22-ц/775/431/2014(м)
Головуючий у 1інстанції Турченко О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області в
складі:

головуючого
Ігнатоля Т.Г.,

суддів Мироненко
І.П., Попової С.А,,

при секретарі
Ьєльченко Б.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі справу

за позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та Кредит» ( далі - ПАТ
«Банк «Фінанси та Кредит»), третя особа
- ОСОБА_3, про визнання договору поруки
припиненим та

за зустрічним позовом ПАТ
«Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2,
третя особа - ОСОБА_3, про тлумачення
змісту правочину,

за апеляційною скаргою ПАТ
«Банк «Фінанси та Кредит на рішення
Жовтневого районного суду м. Маріуполя
Донецької області від 21січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом до ПАТ
«Банк «Фінанси та Кредит» про визнання
договору поруки припиненим,
посилаючись на те, що 16 травня 2007 року
між Банком та ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір, відповідно до умов
якого Банк надав Боржнику кредит у сумі
80 000 доларів США, зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 15%
річних, з кінцевим терміном повернення
до 13 травня 2022 року. 16 травня 2007 року
між позивачем та Банком укладено
договір поруки. 17 вересня 2008 року між
Банком та Боржником укладено додаткову
угоду №1, згідно з умовами якої
збільшено відсоткову ставку за
користування кредитом до 17% річних та
змінено графік погашення
заборгованості за кредитом. У зв'язку з
тим, що зміна умов кредитного договору
без його згоди збільшила обсяг його
відповідальності, як поручителя,
просив визнати договір поруки
№52-07-14/МКП/1 від 16.05.2007 року припиненим.

ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»
звернулося до суду з зустрічною
позовною заявою до ОСОБА_2 (далі -
Поручитель) про тлумачення змісту
правочину. В обґрунтування зазначило,
що оскільки згідно з п.2.2 договору
поруки, укладеного з ОСОБА_2, поручитель
відповідає перед кредитором, у тому
числі, і по сплаті підвищених
процентів, а можливість зміни
відсоткової ставки, зокрема, її
підвищення, передбачена п.4.6 кредитного
договору, з умовами якого поручитель
був ознайомлений при укладанні
договору поруки, то ця умова стала
результатом домовленості сторін, за
якою поручитель дав згоду на зміну
розміру відсотків за кредитом.
Натомість, ОСОБА_2 вважає, що
встановлений п.2.2 договору поруки
обов'язок поручителя відповідати по
сплаті підвищених відсотків не є
підтвердженням надання згоди на це
поручителя, а зміна відсоткової ставки
за кредитним договором має відбуватися
лише за наявності обов'язкової згоди
ОСОБА_2 шляхом укладання додаткової
угоди до договору поруки. Таким чином,
оскільки Банк та Поручитель мають
різне уявлення щодо своїх прав та
обов'язків за договором поруки, Банк
просив суд здійснити тлумачення п.2.2
договору поруки №52-07-14/МКП/1 від 16.05.2007
року щодо відповідальності Поручителя
за збільшеною відсотковою ставкою за
кредитом у разі, якщо таке збільшення
передбачено кредитним договором, без
обов'язкового письмового погодження з
поручителем, враховуючи, що поручитель
надав свою згоду на збільшення
відсоткової ставки при укладенні
договору поруки.

Рішенням Жовтневого
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 21 січня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_2 задоволено. Визнано
припиненим з 17 вересня 2008 року договір
поруки №52-07-14/МКП/1 від 16 травня 2007 року,
укладений між ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит» та ОСОБА_2 У задоволені
зустрічного позову, про тлумачення
змісту правочину ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит»відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ
«Банк «Фінанси та Кредит», посилаючись
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просило скасувати рішення та
ухвалити нове, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 і
задовольнити зустрічні вимоги Банку, а
саме, здійснити тлумачення п.2.2
Договору поруки від 16 травня 2007 року
наступним чином: між сторонами
Договору поруки існує домовленість
щодо відповідальності поручителя за
збільшеною відсотковою ставкою за
кредитом у разі, якщо таке збільшення
передбачено кредитним договором, без
обов'язкового письмового погодження
з поручителем, та що поручитель надає
свою згоду на збільшення відсоткової
ставки за кредитом у разі, якщо таке
збільшення передбачено кредитним
договором. Зокрема, посилається на те,
що укладення додаткової угоди до
кредитного договору, не збільшило
обсяг відповідальності поручителя,
оскільки збільшення відсоткової
ставки за кредитом відбулося у зв'язку
зі зміною облікової ставки НБУ, а
договір поруки передбачає
відповідальність поручителя у тому ж
обсязі, що і позичальника, включаючи
можливість зміни відсотків за
користування кредитом та згоду
поручителя відповідати по підвищеним
процентам.

Що стосується відмови в
задоволені зустрічного позову, апелянт
не погоджується з висновками суду про
те, що немає спору відносно
волевиявлення сторін, закріпленого п.
2.2 договору поруки, оскільки сторони
мають різне уявлення щодо своїх прав та
обов'язків, передбачених в даному
пункті договору, що свідчіть про
наявний спір між ними.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове
засідання апеляційного суду не
з»явилися, будучи належним чином
повідомленими про час та місце
розгляду справи, тому, відповідно до ч.2
ст.305 ЦПК України, справа розглянута у
їх відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит» Литвиненко Ю.П., яка підтримала
доводи скарги та просила її
задовольнити, заперечення проти скарги
представника позивача - ОСОБА_5, яка
просила скаргу відхилити, а рішення
суду залишити без зміни, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено і це
підтверджується матеріалами справи, що
16 травня 2007 року між ПАТ «Банк «Фінанси
та Кредит» та ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір №52-07-14/МК, відповідно
до умов якого Банк надав Боржнику
кредит у сумі 80 000 доларів США, зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 15% річних, з кінцевим
терміном повернення до 13 травня 2022
року.

16 травня 2007 року між ОСОБА_2 та ПАТ
«Банк «Фінанси та Кредит» укладено
договір поруки №52-07-14/МКП/1, відповідно
до умов якого він зобов'язався
відповідати перед Банком за виконання
боржником зобов'язань за кредитним
договором, а саме, основного боргу,
сплаті відсотків за користування
кредитом по ставці 15% річних, сплаті
підвищених відсотків, оплаті
комісійної винагороди, сплаті
неустойки за основним боргом та
несплачених відсотках, а також збитків
у строки та у випадках, передбачених
кредитним договором.

17 вересня 2008 року між Банком та
ОСОБА_3 до кредитного договору
укладено додаткову угоду №1, згідно з
умовами якої збільшено відсоткову
ставку за користування кредитом до 17%
річних та змінено графік погашення
заборгованості за кредитом.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 про
припинення договору поруки, суд
виходив з того, що Банком порушено п.2.2.,
4.4 Договору поруки , згідно з якими
кредитор не вправі без згоди
поручителя змінювати умови
кредитного договору з позичальником,
внаслідок яких збільшується обсяг
відповідальності поручителя.

Колегія суддів не може не погодитися
з таким висновком суду, оскільки він
відповідає обставинам справи та
вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

За змістом ч.1 ст.598 цього Кодексу
зобов'язання припиняється частково або
в повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом.

Згідно із ч.1 ст.559 ЦК України порука
припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Як вбачається з п.2.2 договору поруки
№52-07-14/МКП/1 від 16 травня 2007 року,
поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, а саме, по сплаті основного
боргу, сплаті відсотків за
користування кредитом по ставці 15%
річних, сплаті підвищених відсотків,
оплаті комісійної винагороди, сплаті
неустойки за основним боргом та
несплачених відсотках, а також збитків
у строки та у випадках, передбачених
кредитним договором.

Згідно з 4.4 даного договору поруки,
внесення змін та доповнень у кредитний
договір, внаслідок чого збільшується
обсяг відповідальності поручителя, не
допускається без погодження з
поручителем.

Як вбачається з матеріалів справи,
лист - повідомлення про збільшення
процентної ставки за користування
кредитними коштами, всупереч п.4.4.
договору Банк на адресу позивача не
направляв та згоди поручителя на таке
збільшення не отримував.

27 травня 2009 року Банком було
направлено на адресу ОСОБА_2
повідомлення про дострокове виконання
зобов'язань за кредитним договором,
наявність простроченої заборгованості
та штрафні санкції, яке не можна
вважати погодженням на укладення
додаткової угоди щодо збільшення
відсоткової ставки за кредитним
договором. До того ж, вказане
повідомлення направлено майже рік
після збільшення процентної ставки (
а.с. 41).

«Повідомлення» передбачає собою
сповіщення людини належним чином, а
«погодження» - це отримання згоди на
вчинення певних дій.

Оскільки судом встановлено, що
збільшення процентної ставки за
кредитним договором відбулося на
підставі додаткової угоди до нього, яка
підписана боржником ОСОБА_3 та Банком,
без погодження з поручителем ОСОБА_2,
всупереч вимогам п.4.4. договору поруки,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції правильно встановив
фактичні обставини справи щодо
заявленого ОСОБА_2 позову, правильно
застосував норми матеріального права і
дійшов обґрунтованого висновку про
задоволення позову про визнання
договору поруки припиненим, тому, в
зазначеній частині рішення суду
підлягає залишенню без зміни.

Посилання Банку в скарзі на те, що
внесення змін до кредитного договору в
частині зміни відсоткової ставки не
збільшує обсяг відповідальності
поручителя, враховуючи, що ОСОБА_2 був
ознайомлений з п. 4.6 кредитного
договору, яким передбачена можливість
зміни відсоткової ставки, а тому, це
дає підстави вважати про домовленість
сторін, в тому числі, і щодо згоди
поручителя на зміну розміру відсотків
за кредитом, колегія суддів вважає
безпідставними.

Відповідно до п. 1.1 договору поруки
від 16 травня 2007 року, предметом даного
договору є зобов'язання поручителя
перед кредитором відповідати за
своєчасне і повне виконання боржником
зобов'язань за кредитним договором,
укладеним між кредитором і боржником,
відповідно до якого боржнику наданий
кредит в розмірі 80 000доларів США, зі
сплатою 15% річних.

В п. 2.2 договору поруки наведено
перелік обсягу відповідальності
поручителя перед кредитором в разі
невиконання боржником своїх
зобов'язань за договором.

Відповідно до п 4.4 договору поруки,
внесення змін і доповнень в кредитний
договір які передбачають збільшення
відповідальність поручителя, не
допускається без узгодження з
поручителем.

Додатковою угодою до кредитного
договору від 17 вересня 2008 року
відсоткова ставка збільшена до 17%.

Між тим, зі змісту додаткової угоди
від 17 вересня 2008 року не вбачається
інформованість поручителя про
збільшення розміру його
відповідальності в контексті
додаткового договору до кредитного
договору, тобто, збільшення
відсоткової ставки до 17%. Згоди
поручителя на таке збільшення банк не
отримував. Під згодою розуміється як
візування змін в кредитний договір
поручителем, так і отримання згоди
шляхом обміну листами, факсимільними
повідомленнями тощо. Відсутність
повідомлення поручителя про
збільшення його відповідальності за
кредитним договором позбавила його
можливості висловити свою незгоду у
зв'язку з незадовільним фінансовим
становищем та ініціювати розірвання
договору поруки.

Таким чином, виходячи з того, що
відповідальність позивача за
договором поруки збільшилася, однак,
він ніяким чином не був повідомлений
про збільшення відсоткової ставки за
кредитним договором до 17 %, договір
поруки обґрунтовано визнано судом
припиненим.

У зв'язку з викладеним, апеляційна
скарга Банку в зазначеній частині
підлягає відхиленню, а рішення суду
залишенню без зміни.

Що стосується цього ж рішення в
частині відмови у задоволенні
зустрічного позову про тлумачення п.2.2
договору поруки, то, на думку колегії
суддів, суд першої інстанції зробив
помилковий висновок про відсутність
підстав для його задоволення.

Звертаючись до суду з позовом, Банк
посилався на те, що між сторонами виник
спір з приводу тлумачення п.2.2. договору
поруки щодо відповідальності
поручителя за кредитним договором у
разі збільшення процентної ставки
договору.

Відмовляючи у задоволенні даного
позову, суд виходив з того, що
відсутній спір щодо волевиявлення
сторін, закріпленого в п.2.2. договору.

Проте, з такими висновками суду
погодитися не можна.

Відповідно до вимог ст.213 ЦК України,
зміст правочину може бути витлумачений
стороною (сторонами).

На вимогу однієї або обох сторін
суд може постановити рішення про
тлумачення змісту правочину.

При тлумаченні змісту правочину
беруться до уваги однакове для всього
змісту правочину значення слів та
понять, а також загальноприйняте у
відповідній сфері відносин значення
термінів. Якщо буквальне значення
термінів не дає змоги з»ясувати зміст
окремих частин правочину, їхній зміст
встановлюється порівнянням
відповідної частини правочину зі
змістом інших його частин, усім його
змістом, намірам сторін.

Якщо за правилами, встановленими
частиною третьою цієї статті, немає
можливості визначити справжню волю
особи, яка вчинила правочин, до уваги
береться мета правочину, зміст
попередніх переговорів, усталена
практика відносин між сторонами,
звичаї ділового обороту, подальша
поведінка сторін, текст типового
договору та інші обставини, що мають
істотне значення.

Вирішуючи спір, та застосовуючи
ст.213 ЦК України, суд першої інстанції
не врахував, що тлумачення змісту
правочину можливе лише при наявності
спору і такий спір щодо
відповідальності поручителя за
кредитним договором у разі збільшення
процентної ставки договору між
сторонами існує.

Аналізуючи положення п.2.2 та п.4.4
договору поруки №52-07-14/МКП/3 від 16.05.2007
року в їх взаємозв'язку, суд дійшов
висновку про те, що пунктом 2.2
закріплено лише обсяг
відповідальності ОСОБА_2, як поручителя
за кредитним договором №52-07-14/МК від
16.05.2007 року, укладеним між Банком та
Боржником, у якому визначено, що
поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що й боржник
за основним зобов'язанням. Проте, даний
пункт не передбачає собою
«автоматичної» згоди поручителя на
зміну умов основного зобов'язання,
внаслідок чого збільшується обсяг його
відповідальності.

З таким висновком суду першої
інстанції погодилася і колегія суддів
апеляційного суду, тому, тлумачення
п.2.2. договору поруки повинно бути
здійснено наступним чином: поручитель
відповідає перед кредитором в тому ж
обсязі, що і боржник, в тому числі, щодо
оплати щомісячних процентів і
підвищених процентів, за умови
додержання процедури внесення змін та
доповнень в договір поруки, які
збільшують об'єм відповідальності
поручителя, тобто, узгодження з
поручителем, як це передбачено п.4.4.
даного договору».

Відповідно до ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є неповне
з"ясування судом обставин, що мають
значення для справи недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

У зв'язку з тим, що судом при
ухваленні рішення в частині відмови у
задоволенні зустрічного позову
зроблені висновки, які не відповідають
встановленим обставинам, неправильно
застосовані норми матеріального права,
в зазначеній частині рішення суду
підлягає скасуванню з частковим
задоволенням позову ПАТ «Банк «Фінанси
та Кредит» про тлумачення п.2.2. договору
поруки.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.307,309,316 ЦПК України, колегія
суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та Кредит» задовольнити
частково.

Рішення Жовтневого районного
суду м. Маріуполя Донецької області від
21 січня 2014 року в частині відмови у
задоволенні позову про тлумачення
змісту правочину скасувати.

Зустрічний позов ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2, третя
особа - ОСОБА_3, про тлумачення змісту
правочину задовольнити частково.

Розтлумачити п.2.2. Договору
поруки №52-07-14/МКП/1 від 16 травня 2007 року,
укладеного між ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит» та ОСОБА_2 наступним чином:
«Поручитель відповідає перед
кредитором в тому ж обсязі, що і
боржник, в тому числі, щодо оплати
щомісячних процентів і підвищених
процентів, за умови додержання
процедури внесення змін та доповнень в
договір поруки, які збільшують об»єм
відповідальності поручителя, тобто,
узгодження з поручителем, як це
передбачено п.4.4. даного договору».

В решті частини - рішення
залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Судді