АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
Головуючий у 1 інстанції: Вовк Є.І.
№ 22-ц/796/5608/2014
Доповідач: Шебуєва В.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 року Колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді
Шебуєвої В.А.,

суддів
Українець Л.Д., Оніщука М.І.,

при секретарі
Кучер Є.М.,

розглянувши апеляційні скарги ОСОБА_1
та ОСОБА_2, який діє на підставі
довіреності від імені та в інтересах
ОСОБА_3, на рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 31 січня 2014
року в справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 про стягнення боргу за
договором позики,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 31 січня 2014 року задоволено
частково позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
стягнення боргу за договором позики.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
суму боргу в розмірі 39 965,00 грн. Стягнуто
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 399,65 грн.
судового збору. В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_3 просить рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3
задовольнити в повному обсязі -
стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
борг у сумі 50 943,00 грн., що складається з:
39 965,00 грн. основного боргу, 3028,00 грн.
трьох процентів річних, 399,00 грн.
інфляційної складової та 7 550,35 грн.
процентів за договором позики
відповідно до облікової ставки
Національного банку України.
Посилається на те, що рішення суду
першої інстанції ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права. На думку апелянта, суд першої
інстанції дійшов помилкового висновку
про часткове задоволення позову
ОСОБА_3, посилаючись на те, що позивачем
не було надано письмових доказів на
підтвердження пред'явлення
відповідачу вимоги про повернення
позики, а також безпідставно відмовив у
задоволенні клопотання про виклик
свідків, які могли підтвердити, що
позивач вимагав від відповідача
повернути кошти в день їх запозичення.
При цьому ЦК України не передбачає, що
вимога про повернення грошових коштів
за договором позики має бути
пред'явлена у письмовій формі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову ОСОБА_3
Зазначає, що він не отримував від
ОСОБА_3 грошових коштів у позику на
підставі розписки від 04 квітня 2011 року,
а тому у нього відсутній обов'язок по
поверненню відповідної суми. Звертає
увагу суду на те, що в період з 28 березня
2011 року по 28 квітня 2011 року він
перебував на стаціонарному лікуванні в
інституті урології. Натомість, в
судовому засіданні позивач пояснив, що
він 04 квітня 2011 року особисто передав
йому грошові кошти на вулиці Щусєва в м.
Києві. Також, зазначає, що він був
позбавлений судом можливості
ознайомитись з матеріалами справи та
здійснити належну підготовку до
судового розгляду.

В апеляційній інстанції ОСОБА_1 та
представник ОСОБА_3 підтримали
апеляційні скарги та просять їх
задовольнити.

Вислухавши пояснення осіб, які
з'явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1
підлягає відхиленню, а апеляційна
скарга представника ОСОБА_3 підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що відповідно до
розписки від 04 квітня 2011 року ОСОБА_1
взяв у ОСОБА_3 в борг 5 000,00 доларів США,
що станом на 04 квітня 2011 року
еквівалентно 40 000,00 грн., та
зобов'язався повернути вказану суму не
пізніше трьох тижнів з моменту вимоги
(а. с. 5).

05 листопада 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення
боргу за договором позики та ,з
урахуванням заяви про зменшення
розміру позовних вимог, просив
стягнути з відповідача 50 943,00 грн.
заборгованості за договором позики, що
складається з 39 965,00 грн. основного
боргу, 3028,00 грн. трьох процентів річних,
399,00 грн. інфляційної складової та 7 550,35
грн. процентів за договором позики
відповідно до облікової ставки
Національного банку України.

Суд першої інстанції дійшов висновку
про часткове задоволення позову ОСОБА_3
та стягнув з ОСОБА_1 на користь
позивача 39 965,00 грн. суми боргу.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції про
стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 39
965,00 грн. суми боргу та безпідставність
позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення з
ОСОБА_1 3028,00 грн. трьох процентів річних,
399,00 грн. інфляційної складової на
підставі ст. 625 ЦК України.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК
України на підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в
борг грошових коштів є документом, який
видається боржником кредитору за
договором позики, підтверджуючи як
його укладення, так і умови договору, а
також засвідчуючи отримання боржником
від кредитора певної грошової суми або
речей.

Відтак, колегія суддів відхиляє
посилання ОСОБА_1 на те, що він
насправді не отримував від ОСОБА_3
коштів на підставі розписки від 04
квітня 2011 року. Той факт, що розписка
була написана саме ним, а також
належність йому підпису на розписці
відповідачем не оспорюється.

Посилання ОСОБА_1 на те, що з 28 березня
2011 року по 28 квітня 2011 року перебував на
стаціонарному лікуванні не спростовує
правильності висновків суду першої
інстанції та не доводить безгрошовість
розписки відповідача.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України
встановлено, що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк
повернення позики або цей строк
визначений моментом пред'явлення
вимоги, позика має бути повернена
позичальником протягом тридцяти днів
від дня пред'явлення позикодавцем
вимоги про це, якщо інше не встановлено
договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Позивач ОСОБА_3 не надав суду належних
та допустимих доказів на підтвердження
звернення до відповідача з вимогою про
повернення коштів в день їх
запозичення, а відтак, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про
стягнення 3028,00 грн. трьох процентів
річних, 399,00 грн. інфляційної складової
на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Посилання апелянта ОСОБА_3 на те, що ЦК
України не передбачає, що вимога про
повернення грошових коштів за
договором позики має бути пред'явлена у
письмовій формі висновків суду першої
інстанції не спростовують.

Разом з тим, колегія суддів вважає
помилковими висновками суду першої
інстанції в частині відмови в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про
стягнення процентів за договором
позики.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості
сторін проценти виплачуються щомісяця
до дня повернення позики.

Частиною 2 вказаної статті передбачено,
що договір позики вважається
безпроцентним, якщо: 1) він укладений
між фізичними особами на суму, яка не
перевищує п'ятдесятикратного розміру
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, і не пов'язаний із
здійсненням підприємницької
діяльності хоча б однією із сторін; 2)
позичальникові передані речі,
визначені родовими ознаками.

Відповідно до правової позиції,
висловленої у постановах Верховного
Суду України № 6-79цс12 від 18 липня 2012
року та № 6-48цс12 від 30 травня 2012 року
договір позики, як загальна договірна
конструкція, є підставою для
виникнення правовідносин, учасниками
яких є будь-які фізичні або юридичні
особи, оскільки ЦК України не містить
жодного виключення як щодо суб'єктного
складу, так і щодо права на одержання
від позичальника процентів від суми
позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

За змістом ст. 1048 ЦК України договір
позики може бути оплатним або
безоплатним. Відносини позики
вважаються оплатними, якщо їх
безоплатний характер прямо не
вставлений ЦК України, іншими
законодавчими актами або умовами
договору.

Розмір і порядок одержання процентів
встановлюються договором. Якщо
договором не встановлений розмір
процентів, їх розмір визначається на
рівні облікової ставки Національного
банку України.

У разі відсутності іншої домовленості
сторін проценти виплачуються щомісяця
до дня повернення позики.

Відтак, відсутність у договорі позики
умови, яка б надавала право позикодавцю
на одержання від позичальника
процентів від суми позики, а також
відсутність доказів про звернення
позикодавця з вимогою про повернення
позики, не позбавляє його права на
отримання процентів.

Враховуючи викладене, з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_3 в межах заявлених вимог
підлягає стягненню 39 965,00 грн.
заборгованості за договором позики від
04 квітня 2011 року, а також 7 550,35 грн.
процентів, обрахованих за період з 26
квітня 2011 року по 06 листопада 2013 року
включно (924 дні), виходячи з облікової
ставки Національного банку України.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_1
на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню
судовий збір в розмірі 475, 15 грн.

Таким чином, рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 31 січня 2014
року підлягає скасуванню з ухваленням
нового по суті позовних вимог ОСОБА_3 та
в частині розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-315 ЦПК
України, судова колегія, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє на
підставі довіреності від імені та в
інтересах ОСОБА_3, задовольнити
частково.

Скасувати рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 31 січня 2014
року та ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 39
965,00 грн. заборгованості за договором
позики від 04 квітня 2011 року та 7 550,35 грн.
процентів, обрахованих за період з 26
квітня 2011 року по 06 листопада 2013 року
включно, а всього, 47 515,35 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3475,15
грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з часу
проголошення та може бути оскаржено
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді