Справа № 274/2127/14-ц
Провадження № 2/0274/1183/14
РІШЕННЯ

Іменем України

18.06.2014
м. Бердичів

БЕРДИЧІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ

в складі: головуючого судді Хуторної
І.Ю.,

при секретарі Соломянюк Л.О.,

з участю позивачки ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Пилипаки І.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Бердичеві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
реєстраційної служби Бердичівського
міськрайонного управління юстиції,
Державної реєстраційної служби
України, треті особи без самостійних
вимог: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про скасування
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно та скасування рішення
про таку реєстрацію,

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з вказаним позовом. Просить
скасувати державну реєстрацію права
власності на 40/200 частин житлового
будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_5, та 40/200
частин вказаного будинку за ОСОБА_4,
скасувавши рішення державного
реєстратора від 5.02.2014 року №10650743 та
від 30.01.2014 року № 10476792 про реєстрацію
таких права.

Свої вимоги позивачка мотивує тим, що
відповідно до договору довічного
утримання від 21 листопада 2007 року,
укладеного між нею та її рідним
дядьком, ОСОБА_6 вона отримала у
власність 40/100 ідеальних частин
житлового будинку АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_6 помер і вона 18.04.2013 року своє
право на 40/100 частин будинку
зареєструвала у реєстраційній службі
Бердичівського міськрайонного
управління юстиції. 24.02.2014 року їй
стало відомо, що рішенням
Бердичівського міськрайонного суду
від 06.12.2013 року було задоволено позов
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до Бердичівської
міської ради Житомирської області про
визнання права власності на належні їй
40/100 частки житлового будинку з
господарськими спорудами в порядку
спадкування після смерті ОСОБА_6. На
підставі вказаного рішення їх право
власності було зареєстровано в
реєстраційній службі. Рішенням
апеляційного суду Житомирської
області від 3 квітня 2014 року рішення
Бердичівського міськрайонного суду
від 6.12.13 було скасоване та ухвалив нове,
про відмову у позові. На її звернення з
заявою до реєстраційної служби
Бердичівського міськрайоного
управління юстиції про скасування
державної реєстрації права власності
на її частку будинку за іншими особами,
отримала відмову. Через безпідставну
реєстрацію права власності за третіми
особами на майно, яке їм не належить,
вона позбавлена можливості
розпорядитися своїм майном.
Посилається в позову на положення ст.
321, 324 ЦК України.

Ухвалою суду, занесеною до журналу
судового засідання від 21.05.2014 року ( а.с.
25) до участі у справі було залучено
Державну реєстраційну службу України.

В судовому засіданні позивачка та її
представник позов підтримали з
підстав, вказаних у позовній заяві.

Представник реєстраційної служби
Бердичівського міськрайонного
управління юстиції в Житомирській
області проти позову заперечила з тих
підстав, що рішення про реєстрацію
права власності за ОСОБА_5 та ОСОБА_4
було прийняте реєстратором
Укрдержреєстру, а не реєстратором РС
Бердичівського міськайонного
управління юстиції. Будь-яких прав
позивачки реєстраційна служба
Бердичівського міськрайонного
управління юстиції не порушила.
Вважає, що спір має розглядатися в
порядку адміністративного
судочинства, оскільки фактично
оскаржується рішення державного
реєстратора Укрдержреєстру. Поряд з
тим, виходячи доказів, наданих
позивачкою вважає, що права позивачки
підлягають захисту.

Представник Державної реєстраційної
служби України у судове засідання не
з'явився. Державна реєстраційна служба
про дату та час судового засідання
повідомлена належним чином.

Треті особи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове
засідання не з'явилися, про дату та час
судового засідання повідомлені
належним чином.

Представник третьої особи ОСОБА_5 -
ОСОБА_7 у судовому засіданні 21.05.2014 року
позов не визнав з тих підстав, що спір
має розглядатися в порядку
адміністративного судочинства. Крім
того рішення, які просить скасувати
позивачка в матеріалах справи
відсутні. В судове засідання 18 червня
2014 року представник третіх осіб не
з'явився.

Дослідивши докази, суд приходить до
висновку про часткове задоволення
позову з таких підстав.

ОСОБА_1 є власником 40/100 частки будинку
АДРЕСА_1 на підставі договору довічного
утримання, що був укладений між нею та
ОСОБА_6 21 листопада 2007 року ( а.с. 10-11). Її
право власності на вказану частку
будинку зареєстровано в реєстраційній
службі Бердичівського міськрайонного
управління юстиції 18 квітня 2013 року, а
29 квітня 2013 припинено обтяження -
заборону на відчуження частки будинку
на підставі свідоцтва про смерть
ОСОБА_6 ( а.с.9, 13).

Рішенням Бердичівського
міськрайонного суду від 06.12.2013 року
було задоволено позов ОСОБА_4 та ОСОБА_5
до Бердичівського міської ради
Житомирської області про визнання
права власності за кожним на 40/200
частки житлового будинку з
господарськими спорудами в порядку
спадкування після смерті ОСОБА_6 ( а.с. 8).

На підставі вказаного рішення
Бердичівського міськрайсуду державним
реєстратором Державної реєстраційної
служби України Клюковського М.В
рішенням від 5.02.2014 року №10650743 за
ОСОБА_5 та рішенням від 30.01.2014 року №
10476792 за ОСОБА_4 було зареєстровано
право власності на 20/400 частин
житлового будинку АДРЕСА_1 за кожним (
а.с. 44, 45).

Рішенням Бердичівського
міськрайонного суду від 06.12.2013 року про
визнання за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 права
власності за кожним на 40/200 частин
житлового будинку с господарськими
спорудами в порядку спадкування після
смерті ОСОБА_6 було скасоване рішення
рішенням апеляційного суду
Житомирської області 3 квітня 2014 року
та відмовлено у задоволенні позову
відмовлено з тих підстав, що власником
спірної 40/100 частки будинку є ОСОБА_1 на
підставі договору довічного утримання
(а.с. 6-7).

З рішення державного реєстратора прав
на нерухоме майно реєстраційної служби
Бердичівського міськрайонного
управління юстиції від 28.04.2014 року про
відмову у внесенні записів про
скасування державної реєстрації права
власності за ОСОБА_4, ОСОБА_5 вбачається,
що РС Бердичівського міськрайонного
управління юстиції не уповноважена
відповідно до чинного законодавства
виключати відомості про державну
реєстрацію прав власності на нерухоме
майно. Такі відомості можуть бути
виключені на підставі рішення суду про
скасування рішення про реєстрацію
права ( а.с. 5).

Відповідно до ст. 317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном.

Власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону ( ст. 319 ЦК
України).

Згідно ст.. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень"
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на
нерухоме майно - єдина державна
інформаційна система, що містить
відомості про права на нерухоме майно,
їх обтяження, а також про об'єкти та
суб'єктів цих прав.

Частиною 3 статті 3 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
передбачено, що права на нерухоме майно
та їх обтяження, які підлягають
державній реєстрації відповідно до
цього Закону, виникають з моменту такої
реєстрації.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" державна реєстрація прав
проводиться на підставі рішень судів,
що набрали законної сили.

Пред'являючи позов в порядку
цивільного судочинства, позивачка як
на підставу позову вказує, що
реєстрацією права на її частку будинку
за іншими особами порушуються її права
власника будинку.

Оскільки в порядку цивільного
судочинства розглядаються справи щодо
захисту порушених, невизнаних або
оспорених цивільних прав, а державною
реєстрацією прав власності на належне
позивачці нерухоме майно за іншими
особами порушуються її права як
власника, даний спір підлягає розгляду
в порядку цивільного судочинства.
Вимога про скасування державної
реєстрації права власності із
скасуванням рішення про реєстрацію
такого права є способом захисту
цивільних прав, передбаченим п.4 ч.2 ст. 16
ЦК України ( відновлення становища, яке
існувало до порушення).

При цьому суд зважає на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з бору органів державної
влади. Як вбачається з позову, ОСОБА_1
не оспорює правомірності дій та рішень
державного реєстратора Укрдержеєстру
Клюковського М.В. від 30.01.2014 та від 02.02.2014
року.

Статтею 26 Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" передбачено, що
записи до Державного реєстру прав
вносяться на підставі прийнятого
рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень. У разі скасування на
підставі рішення суду рішення про
державну реєстрацію прав до Державного
реєстру прав вноситься запис про
скасування державної реєстрації прав.

Відповідно до п. 2.6. Порядку прийняття і
розгляду заяв про внесення змін до
записів, внесення записів про
скасування державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень та скасування записів
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від
12.12.2011 для внесення записів про
скасування державної реєстрації прав,
скасування записів Державного реєстру
прав заявник подає рішення суду про
скасування рішення державного
реєстратора, що набрало законної сили,
та копії документів, визначених у
пункті 2.3 цього розділу.

Оскільки рішення суду на підставі
якого було зареєстровано право
власності на 40/200 частки будинку за
ОСОБА_5 та 40/200 частки будинку за ОСОБА_4
скасовано, підлягає скасуванню держана
реєстрація їх прав зі скасуванням
рішень про таку реєстрацію, - позов до
Державно реєстраційної служби України,
яка проводила державну таку реєстрацію
таких прав , підлягає задоволенню.

В задоволенні позову до реєстраційної
служби Бердичівського міськрайонного
управління юстиції суд відмовляє через
безпідставність вимог, оскільки
державна реєстрація прав власності на
спірну частку будинку РС
Бердиіівського МРУЮ не проводила.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Скасувати державну реєстрацію права
власності на 40/200 частин житлового
будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_5, скасувавши
рішення державного реєстратора
Державної реєстраційної служби
України Клюковського М.В від 5.02.2014 року
№10650743 про реєстрацію такого права.

Скасувати державну реєстрацію права
власності на 40/200 частин житлового
будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_4, скасувавши
рішення державного реєстратора
Державної реєстраційної служби
України Клюковського М.В. від 30.01.2014
року № 10476792 про реєстрацію такого
права.

В задоволенні позову до реєстраційної
служби Бердичівського міськрайонного
управління юстиції відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

На рішення може бути подано апеляційну
скаргу до Апеляційного суду
Житомирської області через
Бердичівський міськрайонний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:
І.Ю. Хуторна