Справа № 415/4302/13-ц
Провадження № 22ц/782/5446/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі :

головуючого: Заіки В.В.

суддів:
Дмитрієвої Л.Д., Медведєва А.М.

при секретарі : Івасенко І.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі судових засідань
апеляційного суду Луганської області
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Лисичанського міського суду
Луганської області від 28 листопада 2013
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про
витребування майна з чужого володіння,
третя особа, що не заявляє самостійних
вимог на предмет спору: ОСОБА_4,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка звернулася до суду з
вказаним позовом, в обґрунтування
якого вказала, що в червні 2002 року вона
придбала металевий контейнер
«Морфлот» за 5000 грн. у ПП «Валмі» та
надала його у користування своєму сину
ОСОБА_4, який на той час перебував у
шлюбі з відповідачкою ОСОБА_3 та
використовував його в якості гаражу.
Після розірвання між ними шлюбу та
поділу спільного майна? відповідачка
відмовилася повернути вказаний
контейнер та разом зі своїм сином
ОСОБА_1 продовжує безпідставно ним
користуватися. У зв'язку з вказаним
позивачка просить суд витребувати з
чужого незаконного володіння належний
їй металевий контейнер «Морфлот», який
знаходиться в подвір'ї
багатоквартирного житлового будинку
АДРЕСА_1.

Рішенням Лисичанського міського
суду Луганської області від 28
листопада 2013 року позов задоволено.

Витребувано у ОСОБА_3 та ОСОБА_1
металевий контейнер, що знаходиться у
подвір'ї багатоквартирного житлового
будинку АДРЕСА_1 (світло-сірого кольору,
висота - 2,450 м., ширина - 2,430 м., довжина -
6,050 м., місце знаходження контейнера:
навпроти другого під'їзду вказаного
будинку на відстані 14,3 м. до його стіни
зі зміщенням вліво від вхідної двері
вказаного під'їзду на 5,20 м. по лівому
його боку) з його передачею ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення, вважаючи
недоведеними обставини, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, та ухвалити нове
рішення, яким в задоволенні позовних
вимог відмовити повністю.

Судова колегія не знайшла підстав для
задоволення апеляційної скарги
виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 328 ЦК України
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів.

Згідно ст. 334 ЦК України право власності
у набувача майна за договором виникає з
моменту передання майна, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Переданням майна вважається вручення
його набувачеві або перевізникові,
організації зв'язку тощо для
відправлення, пересилання набувачеві
майна, відчуженого без зобов'язання
доставки. До передання майна
прирівнюється вручення коносамента
або іншого товарно-розпорядчого
документа на майно.

Згідно ст.387 ЦК України власник
має право витребувати своє майно від
особи, яка незаконно, без відповідної
правової підстави заволоділа ним.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір, при цьому
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦК України
доказами можуть бути будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інші обставини, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України
правочини фізичних осіб між собою на
суму, що перевищує у двадцять і більше
разів розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, крім
правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206
цього Кодексу, належить вчиняти у
письмовій формі.

Згідно із роз'ясненням п. 12. постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» від 06 листопада 2009 року N 9
за змістом абз. 2 ч. 1 ст. 218 ЦК України не
може доводитися свідченням свідків не
лише заперечення факту вчинення
правочину або оспорювання окремих його
частин, а й факт його вчинення, а також
виконання зобов'язань, що виникли з
правочину.

Судом першої інстанції встановлено, що
предметом спору є металевий контейнер,
розташований у подвір'ї
багатоквартирного житлового будинку
АДРЕСА_1 (світло-сірого кольору, висота
2,450м., ширина 2,430м., довжина 6,050м., місце
знаходження контейнера: навпроти
другого під'їзду вказаного будинку на
відстані 14,3м. до його стіни зі
зміщенням вліво від вхідної двері
вказаного під'їзду на 5,20м. по лівому
його боку).

Як вбачається з копії квитанції до
прибуткового касового ордеру №12 від 21
червня 2002 року та копії накладної №02/21
від 21 червня 2002 року, оформлених
Приватним підприємством «Валмі»,
позивачкою ОСОБА_2 було придбано
контейнер «Морфлот» за 5000 грн. у ПП
«Валмі» (а.с.5-6).

Вказана обставина також була
підтверджена поясненнями свідка -
керівником ПП «Валмі» ОСОБА_5

Також в матеріалах справи знаходиться
копія розписки від 13 квітня 1998 року,
згідно якої ОСОБА_6 придбав металевий
контейнер «Морфлот» за 4000 грн. (а.с.34).

У суді першої інстанції свідок ОСОБА_6
пояснив, що саме він придбав спірний
контейнер та подарував своєму сину
ОСОБА_1.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, що
дана розписка не може розглядатися як
належний доказ, оскільки не містить
ідентифікуючих відомостей про особу,
яка її видала, крім прізвища, ім'я та
по-батькові, що робить неможливим
встановити, чи дійсно її було видано
особою, яка в ній зазначена.

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи, ОСОБА_4 та відповідачка ОСОБА_3 з
19 лютого 1999 року перебували у
зареєстрованому шлюбі, який було
розірвано за рішенням Лисичанського
міського суду Луганської області від 13
травня 2013 року, та рішенням
Лисичанського міського суду
Луганської області від 05 червня 2013 року
було вирішено питання про поділ
спільного майна подружжя, до якого
спірний контейнер не входив.

З копії скарги ОСОБА_3 начальнику УМВС
України в Луганській області від 11
червня 2013 року вбачається, що
відповідачка вказує, що її син ОСОБА_1,
сім років назад придбав у ОСОБА_4
контейнер (гараж) за 2500 грн. та зробив
ремонт вказаного гаража (а.с.67-70).

З урахуванням вказаного, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що відповідачами не
надано доказів, які б підтверджували
правомірність володіння та
користування ними спірного контейнера.

Одночасно з цим колегія суддів вважає
обґрунтованим висновок суду про
задоволення позовних вимог позивачки,
оскільки факт придбання нею спірного
контейнеру підтверджений належними та
допустимими доказами, а отже є підстави
для застосування ст. 387 ЦК України.

Доводи апелянта про невідповідність
року виготовлення бланку квитанції №12
від 21.06.2002р. у 2010 році та року придбання
спірного контейнеру у 2002 році колегія
суддів вважає необґрунтованими,
оскільки судом вказаним обставинам
дана належна та обґрунтована оцінка.

Інші доводи апеляційної скарги не є
суттєвими, зводяться до не згоди з
висновками суду по оцінці доказів, але
згідно зі ст. 212 ЦПК України право
оцінки наданих доказів належить
безпосередньо суду.

Доказів, які б спростовували висновки
суду, апелянтом не надано.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

У даному випадку доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків суду,
рішення суду відповідає вимогам
закону, підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ч.3 ст. 209, ст.ст. 303, 307, 308, 319 ЦПК
України, судова колегія,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Лисичанського міського суду
Луганської області від 28 листопада 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності негайно але може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий :

Судді :