АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/8801/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/1512/14
Головуючий у 1-й інстанції Васильєва Л.
Доповідач Корнієнко В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Корнієнка В.І.,

Суддів: Кривчун Т.О., Винниченка Ю.М.,

При секретарі: Коротун І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засідання в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційними скаргами Комунального
підприємства "Житлово-експлуатаційна
організація №2" Полтавської міської
ради, Полтавської міської ради та
Управління майном комунальної
власності міста

на рішення Київського районного суду м.
Полтави від 03 квітня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_1 в своїх
інтересах та в інтересах малолітнього
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Комунального
підприємства "Житлово-експлуатаційна
організація №2" Полтавської міської
ради, Управління комунальним майном м.
Полтави виконавчого комітету
Полтавської міської ради про визнання
постійного місця проживання, визнання
членом сім"ї наймача, зобов'язання
відкрити особовий рахунок та укласти
договір найму житлового приміщення та
за зустрічним позовом Комунального
підприємства "Житлово-експлуатаційна
організація № 2" Полтавської міської
ради до ОСОБА_1 в її інтересах та в
інтересах малолітнього ОСОБА_2, ОСОБА_3
про виселення,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернулася до суду з вказаним
позовом, вмотивовуючи підстави позову
наступними обставинами.

У 1969 році матері позивача ОСОБА_1 -
ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року,
була надана у користування жила
кімната АДРЕСА_1 Причиною надання даної
кімнати для проживання стало знесення
бараку по вулиці Духова у м. Полтаві під
нову забудову. З 13 серпня 1969 року ОСОБА_5
була постійно зареєстрована за
вказаною вище адресою. ІНФОРМАЦІЯ_2
року народилася ОСОБА_1, яка також
постійно, з моменту народження, була
зареєстрована за місцем реєстрації та
проживання матері - ОСОБА_5, тобто за
спірною адресою. З 01 квітня 1992 року
зареєстрована за постійним місцем
проживання у кімнатах № 85-86 вказаного
вище будинку.

Відповідно до рішення Виконавчого
комітету Київської районної у м.
Полтаві ради № 417 від 26 серпня 2003 року
«Про надання адрес» об'єднаним
кімнатам АДРЕСА_1, в якій мешкає сім'я
ОСОБА_5, був наданий номер 86.

Окрім того, ІНФОРМАЦІЯ_3 року у позивача
народився син - ОСОБА_3, який з моменту
народження був постійно
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, що
підтверджується витягом з домової
книги від 16 листопада 2012 року.

Також 09 вересня 2006 року у позивача
народився син ОСОБА_2, який з 03 квітня 2007
року зареєстрований за постійним
місцем проживання за вказаною вище
адресою, що теж підтверджується
витягом з домової книги про склад сім'ї
та реєстрацію.

Далі позивач вказувала, що
балансоутримувачем житлового будинку
АДРЕСА_1 був ГЖЕД № 6 м. Полтави, який
ліквідований. Його правонаступником є
КП «ЖЕО № 2» Полтавської міської ради.
Згідно пояснювальної записки за №
6-04/1159 від 07 серпня 2009 року начальник
ГЖЕД № 6 м. Полтави визнав, що ОСОБА_5
заселена у кімнату № 85 в 1969 році та була
постійно прописана за цією адресою.

Рішенням Київської районної у м.
Полтаві ради № 303 від 14 липня 2009 року
відмінене рішення № 417 про надання
об'єднаним кімнатам № 85 та № 86 житловою
площею 41,1 кв.м. № 86, це змінило
нумерацію кімнат, але вони як і раніше
постійно проживали у спірному
житловому приміщенні.

Рішенням Київського районного суду м.
Полтави від 03 квітня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_1 в своїх інтересах та в
інтересах малолітнього ОСОБА_2, ОСОБА_3
задоволено.

Визнано ОСОБА_1, ОСОБА_3, малолітнього
ОСОБА_2 членом сім'ї наймача кімнат
АДРЕСА_1 - ОСОБА_5.

.Визнано постійним місцем проживання
ОСОБА_1, ОСОБА_3 та малолітнього ОСОБА_2
кімнати АДРЕСА_1.

Зобов'язано Комунальне підприємство
«Житлово-експлуатаційна організація №
2» Полтавської міської ради укласти з
ОСОБА_1 договір найму житлового
приміщення, а саме: на кімнати АДРЕСА_1
та відкрити на ім'я ОСОБА_1 особовий
рахунок на кімнати АДРЕСА_1

У задоволенні зустрічних позовних
вимог про виселення відмовлено.

З рішенням суду не погодилися
відповідачі Комунальне підприємство
"Житлово-експлуатаційна організація
№2" Полтавської міської ради,
Полтавська міська рада та Управління
майном комунальної власності міста,
внаслідок чого подали на нього
апеляційні скарги, у яких просять
рішення скасувати та ухвалити нове,
яким відмовити у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3, а зустрічний позов
задовольнити у повному обсязі.

Апелянт вважає рішення суду
незаконним та необґрунтованим, та
таким, що ухвалено внаслідок
невідповідності висновків суду
фактичним обставинам справи, із
порушенням та неправильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги
вмотивовує тим, що суд дійшов невірного
висновку про постійність наданого
житлового приміщення та наявність
підстав для укладення договору його
найму з житлово-експлуатаційної
організації.

Колегія суддів, дослідивши
матеріали справи, доводи апеляційних
скарг, приходить до висновку, що скарги
не підлягають до задоволення, за
наступних підстав.

Відповідно п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Вирішуючи спірні правовідносини,
місцевий суд правомірно виходив з
наступного.

Відповідно до ст. 213 ч. 1 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно ст. 214 ч. 1 ЦПК України, під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин; 5) чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити; 6)
як розподілити між сторонами судові
витрати.

Матеріалами справи підтверджується, що
18 серпня 1969 року ОСОБА_5 була надана для
проживання у будинку АДРЕСА_1, у зв'язку
зі знесенням житла ( бараку ), в якому
вона проживала АДРЕСА_2. Вказане
вбачається з листа начальника ГЖЕД №6
м. Полтави.

Окрім того, на підставі розпорядження
Полтавського житлового управління від
15 квітня 1970 року ОСОБА_5 був відкритий
особовий рахунок на кімнату 86 у цьому
будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року у ОСОБА_5 народилася
дочка - позивач ОСОБА_1, яка після
народження проживала разом з матір'ю у
спірному житловому приміщенні та була
зареєстрована у ньому як член її сім'ї

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_1 народила сина -
ОСОБА_3, а ІНФОРМАЦІЯ_4 року - сина
ОСОБА_2, які також як члени сім'ї
проживають і зареєстровані у спірному
житловому приміщенні.

Із довідки ( витягу з домової книги )
вбачається, що особовий рахунок на
спірне житло відкритий на ім'я ОСОБА_5,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року

ОСОБА_1 зверталася до
балансоутримувача з вимогою відкрити
на її ім'я особовий рахунок та
укладення з нею договору найму, однак
їй відмовили.

Ухвалою судової колегії у цивільних
справах Полтавського обласного суду
від 24 березня 1994 року скасовано рішення
Київського районного суду м. Полтави
від 12 листопада 1993 року про виселення
ОСОБА_5 та ОСОБА_1 із спірного житла без
надання іншого житлового приміщення,
справа направлена на новий розгляд.

Вказаною вище ухвалою встановлено з
довідки маневреного фонду станом на 01
січня 1993 року, що квартира житловою
площею 12,4 кв.м. значиться під номером 85
та перебуває у постійному користуванні
відповідачів, як і квартира № 86
житловою площею 16,5 кв.м.. Квартира № 85-а
житловою площею 12,2 кв.м. значиться
самовільно зайнятою з 1991 року, у той час
як по наявним в матеріалах справи
розрахунковим квитанціям квартирна
плата за спірну квартиру ОСОБА_5
проводилася з 1977 року.

У подальшому позивач (
Госпрозрахунковий відділ з
експлуатації жилого фонду міської ради
м. Полтави) відмовився від позову і
провадження у справі про виселення
ОСОБА_5 і ОСОБА_1 було закрито згідно
ухвали Київського районного суду м.
Полтави від 09 серпня 1994 року.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів вважає обґрунтованими висновки
місцевого суду, що навіть станом на 1993
рік житловий орган Полтавської міської
ради при розгляді справи про виселення
ОСОБА_1 та її померлої матері ОСОБА_5
надав суду довідку, у якій підтвердив
ту обставину, що дві квартири № 85 та 86
площею 12,4 кв.м. та 16.5 кв.м. перебувають у
постійному користуванні відповідачів
у справі за їх позовом.

З огляду на вищевикладені обставини,
правомірними також є висновки
місцевого суду з приводу того, що
спірне житло, яке надавалося ОСОБА_5 у
1969-1970 роках у зв'язку зі знесенням
раніше займаного нею житла не
відноситься до маневреного фонду, а
надавалось їй для постійного
безстрокового користування, на її ім'я
був відкритий особовий рахунок та на
час пред'явлення позивачами позову
правовий статус цього житла не був
змінений відповідно до рішення
Полтавської міської ради народних
депутатів № 364 від 14 липня 1982 року «Про
покращення житлових умов мешканців
житлового будинку по АДРЕСА_1.

Далі суд вірно виходив з наступного.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 61 ЖК України
визначено, що користування жилим
приміщенням у будинках державного і
громадського житлового фонду
здійснюється відповідно до договору
найму жилого приміщення.

Умови договору найму жилого
приміщення, що обмежують права наймача
та членів його сім'ї порівняно з
умовами, передбаченими законодавством
Союзу РСР, цим Кодексом, Типовим
договором найму жилого приміщення та
іншими актами законодавства
Української РСР, є недійсними.

Норми ст. 106 ЖК України передбачають
право будь-кого яз членів сім'ї наймача
на укладення договору найму житлового
приміщення у разі смерті наймача або
втрати ним права на жиле приміщення. У
разі відмови наймодавця у визнанні
члена сім'ї наймачем за договором найму
спір може бути вирішено в судовому
порядку.

Згідно статті 47 Конституції закріплено
право громадян на житло. Її норми
визначають, що ніхто не може бути
примусово позбавлений житла інакше як
на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто
не може бути обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше
як з підстав і в порядку, передбачених
законом.

Рішенням Київського районного суду м.
Полтави від 07 грудня 2010 року у
цивільній справі за позовом ГЖЕД № 6 м.
Полтави, правонаступником якого є КП
«ЖЕО №2» Полтавської міської ради, до
ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання їх такими,
що втратили право на користування
жилим приміщенням, встановлена
правомірність поселення останніх у
спірне житлове приміщення.

Матеріалами справи підтверджується, що
особовий рахунок на спірні об'єднані
квартири був відкритий на ім'я ОСОБА_5,
яка зареєстрована у ній з 13 серпня 1969
року. Також з розпорядження начальника
Полтавського житлового управління від
15 квітня 1970 року встановлено, що ОСОБА_5
була надана квартира № 86 у цьому
будинку, тобто до народження позивача
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Рішенням виконавчого комітету
Київської районної у м. Полтаві ради
про надання номеру об'єднаним кімнатам
86 та про скасування рішення, ухвалено
рішення лише в частині надання єдиного
номеру спірному житлу, та не містить
ніяких висновків щодо об'єднання чи
роз'єднання особових рахунків, які були
б відкриті на різних фізичних осіб.

На підставі вищевикладеного та
виходячи з доказів, наявних у
матеріалах справи, суд першої
інстанції обґрунтовано не взяв до
уваги доводи відповідачів з приводу
того, що особові рахунки на квартири №
85 та № 86 були відкриті на ОСОБА_1 та
ОСОБА_5 окремо, як і доводи щодо
самовільного зайняття спірного житла,
внаслідок чого дійшов висновку про
наявність підстав для укладення з
ОСОБА_1 договору найму житлового
приміщення.

При цьому, суд вірно вказав на
безпідставність доводів відповідачів
які стосуються того того, що ОСОБА_1
втратила право користування жилим
приміщенням, оскільки перебуває з
малолітнім ОСОБА_2 на території Італії,
так як відсутні докази вибуття її з
України на постійне місце проживання

В свою чергу, доводи апеляційних скарг
є неспроможними, не спростовують
вищевказаних висновків суду першої
інстанції та не підтверджують
належними доказами їх неправомірність
з підстав та обставин, викладених вище.

Враховуючи викладене, судова колегія
дійшла висновку про те, що судом першої
інстанції з'ясовано всі обставини та
надано їх належну правову оцінку.
Порушень норм матеріального та
процесуального права, які б могли
призвести до зміни чи скасування
рішення Київського районного суду м.
Полтави від 03 квітня 2014 року не
встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги Комунального
підприємства "Житлово-експлуатаційна
організація №2" Полтавської міської
ради, Полтавської міської ради та
Управління майном комунальної
власності міста - відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Полтави від 03 квітня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий суддя : /підпис/
В.І. Корнієнко

Судді: /підпис/ Т.О. Кривчун
/підпис/ Ю.М. Винниченко

З оригіналом згідно: Суддя
апеляційного суду

Полтавської
області _______ В.І. Корнієнко