У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:

Головуючого судді Собіни І.М.

Суддів: Григоренка М.П., Оніпко
О.В.

Секретар судових засідань Демчук
Ю.Ю.

З участю сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Рівне цивільну справу за
апеляційною скаргою керуючого
Дубровицьким Комунальним
підприємством „Будинкоуправління" на
рішення Дубровицького районного суду
від 17 березня 2014 року у справі за
позовом Дубровицького Комунального
підприємства „Будинкоуправління" до
ОСОБА_2 про зобов"язання укласти
договір про надання
житлово-комунальних послуг,

в с т а н о в и л а:

В лютому 2014 року Дубровицьке
Комунальне підприємство (далі КП)
„Будинкоуправління" звернулось до
суду із вказаними позовними вимогами.

Рішенням Дубровицького районного
суду від 17 березня 2014 року в
задоволенні позовних вимог
Дубровицькому КП „Будинкоуправління"
відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі
керуючий КП „Будинкоуправління"
вважаючи рішення суду таким, що не
відповідає нормам матеріального та
процесуального права, а також
фактичним обставинам справи доводив,
що після зміни тарифів за послуги з
утримання будинків споруд та
прибудинкових територій відповідач
здійснює оплату за отримані послуги в
неповному обсязі.

------------------------------------------------------------------------
---------------

Справа №22ц/787/1078/2014
Головуючий у 1-й інстанції Оборонова
І.В.

Суддя-доповідач Собіна І.М.

Судом не взято до уваги те, що
вивезення побутових відходів є окремою
послугою.

Нарахування за послуги з вивезення
побутових відходів проводиться окремо
і не входить в тариф на послуги з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій. Договір про
надання послуг з вивезення побутових
відходів між КП „Будинкоуправління" та
відповідачем не укладався, через
відмову останнього.

Свобода договору, закріплена у ст.
ст. 6, 627 ЦК України, яка полягає у праві
сторін вільно вирішувати питання при
укладенні договору, при виборі
контрагентів та при погодженні умов
договору, не є безмежною.

Зазначає, що у тих випадках, коли
актом цивільного законодавства
передбачена обов"язковість положень
цього акту для сторін договору, сторони
не вправі відступити від їх положень.

Так, ст. ст. 19, 20 Закону України „Про
житлово-комунальні послуги"
передбачають обов"язок споживача таких
послуг укласти письмовий договір з
виконавцем послуг на основі типового
договору.

Таким чином, укладення договору на
надання житлово-комунальних послуг є
обов"язком споживача за умови, якщо
запропонований виконавцем послуг
договір відповідає типовому договору.

У разі такої відмови, виконавець
послуг вправі звернутись до суду за
захистом свого права, яке підлягає
захисту судом на підставі п.1 ч. 2 ст. 6 ЦК
України, шляхом визнання договору
укладеним на умовах, передбачених
нормативним актом обов"язкової дії.

Посилаючись на наведене, просив
оскаржуване рішення скасувати та
ухвалити нове рішення, яким зобов"язати
ОСОБА_2, укласти з КП
„Будинкоуправління" договір про
надання послуг з утримання будинків і
споруд та при будинкової території та
договір про надання послуг з вивезення
побутових відходів, а також стягнути з
відповідача на користь позивача судові
витрати.

В запереченні на апеляційну скаргу
ОСОБА_2 просив рішення суду першої
інстанції залишити без змін, а
апеляційну скаргу КП
„Будинкоуправління" відхилити.

Колегія суддів заслухавши доводи та
заперечення осіб, які беруть участь у
справі і з"явились в судове засідання у
межах апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду дійшла висновку про її відхилення
з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається і це
встановлено судом, що ОСОБА_2 є
власником квартири АДРЕСА_1 та
користується житлово-комунальними
послугами, які надаються КП
„Будинкоуправління" (а.с.47,48).

Між сторонами існують договірні
відносини з 11 березня 2010 року згідно
договору №668 про надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій, який
підписаний обома сторонами (а.с.34).

У жовтні - грудні 2013 року та січні 2014
року підприємство надсилало споживачу
для підписання проект нового договору
про надання послуг з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій та проект типового договору
про надання послуг з вивезення
побутових відходів.

Проте, ОСОБА_2 запропоновані йому
проекти відхилив і надіслав позивачу
свої пропозиції після врахування яких
зобов"язався підписати договори.

Пропозиції споживача не були
прийняті КП оскільки, їх умови
виходили за межі змісту типового
договору затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 20
травня 2009 року №529 „Про затвердження
типового договору про надання послуг з
утримання будинків і споруд та при
будинкових територій".

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог КП
„Будинкоуправління", суд першої
інстанції вірно виходив з того, що ці
вимоги не ґрунтуються на нормах ст. ст.
626 - 628 ЦК України, оскільки вони
суперечать принципу свободи договору,
визначеному в указаних нормах
Цивільного кодексу України.

Укладення договору на надання
житлово-комунальних послуг є
обов"язком споживача за умови, якщо
запропонований виконавцем послуг
договір відповідає типовому договору.
Відмова споживача послуг від укладення
договору в такому разі суперечить
вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України
та ст. ст. 19, 20 Закону України „Про
житлово-комунальні послуги".

Відповідно до ст. 4 ЦПК України
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

В ст. 16 ЦК України не передбачено
такого способу захисту, як
установлення правовідносин (в тому
числі шляхом зобов"язання особи до
укладення договору).

Разом з тим, у випадку невизнання
споживачем права виробника, (виконавця)
послуг на укладення договору про
надання житлово-комунальних послуг,
який відповідає вимогам типового
договору, таке право підлягає захисту
судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК
України шляхом визнання договору
укладеним на умовах, передбачених
нормативним актом обов"язкової дії.

Враховуючи, що рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не
спростовують його висновків, підстав
для його скасування колегія суддів не
знаходить.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, ст.
ст. 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу керуючого
Дубровицьким комунальним
підприємством „Будинкоуправління"
відхилити.

Рішення Дубровицького районного
суду від 17 березня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена сторонами і особами, які
брали участь у справі в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів починаючи
з дня набрання нею законної сили.

Головуючий
І.М.Собіна

Судді:
М.П.Григоренко

О.В.Оніпко