АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5225/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Болдирєва У. М. Доповідач - Максюта
Ж.І. Категорія 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області в складі:

Головуючого - Максюти Ж.І.

суддів - Кочкової Н.О.,
Чубукова О.П.

при секретарі - Кулику О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на заочне рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 10 квітня 2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2
до Публічного акціонерного товариства
«КРЕДОБАНК» в особі Дніпропетровської
філії, ОСОБА_3, треті особи:
Багатопрофільне приватне підприємство
«Шанс», ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання
правочинів недійсними,-

ВСТАНОВИВ:

07 лютого 2014 року позивач звернувся з
позовом до відповідачів про визнання
правочинів недійсними, посилаючись на
те, що він є власником квартири АДРЕСА_1

З 02 серпня 2003 року по 07 липня 2009 року він
перебував у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_3.

На початку 2007 року сім'я перебувала у
скрутному матеріальному становищі і
дружина переконала його скласти на її
ім'я довіреність на право
розпорядження квартирою.

27 березня 2006 року приватним
нотаріусом ОСОБА_4 була посвідчена
довіреність, якою він уповноважив
ОСОБА_3 вчиняти він його імені
правочини щодо розпорядження
квартирою.

28 березня 2007 року ОСОБА_3 він його
імені уклала з ПАТ «КРЕДОБАНК»
іпотечний договір, посвідчений
приватним нотаріусом ОСОБА_5,
відповідно до якого передала в іпотеку
належну йому квартиру.

Позивач вважає, що довіреність на ім'я
ОСОБА_3 була ним видана під впливом
обману з боку дружини, яка не
повідомила про намір використати цю
довіреність не в інтересах сім'ї, а в
інтересах очолюваного нею
підприємства, і тому просить визнати цю
довіреність недійсною на підставі ст.230
ЦК України.

Іпотечний договір від 28 березня 2007 року
укладено у забезпечення виконання
зобов'язань за договором кредитної
лінії, укладеного між ПАТ «КРЕДОБАНК»
та БПП «Шанс», позивач не є стороною
зазначеного договору, не надавав своєї
згоди на його укладення, не знав про
його існування і не погоджувався бути
майновим поручителем БПП «Шанс». Таким
чином, його волевиявлення при
укладенні іпотечного договору не було
вільним і не відповідало його
внутрішній волі, тому позивач просить
визнати іпотечний договір недійсним на
підставі ч.З ст.203 ЦК України.

Рішенням Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 10 квітня 2014 року в
задоволені позову ОСОБА_2 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права
просять рішення суду скасувати та
ухвалити нове,його позов задовольнити
у повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню за
наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
27 березня 2006 року згідно нотаріально
посвідченої довіреності ОСОБА_2
уповноважив ОСОБА_3 вчиняти від його
імені правочини щодо розпорядження
належною йому квартирою АДРЕСА_1:
укладати від його імені договори
купівлі-продажу, міни, застави, іпотеки,
передавати вищезазначену квартиру у
користування, проводити розрахунки та
розписуватися від його імені по
укладених договорах.

28 березня 2007 року між
іпотекодержателем відкритим
акціонерним товариством «КРЕДОБАНК»
та майновим поручителем фізичною
особою ОСОБА_3, яка діяла від імені
ОСОБА_2 на підставі довіреності,
посвідченої 27 березня 2006 року, був
укладений іпотечний договір № 022/07-1, що
забезпечує виконання зобов'язань
іпотекодавця та вимог
іпотекодержателя за договором
кредитної лінії від 28 березня 2007 року,
який укладено між ВАТ «Кредобанк» та
багатопрофільним приватним
підприємством «Шанс».

Тобто, ОСОБА_3 було укладено договір
іпотеки квартири від імені ОСОБА_2 в
межах повноважень, наданих
довіреністю, яка не була відкликана на
момент укладення договору.

Таким чином, відмовляючи у
задоволені позову районний суд зробив
правильний висновок про те, що видана
ОСОБА_2 довіреність не містить
застереження про те, що ОСОБА_3
уповноважується вчиняти правочини
виключно в інтересах сім'ї, а також
спірна довіреність не містеть взагалі
будь-яких обмежень. Під час видачі
довіреності ОСОБА_2 усвідомлював
значення своїх дій, а тому передбачених
законом підстав для визнання цієї
довіреності недійсною у судовому
засіданні не встановлено.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Доводи апеляційної скарги про те, що
довіреність видана під впливом обману
не можуть бути прийняті до уваги,
оскільки відповідно до змісту ст. 230 ЦКУ
ця стаття не поширюється на
односторонні правочини, якими, зокрема,
є заповіт, довіреність, що було
підтверджено рішенням Верховного Суду
України від 19 липня 2006 р. у справі N
6-7182св06.

Такі ж застереження містяться і в
роз'ясненнях, постанови Пленуму ВСУ
від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» п.20, де вказано,
що норми статті 230 ЦК не застосовуються
щодо односторонніх правочинів.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що доводи апеляційної скарги
не є суттєвими і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи. Суд
першої інстанції повно та правильно
з'ясував характер спірних
правовідносин, правильно застосував
зазначені норми матеріального права,
що підлягали застосуванню, висновки
суду про встановлені обставини й
правові наслідки є вичерпаними,
відповідають дійсності та
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженнями в судовому
засіданні.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 316, 319 ЦПК
України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 10 квітня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржене в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів.

Судді: