Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №296/8770/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
Галасюк Руслан Анатолійович
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

20 травня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді
Якухно О.М.

суддів
Жигановської О.С., Коломієць О.С.

з участю секретаря

судового засідання
Крижанівської М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про стягнення коштів за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне
рішення Корольовського районного суду
м.Житомира від 31 січня 2014 року,-

встановила:

У листопаді 2011 року ОСОБА_2 звернулася
до суду із зазначеним позовом Просила
стягнути з відповідача на її користь
грошові кошти в сумі 216 014,16 грн. та
понесені судові витрати, обґрунтовуючи
свої вимоги тим, що між нею та
відповідачем було досягнуто усної
домовленості щодо проведення
ремонтних робіт в квартирі АДРЕСА_2,
придбаної нею 23.06.2008 року. В період з
квітня по червень 2011 року, позивачкою
було перераховано відповідачу грошові
кошти, як передоплату за ремонтні
роботи та на придбання матеріалів в
сумі 27110 доларів США, що еквівалентно
216014,16 грн. згідно курсу Національного
Банку України на момент перерахунку
коштів. Проте, відповідач не виконав
взяті на себе зобов'язання з проведення
ремонтних робіт, уникає зустрічі з
позивачкою, на телефонні дзвінки не
відповідає. Про причини невиконання
домовленості не повідомив, а грошові
кошти не повернув.

Заявою від 15.03.2011 року, позивачка
змінила підставу позову та зазначила,
що відповідач утримує грошові кошти
без належної правової підстави,
зловживаючи довірою, збагатився за її
рахунок поза правовою підставою і
відповідно до норм ст.1212 ЦК України
зобов'язаний повернути грошові кошти в
повному розмірі. Також позивачка
просила стягнути судові витрати з
відповідача та розглянути справу за
участі представників сторін.

Повторним. заочним рішенням
Корольовського районного суду
м.Житомир від 31 січня 2014 року позов
задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_3
на користь ОСОБА_2 заборгованість в
сумі 216 014, 16 грн. та понесені судові
витрати в сумі 2160,20 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове, яким в задоволенні позовних вимог
відмовити. Посилаючись на порушення
судом норм процесуального права та
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи. Зазначає, що
між сторонами існували договірні
відносини на проведення ремонтних
робіт і кошти він отримав відповідно до
угоди, а не безпідставно. Отримана ним
сума в 216014,16 грн. була витрачена на
придбання матеріалів та оплату робіт.

Розглянувши справу в межах визначених
ст. 303 ЦПК України, колегія суддів
приходить до висновку, що скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до усної домовленості між
позивачкою та відповідачем ОСОБА_2
перераховано як попередню оплату за
ремонтні роботи грошові кошти з
рахунку № НОМЕР_1 в "Інг Банк Евразія" на
рахунок відповідача НОМЕР_2 в ПАТ
"УкрСиббанк", а саме:

- 12 квітня 2011 року кошти в сумі 13710,00
доларів США, що за курсом НБУ на момент
перерахунку (1 дол. США = 7,9638 грн.)
становило 109183,70 грн. Факт перерахунку
коштів підтверджено випискою банку №
6103 від 12.04.2011 року;

- 11 травня 2011 року кошти в сумі 2400,00
доларів США, що за курсом НБУ на момент
перерахунку (1 дол. США = 7,9684 грн.)
становило 19124,16 грн. Факт перерахунку
коштів підтверджено випискою банку №
6379 від 11.05.2011 року;

- 21 червня 2011 року кошти в сумі 11000,00
доларів США, що за курсом НБУ на момент
перерахунку (1 дол. США = 7,9733 грн.)
становило 87706,30 грн. Факт перерахунку
коштів підтверджено випискою банку №
6855 від 21.05.2011 року.

Кошти перераховані відповідачу у
безготівковій формі трьома платежами
на загальну суму 27110 доларів США, що за
курсом НБУ на момент перерахунку
коштів становило 216014,16 грн.. Відмітки на
виписках банку свідчать про те, що
кошти були прийняті до оплати та
сплачені повністю.

07 листопада 2011 року позивач надіслала
претензію ОСОБА_3 про відмову у
послугах та повернення коштів.

Задовольняючи позов, суд виходив з
того, що відповідач безпідставно набув
майно (грошові кошти), а тому повинен їх
повернути відповідно до ст.1212 ЦК
України.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України
особа, яка набула майно без достатньої
правової підстави зобов'язана
повернути потерпілому це майно.
Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події (ч. 2 ст. 1212 ЦК України). Частиною 1
статті 1213 ЦК України передбачено, що
набувач зобов'язаний повернути
потерпілому безпідставно набуте майно
в натурі.

Системний аналіз положень частини
першої, пункту 1 частини другої статті
11, частини першої статті 177, частини
першої статті 202, частин першої та
другої статті 205, частини першої статті
207, частини першої статті 1212 ЦК України
дає можливість дійти висновку про те,
що чинний договір чи інший правочин є
достатньою та належною правовою
підставою набуття майна (отримання
грошей).

Майно не може вважатися набутим чи
збереженим без достатніх правових
підстав, якщо не відбулося в не
заборонений цивільним законодавством
спосіб з метою забезпечення породження
учасниками відповідних правовідносин
у майбутньому певних цивільних прав та
обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи
інших юридичних фактів, правомірних
дій, які прямо передбачені частиною
другою ст.11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті
1212 ЦК України звужує застосування
інституту безпідставного збагачення у
зобов'язальних (договірних) відносинах,
або отримане однією зі сторін у
зобов'язанні підлягає поверненню іншій
стороні на підставі ст.1212 ЦК України
тільки за наявності ознаки
безпідставності такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з
підстав, передбачених статтями 11, 600, 601,
604-607, 609 ЦК України, до моменту його
виконання, таке виконання має правові
підстави (підстави, за яких виникло це
зобов'язання). Набуття однією зі сторін
зобов'язання майна за рахунок іншої
сторони в порядку виконання
договірного зобов'язання не є
безпідставним.

Відповідно до ст.509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Згідно із ст.611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору;

2) зміна умов зобов'язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Відповідно до ст.612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом. Боржник, який прострочив
виконання зобов'язання, відповідає
перед кредитором за завдані
простроченням збитки і за неможливість
виконання, що випадково настала після
прострочення. Якщо внаслідок
прострочення боржника виконання
зобов'язання втратило інтерес для
кредитора, він може відмовитися від
прийняття виконання і вимагати
відшкодування збитків. Прострочення
боржника не настає, якщо зобов'язання
не може бути виконане внаслідок
прострочення кредитора.

Одностороння відмова від зобов'язання
допускається на підставі договору або
закону (с.615 ЦК України).

За змістом п.3 ч.1 ст.208 ЦК України
правочин між сторонами повинен був
укладатися у письмовій формі, однак
недодержання сторонами письмової
форми правочину, яка встановлена
законом, не має наслідком його
недійсність, крім випадків,
встановлених законом. Заперечення
однією із сторін факту вчинення
правочину або оспорювання окремих його
частин може доводитися письмовими
доказами, засобами аудіо-, відеозапису
та іншими доказами. (ст.218 ЦК України).

У претензії від 07.11.2011 року, адресованій
відповідачу, ОСОБА_2 зазначила, що
відповідно до досягнутої домовленості,
відповідач зобов'язувався здійснювати
ремонтні роботи в її квартирі площею
120,5 м.кв. в Києві за адресою : АДРЕСА_1.
Перелік робіт, враховуючи вартість
матеріалів та оплату послуг, ними
погоджено в повному обсязі, чим
спростовуються доводи представників
позивача про недосягнення згоди з
істотних умов договору.

Із позовної заяви, претензії від 07.11.2011
року та висновку експертного
будівельно-технічного дослідження №
0437 вбачається, що дійсно між сторонами
досягнуто домовленості щодо виконання
вказаних ремонтних робіт з попередньою
оплатою замовником вартості
будівельних матеріалів та робіт,
підтвердженням чого є перерахування у
квітні-червні 2011 року відповідачу
коштів в сумі 27110 доларів США, що за
курсом НБУ на момент перерахунку
коштів становило 216014,16 грн..

Відповідач приступив до виконання
робіт, що підтверджується вищевказаним
висновком експертного
будівельно-технічного дослідження №
0437.

Вказані дії сторін свідчать про
наявність правочину.

Відповідно до ст.837 ЦК України за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Згідно із ст.843 ЦК України у договорі
підряду визначається ціна роботи або
способи її визначення.

Якщо у договорі підряду не встановлено
ціну роботи або способи її визначення,
ціна встановлюється за рішенням суду
на основі цін, що звичайно
застосовуються за аналогічні роботи з
урахуванням необхідних витрат,
визначених сторонами.

Ціна роботи у договорі підряду включає
відшкодування витрат підрядника та
плату за виконану ним роботу.

Строки виконання роботи або її окремих
етапів встановлюються у договорі
підряду.

Стаття ст.854 ЦК України дозволяє
попередню оплату виконаної роботи.

Якщо у договорі підряду не встановлені
строки виконання роботи, підрядник
зобов'язаний виконати роботу, а
замовник має право вимагати її
виконання у розумні строки, відповідно
до суті зобов'язання, характеру та
обсягів роботи та звичаїв ділового
обороту (ст.846 ЦК України).

Права замовника визначені у ст.849 ЦК
України.

Якщо підрядник своєчасно не розпочав
роботу або виконує її настільки
повільно, що закінчення її у строк стає
явно неможливим, замовник має право
відмовитися від договору підряду та
вимагати відшкодування збитків.

Якщо під час виконання роботи стане
очевидним, що вона не буде виконана
належним чином, замовник має право
призначити підрядникові строк для
усунення недоліків, а в разі
невиконання підрядником цієї вимоги -
відмовитися від договору підряду та
вимагати відшкодування збитків або
доручити виправлення роботи іншій
особі за рахунок підрядника.

Частиною 2 ст.852 ЦК України надано право
замовнику вимагати розірвання
договору та відшкодування збитків за
наявності у роботі істотних відступів
від умов договору підряду.

Отже, в існуючих між сторонами
правовідносинах не допускається
одностороннє розірвання договору, а
надано замовнику право на відмову від
договору підряду після надання строку
для усунення недоліків та невиконання
цієї вимоги у встановлений строк або
пред'явлення вимоги про розірвання
договору.

За змістом претензії від 07.11.2011 року
виконавець не приступив належним чином
до виконання робіт і замовник
відмовляється від подальшого
отримання належних послуг та належного
виконання робіт, вимагала повернення
зайво перерахованих коштів, не
визначивши попередньо строк для
усунення недоліків.

Даних про те, що претензія була вручена
відповідачу, в матеріалах справи немає,
а тому не можна стверджувати про
дотримання замовником вимог ст.849 ЦК
України та припинення його дії.

Відповідач стверджує, з посиланням на
відповідні докази, що він використав
надані йому кошти на придбання
матеріалів та оплату виконаних робіт, а
продовжити роботи не зміг у зв'язку із
діями замовника, яка не допустила його
до квартири, тобто між сторонами існує
спір щодо належного виконання
договірних зобов'язань.

Як свідчить аналіз матеріалів справи,
відповідач набув майно за існування
достатніх правових підстав, у спосіб,
що не суперечить цивільному
законодавству, з метою його
використання під час проведення
ремонтних робіт та оплати за роботу.

За таких обставин, ураховуючи, що
доказів визнання укладеного правочину
недійсним або його розірвання не
надано, оспорювана сума не може
вважатися отриманою відповідачем
безпідставно в розумінні ст.1212 ЦК
України.

Отже, правовідносини сторін
регулюються нормами зобов'язального
права, які застосовуються до окремих
видів угод, а не ст.1212 ЦК України, на яку
послався позивач як на підставу
позовних вимог. Таким чином, у разі
виникнення спору стосовно набуття
майна або його збереження без
достатніх правових підстав договірний
характер правовідносин виключає
можливість застосування до них судом
положень частини першої ст.1212 ЦК
України.

За вказаних обставин, рішення суду
підлягає скасуванню з ухваленням
нового про відмову у задоволенні
позову.

Керуючись ст. ст.209, 218, 303, 304, 307, 309, 313-314, 316
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а
:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Корольовського районного суду
м.Житомира від 31 січня 2014 року
скасувати та ухвалити нове про відмову
у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про стягнення коштів.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: