Справа № 755/5019/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"23" червня 2014 р. Дніпровський районний
суд м. Києва в складі:

Головуючого судді:

БАРТАЩУК Л.П.

при секретарі:

Ізвольській С.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням та
зняття з реєстрації, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся з
позовом до відповідача - ОСОБА_2 про
визнання його особою, що втратила право
на користування житловим приміщенням -
квартирою АДРЕСА_1.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
позивач є власником квартири АДРЕСА_1
на підставі договору купівлі - продажу,
укладеного з відповідачем 05.04.1994 року.

Відповідно до довідки ЖРЕО №420 від
20.11.2013 року, - у квартирі АДРЕСА_1
зареєстровані позивач з 20.09.1994 року та
відповідач з 28.01.1992 року.

Відповідно до акту від 20.12.2013 року, -
відповідач не проживає за вказаною
адресою з моменту продажу квартири.

З наведених обставин , позивач просить
визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право
на користування житловим приміщенням -
квартирою АДРЕСА_1

Підтримавши позовні вимоги з
вищевикладених підстав, представник
позивача звернувся до суду з письмовою
заявою про розгляд справи у його
відсутність, просив задовольнити
позовні вимоги, проти заочного рішення
не заперечував.

Відповідач в судові засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином -
відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України,
що підтверджується наявними у справі
доказами, причини своєї неявки до суду
не повідомив, свого представника для
участі у справі не направив, будь-яких
письмових заяв чи заперечень по суті
позовних вимог до суду не надав.

Згідно ст. 224 ЦПК України, суд, у разі
неявки в судове засідання відповідача,
який належним чином повідомлений і від
якого не надійшло повідомлення про
причини неявки, може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

За згодою представника позивача
суд ухвалив про заочний розгляд справи.

Суд, вивчивши позовну заяву,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
надані позивачем докази, дійшов до
висновку про задоволення позову з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 05.04.2004 року між
сторонами був укладений договір
купівлі продажу квартири АДРЕСА_1, який
зареєстрований в Київському міському
БТІ 02.05.1994 р.

Отже, позивач є власником зазначеної
квартири.

Згідно довідки ЖРЕО №574 від 20.11.2013, у
квартирі зареєстровані ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 (колишній мешканець).

Актами ЖРЕО №574 від 20.12.2013 року та від
30.05.2014 року встановлено, що відповідач
фактично не проживає в АДРЕСА_1 з 1994
року.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 ЖК УРСР визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, проводиться у
судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону
України "Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні", - зняття з реєстрації місця
проживання здійснюється протягом семи
днів на підставі заяви особи, запиту
органу реєстрації за новим місцем
проживання особи, остаточного рішення
суду (про позбавлення права власності
на житлове приміщення або права
користування житловим приміщенням,
визнання особи безвісно відсутньою або
померлою), свідоцтва про смерть.

Відповідно до листа Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ від
28.01.2013 року №24-150/0/4-13 «Про практику
застосування судами законодавства під
час розгляду цивільних справ про
захист права власності та інших
речових прав», при розгляді справ про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням,
судам необхідно розрізняти
правовідносини, які виникають між
власником та колишнім власником житла,
і правовідносини, які виникають між
власником житла та членами його сім'ї, а
також членами сім'ї колишнього
власника житла.

У першому випадку власник житла має
право вимагати визнання колишнього
власника таким, що втратив право
користування, та зняття його з
реєстрації. При цьому, втрата права
користування житловим приміщенням є
наслідком припинення права власності
на житлове приміщення у колишнього
власника житла.

Оскільки обставини,
викладені позивачем, свідчать про те,
що відповідач в спірній квартирі
фактично не проживає з 1994 року, втратив
право власності на квартиру, суд дійшов
до висновку про обґрунтованість вимог
позивача та ухвалення рішення про їх
задоволення.

Керуючись ст. 41, 47
Конституції України, ст. 321 ЦК України,
ст. ст. 71 , 72 ЖК УРСР, ст. 7 Закону України
"Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні", ст.
ст. 3, 11, 57-61, 208-210, 212-215, 218, 223, 224-226, 294 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що
втратив право на користування житловим
приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути
переглянуте судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача, поданою
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Апеляційна скарга на
рішення суду подається протягом десяти
днів з дня його проголошення через
Дніпровський районний суд м. Києва до
Апеляційного суду м. Києва.

Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: