Провадження №2/761/1467/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30 квітня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді
Гриньковської Н.Ю.

при секретарі
Кривошия О.О.

за участі представників сторін:

від позивача
ОСОБА_1

від відповідача
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві в приміщенні суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2013 р. позивач звернувся до
Шевченківського районного суду м.
Києва з позовом до відповідача про
стягнення заборгованості за договором
оренди нежитлового приміщення. Позовні
вимоги обґрунтовує тим, що 03.01.2012 року
між ОСОБА_5, який діяв в інтересах
позивача ОСОБА_3, та відповідачем
ОСОБА_6 було укладено договір оренди
нежитлового приміщення №/03/01/12-1 (надалі
- Договір). Згідно умов Договору
відповідач отримала в оренду строком
до 01.01.2015 р. нежитлове приміщення
АДРЕСА_1 із зобов'язанням сплачувати
оренду плату в розмірі 4000,00 грн. на
місяць. Позивач стверджував, що станом
на час звернення до суду у відповідача
виникла заборгованість по орендній
платі, що стало підставою для звернення
до суду. З урахуванням заяви від 30.04.2014
р. про зменшення позовних вимог,
позивач просив сягнути з відповідача
заборгованість в розмірі 34000,00грн. та 3%
річних від простроченої суми, що
становить 720,99 грн.

Представник позивача у судовому
засіданні позов підтримав в повному
обсязі з урахуванням заяви про
зменшення суми позовних вимог та
просив позовні вимоги задовольнити.
При цьому, пояснив, що фактично орендні
відносини за договором припинені 08.07.2013
р., а заборгованість виникла за період з
01.10.2012 р. по 08.07.2013 р.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечував, посилаючись на його
необґрунтованість та безпідставність.
При цьому, представник зазначив, що
дійсно відповідач, яка здійснює
нотаріальну діяльність,
використовувала в якості офісу на
підставі укладеного договору оренди
приміщення, що належить позивачеві, та
своєчасно виконувала свої зобов'язання
зі сплати оренди і комунальних послуг,
однак, починаючи з грудня 2012 р.
використання приміщення стало
неможливим з підстав відключення водо
та електропостачання. Крім того, 01.02.2013
р. відповідач отримала від Орендодавця
(позивача у справі) лист, в якому
повідомлено про розірвання договору
оренди та пропозицію зарахувати
орендну плату в рахунок штрафних
санкцій по договору. Таким чином,
оскільки, погодившись на пропозицію
позивача, відповідачем фактично було
звільнено офісне приміщення з 01.02.2013 р.,
то відповідач вважає, що виконання
договору припинено і претензії у
сторін відсутні.

Вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
оцінивши зібрані по справі докази,
судом встановлено наступні обставини
та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного
кодексу України (надалі - ЦК України) за
договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк.

Так, у судовому засіданні достовірно
встановлено, що між ОСОБА_5, який діяв в
інтересах ОСОБА_3 (Орендодавець), та
ОСОБА_6 (Орендар) 03.01.2012 р. було укладено
договір оренди нежитлового приміщення
№/03/01/12-1 на АДРЕСА_1. Згідно умов
договору, Орендодавець передав
Орендарю, а останній прийняв строком до
01.01.2015 р. вищевказане нежитлове
приміщення і зобов'язався щомісячно
сплачувати орендну плату в розмірі 4000,00
грн., шляхом перерахування коштів на
безготівковий рахунок, вказаний у
рахунках-фактурах, а також Орендар за
договором повинен був компенсувати
Орендодавцю комунальні платежі на
підставі виставлених рахунків та
показників лічильників.

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно п.3 Договору оренди, за січень 2012
р. (перший місяць оренди) та останній
місяць оренди, під час укладання
договору Орендарем було сплачено
готівкою 8000,00 грн. В подальшому, як
підтверджують копії рахунків фактури
та копії платіжних доручень, на
виставлені ОСОБА_5 рахунки ОСОБА_2 було
оплачено орендні платежі та комунальні
послуги за період з березня по листопад
2012 р.

В подальшому, оскільки довіреність від
позивача ОСОБА_5 діяла до 30.11.2012 р.,
відповідач листом від 29.10.2012 р.
зверталася до ОСОБА_3 (власника
приміщень) із проханням виставити
рахунки і надати нові реквізити для
оплати платежів за договором, однак
відповіді отримано не було.

Крім того, починаючи з грудня 2012 р. у
зв'язку з наявною заборгованістю по
комунальним платежам за нежитлові
приміщення НОМЕР_1, НОМЕР_2 та НОМЕР_3 за
адресою: АДРЕСА_1 періодично відключали
електро та водопостачання приміщень,
що підтверджується актами орендарів
від 14.12.2012р., 17.01.2013р. та 18.02.2013р., а також
листами відповідача на адресу позивача
від 15.11.2012 р., 21.12.2012 р., 20.12.2013р.

Проте, як встановлено в судовому
засіданні, відповідач питання своєї
заборгованості перед комунальними
підприємствами не врегулював, і
відповідач фактично розірвала договір
з Орендодавцем на підставі пропозиції
останнього в листі від 01.02.2013 р.

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК
України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

При цьому, згідно приписів ст.784 ЦК
України наймач має право вимагати
розірвання договору найму, якщо
наймодавець передав у користування
річ, якість якої не відповідає умовам
договору та призначенню речі.

Так, предметом договору оренди №/03/01/12-1
є передання в оренду нежитлового
приміщення Орендарю для здійснення
нотаріальної діяльності. Професійна
діяльність нотаріуса вимагає з'єднання
з електронними базами та реєстрами для
внесення відповідних даних та
отримання інформації в режимі
«онлайн». Разом з тим, в ході судового
розгляду справи установлено, що з
грудня 2014 р. з підстав наявної
заборгованості у власника приміщення
за спожиту електроенергію, у
орендованому приміщенні були
відключення електропостачання, в той
час, як відповідачем виставлені
рахунки оплачувалися своєчасно.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України
визначено, що договором є домовленість
двох або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
уклавши договір оренди приміщення з
метою здійснення професійної
діяльності, а також оплативши
виставлені рахунки за комунальні
платежі, відповідач мала підстави
розраховувати на те, що передане в
оренду приміщення не має недоліків, які
перешкоджатимуть цільовому
використанню приміщення. Фактичне
звільнення приміщення Орендарем
відбулось на пропозицію Орендодавця,
висловлену в листі від 01.02.2013 р., а тому
суд дійшов висновку, що вимоги позивача
про стягнення з відповідача
заборгованості по Договору з
урахуванням трьох відсотків річних, є
безпідставними і задоволенню не
підлягають.

При цьому, слід зазначити, що однією з
засад судочинства, регламентованих п. 4
ч. 3 ст. 129 Конституції України, є
змагальність сторін та свобода в
наданні ними до суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10
Цивільного процесуального кодексу
України (надалі - ЦПК України) кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень. Згідно з
вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами
доказування в цивільній справі є
пояснення сторін і третіх осіб,
показання свідків, письмові докази,
речові докази і висновки експертів. Суд
приймає до розгляду лише ті докази, які
мають значення для справи. Обставини,
які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування. Кожна сторона
має довести ті обставини, на які
посилається, як на підставу своїх вимог
і заперечень.

За таких обставин, оцінюючи належність,
допустимість і достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, враховуючи те, що
обставини, на які посилається позивач
як на підставу для задоволення позову,
не знайшли свого підтвердження в
судовому засіданні, суд прийшов до
висновку, що у задоволенні позову слід
відмовити в повному обсязі.

Враховуючи наведене, на підставі ст. 129
Конституції України, ст.ст. 526, 626, 759, 768,
784, ЦК України та керуючись ст.ст. 10, 11,
57-60, 64, 88, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294, 296 ЦПК
України, суд -

в и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
ОСОБА_6 про стягнення заборгованості -
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Шевченківський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя