У х в а л а

іменем україни

30 квітня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду

цивільних і кримінальних справ у
складі:

Гулька Б.І. Луспеника Д.Д.
Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«Золотий урожай» про визнання наказів
та звільнення незаконними, поновлення
на роботі, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди за
касаційною скаргою товариства з
обмеженою відповідальністю «Торговий
дім «Золотий урожай» (далі -

ТОВ «ТД «Золотий урожай») на рішення
апеляційного суду Донецької області
від 4 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із указаним позовом, посилаючись
на те, що з 25 листопада 2011 року він
працював у

ТОВ «ТД «Золотий урожай» на посаді
вантажника. 18 червня

2012 року відповідачем було видано наказ
№ 345-12 про скорочення штату
працівників, змін до штатного розпису
та виведення зі штатного розпису
посади вантажника. 19 червня 2012 року
його було офіційно попереджено про
звільнення, яке згідно з наказом № 345-12
від 18 червня 2012 року мало відбутися з 22
серпня 2012 року. 20 червня 2012 року його
було звільнено з роботи з посиланням
лише на його особисту заяву про
звільнення у зв'язку зі скороченням
штату. При оформленні трудової книжки
зроблено запис про звільнення на
підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Позивач
вважав наказ від 18 червня
2012 року № 345-12 «Про скорочення штату
працівників» незаконним, оскільки з
нього не вбачається визначеного
законом порядку проведення змін в
організації виробництва та праці, а
також підтвердження такої обставини,
як ухвалення рішення про зміни в
організації виробництва та праці
відповідним компетентним та
повноважним органом відповідача.
Зазначав також, що подана ним заява про
звільнення з посади у зв'язку із
скороченням чисельності та штатів не
передбачена діючим законодавством,
оскільки сама по собі процедура
скорочення штату є розірванням
трудових відносин з ініціативи
роботодавця, а не працівника. Будь-яка
інша робота йому запропонована не була,
відомості до центру зайнятості про
його працевлаштування направлені не
були, що є порушенням передбачених
законом гарантій при звільненні з
підстав скорочення штату працівників.

У зв'язку з цим позивач просив суд
визнати незаконним наказ про
скорочення штату від 12 червня 2012 року №
345-12; визнати факт порушення вимог ст.
ст. 40, 42, 49-2 КЗпП України; визнати
незаконним наказ про його звільнення
від 20 червня 2012 року № 350-12-к; поновити
його на роботі на посаді вантажника;
стягнути середній заробіток за час
вимушеного прогулу в сумі 5 149 грн 32 коп.
та 3 тис. грн на відшкодування моральної
шкоди.

Заочним рішенням Ворошиловського
районного суду м. Донецька від

27 березня 2013 року позов ОСОБА_4
задоволено частково. Визнано
незаконними накази виконуючого
обов'язки директора ТОВ «ТД «Золотий
урожай» «Про скорочення штату
працівників» від 18 червня 2012 року
№ 345-12 та «Про звільнення з роботи»
від 20 червня 2012 року № 350-12-к в частині
звільнення ОСОБА_4 Поновлено ОСОБА_4 на
роботі на посаді вантажника складу
готової продукції. Стягнуто з ТОВ «ТД
«Золотий урожай» на користь ОСОБА_4
середній заробіток за час вимушеного
прогулу у розмірі 5 149 грн 32 коп. та 1 тис.
грн на відшкодування моральної шкоди.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 4 грудня 2013 року
рішення апеляційного суду Донецької
області від 13 червня 2013 року в частині
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу скасовано та справу
в цій частині направлено на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.
У частині поновлення ОСОБА_4 на роботі
заочне рішення Ворошиловського
районного суду м. Донецька від 27
березня 2013 року та рішення
апеляційного суду Донецької області
від 13 червня 2013 року не оскаржувалось.

Рішенням апеляційного суду Донецької
області від 4 лютого 2014 року рішення
районного суду в частині стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу змінено: стягнуто з ТОВ «ТД
«Золотий урожай» на користь ОСОБА_4
середній заробіток за час вимушеного
прогулу у розмірі 30 568 грн 16 коп. з
відрахуванням обов'язкових податків та
платежів. Вирішено питання про
розподіл судових витрат. В іншій
частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ТОВ «ТД «Золотий
урожай», посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та ухвалити нове
рішення суду.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Змінюючи рішення суду в частині
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, апеляційний суд
виконавши вимоги ч. 4 ст. 338 ЦПК України
про те, що висновки і мотиви, з яких
скасовано рішення є обов'язковими для
суду першої чи апеляційної інстанції
при новому розгляді справи, вірно
застосувавши Порядок обчислення
середньої заробітної плати,
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року
№ 100, на підставі доказів, поданих
сторонами, що належним чином оцінені

ст. 212 ЦПК України), дійшов до
правильного розрахунку при стягненні
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу.

Доводи касаційної скарги про розгляд
справи апеляційним судом за
відсутності представника відповідача
безпідставні, так як ТОВ «ТД «Золотий
урожай» було повідомлено належним
чином у порядку, встановленому ЦПК
України (т. 2, а.с. 41), а заяві про
відкладення розгляду справи (т. 2, а.с. 42)
суд дав належну оцінку поважності
причини неявки згідно зі своїми
повноваженнями (ч. 2 ст. 305 ЦПК України). У
зв'язку з цим ненадання відповідних
доказів суду про часткову виплату
позивачу суми не є підставою для
скасування законного і обґрунтованого
рішення суду, так як зазначені
документи можуть бути подані в процесі
виконання рішення суду.

Встановлено і це вбачається з
матеріалів справи, що рішення
апеляційного суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а доводи
касаційної скарги цих висновків не
спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись
положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України,
колегія суддів вважає за необхідне
відхилити касаційну скаргу і залишити
рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Торговий
дім «Золотий урожай» відхилити.

Рішення апеляційного суду Донецької
області від 4 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Б.І.
Гулько

Д.Д. Луспеник

С.Ф. Хопта