень , що еквівалентно 42 000 доларів
США.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобовязується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобовязується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову ціну.

Відповідно до статті 235 ЦК України
удаваним є правочин, який вчинено
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили.
Якщо буде встановлено, що правочин був
вчинений сторонами для приховання
іншого правочину, який вони насправді
вчинили, відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

Тобто, за удаваним правочином обидві
сторони свідомо, з певною метою,
документально оформлюють правочин, але
насправді між ними встановлюються інші
правовідносини.

Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» від 6
листопада 2009 року № 9 за удаваним
правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно
оформляють один правочин, але між ними
насправді встановлюються інші
правовідносини. На відміну від
фіктивного правочину, за удаваним
правочином права та обов'язки сторін
виникають, але не ті, що випливають зі
змісту правочину. Встановивши під час
розгляду справи, що правочин вчинено з
метою приховати інший правочин, суд на
підставі статті 235 ЦК має визнати, що
сторонами вчинено саме цей правочин, та
вирішити спір із застосуванням норм, що
регулюють цей правочин. Якщо правочин,
який насправді вчинено, суперечить
закону, суд ухвалює рішення про
встановлення його нікчемності або про
визнання його недійсним.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
для визнання правочину удаваним
позивачу необхідно надати докази, а
суду встановити, що обидві сторони
договору діяли свідомо для досягнення
якоїсь особистої користі, їх дії
направлені на досягнення інших
правових наслідків і приховують іншу
волю учасників угоди.

Тобто, за удаваним правочином обидві
сторони свідомо, з певною метою,
документально оформлюють правочин, але
насправді між ними встановлюються інші
правовідносини.

Визнання договору удаваним
законодавець пов'язує з необхідністю
вирішення спору, що виник між сторонами
у зв'язку з реалізацією прав та
обов'язків за договором, який насправді
вчинили сторони, та застосування
відповідних наслідків.

Як убачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 не була стороною у спірному
договорі, тому до цих правовідносин не
можуть бути застосовані положення ст.
235 ЦК України, які містять правові
наслідки удаваного правочину, який
сторони правочину насправді вчинили
для приховання іншого правочину, і
стосуються тільки сторін договору.

В силу приписів ст. 60 ЦПК України
позивач, заявляючи вимогу про визнання
правочину удаваним, має довести: факт
укладання правочину, що, за його думкою,
є удаваним, спрямованість волі сторін в
удаваному правочині на встановлення
інших цивільно-правових відносин, ніж
ті, які передбачені правочином, тобто
відсутність у сторін іншої мети ніж
приховати інший правочин, настання між
сторонами інших прав та обов'язків, ніж
ті, що передбачені удаваним правочином.

Таким чином, для визнання угоди
удаваною позивачу необхідно надати
докази, а суду - встановити, що обидві
сторони договору діяли свідомо для
досягнення якоїсь особистої користі,
їх дії направлені на досягнення інших
правових наслідків і приховують іншу
волю учасників угоди.

Отже, виходячи з викладеного, основною
ознакою, яка є необхідною для визнання
правочину удаваним є воля обох сторін
такого договору на приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили,
тобто особа, яка вимагає визнання
правочину недійсним, який укладено з
метою приховати інший правочин,
повинна довести, що правочин укладений
з такою метою, тобто позивач повинен
довести наявність умислу та волі
сторін правочину укласти інший
договір, аніж був укладений між
сторонами. Окрім того зазначення
однієї з сторін (покупцем) замість
іншої особи не є ознакою удаваного
правочину, оскільки умовою удаваного
правочину і того правочину, який вони
насправді вчинили, є сталість
(незмінність) сторін правочину.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Допитані в судовому засіданні в якості
свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12
вказали, що їм відомо про продаж
позивачем своєї квартири та купівлю
квартири по АДРЕСА_2, яку ОСОБА_1
планувала купувати на своє ім»я. Про
порушення будь-яким чином прав
позивача їм невідомо.

Допитана в судовому засіданні в якості
свідка позивач ОСОБА_1 вказала, що
донька її примусила купувати квартиру
на ім»я відповідача, проте жодного
доказу на підтвердження вказаної
обставини вона не надала, а судом в
судовому засіданні дані факти не
встановлені.

Допитана в судовому засіданні в якості
свідка ОСОБА_4 суду показала, що
ініціатором продажу квартири по
АДРЕСА_1 була сама ОСОБА_1, з метою
спільного проживання з дочкою для
здійснення догляду за позивачем,
оскільки вона хворіє. Пояснила, що
різницю між вартістю квартири по
АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2, що становить 6000
доларів США доплачувала вона разом з
дітьми. Кошти вона отримала в борг у
ОСОБА_13, донька ОСОБА_2 заощаджувала
кошти зі свої заробітної плати.
Ремонтні роботи в спірній квартирі
оплачені також ОСОБА_4, витрати по
оплаті комунальних послуг несе
виключно відповідач ОСОБА_2 Позивач
ОСОБА_1 зареєстрована у квартирі.

Зазначені ОСОБА_4 обставини
підтверджені також показами свідка
ОСОБА_14, який підтвердив, що проводив
ремонтні роботи у квартирі по АДРЕСА_2,
які оплачувались ОСОБА_4 Вказав, що
першою була зроблена кімната для
проживання позивача.

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_13 підтвердив надання ОСОБА_4 в
борг грошових коштів на придбання
квартири , які вона на даний час
повернула.

Зазначене підтверджується і договором
позики від 18 вересня 2012 року укладеним
між ОСОБА_4 та ОСОБА_13 та розпискою
ОСОБА_4 про отримання коштів, що наявні
в матеріалах справи.

Допитані в судовому засіданні свідки
ОСОБА_16 яка є двоюрідною сестрою
позивача та ОСОБА_17 , вказали, що ОСОБА_1
неодноразово говорила про те, що
квартиру по АДРЕСА_1 вона хоче залишити
внучці. Зазначили, що умови проживання
у новій квартирі ОСОБА_1 нормальні,
кімната зроблена «під ключ».

Свідок ОСОБА_18, яка є племінницею
позивача вказала, що ОСОБА_1 не раз
зверталась до неї з проханням вмовити
доньку ОСОБА_4 розміняти квартиру та
жити разом.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, та
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін виникає
спір.

Проаналізувавши надані сторонами
докази в сукупності, суд приходить до
висновку, що позивачем не надано та в
матеріалах справи відсутні докази
того, що правочин укладений між ОСОБА_5
та ОСОБА_2 будь-яким чином порушує права
ОСОБА_1, а також доказів того, що
позивачу створюють перешкоди в
проживанні у спірній квартирі, в
даному помешканні вона зареєстрована,
має ізольовану кімнату в якій
проведені ремонтні роботи, що
стверджується копією паспорта
позивача та показами свідків.

Окрім того суд вважає, що задоволення
позовної вимоги ОСОБА_1 в частині
визнання її покупцем за договором
порушить права ОСОБА_2, оскільки
зобов»язання за договором
купівлі-продажу в частині оплати за ним
частково несла і вона.

Керуючись ст.ст. 60, 213, 215 ЦПК України,
суд, -

В И Р І Ш
И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача - приватний нотаріус
Рівненського міського нотаріальногоо
округу ОСОБА_3 про визнання договору
купівлі-продажу квартири удаваним у
частині покупця, визнання покупцем за
договором, - відмовити за
безпідставністю та недоведеністю
позовних вимог.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга до Апеляційного суду
Рівненської області через Рівненський
міський суд протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя Рівненського міського суду

Рівненської області
Л.Д. Рудика