Справа №592/2935/14-ц
Провадження №2/592/1079/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

05.06.2014 року
м.Суми

Ковпаківський районний суд м.
Суми у складі: головуючого - судді
Катрич О.М., при секретарі Гробовій М.А.,
розглянувши у відкритому судовому
засідання в залі суду в м. Суми
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи:
КП « Сумське міське бюро технічної
інвентаризації» , Реєстраційна служба
м. Суми про визнання права власності
на ? частини квартири, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка свої вимоги мотивує тим,
що з 1997 року по 2005 рік проживала однією
сім»єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_4.
У 1999 році вони спільно придбали для їх
спільного проживання однокімнатну
квартиру АДРЕСА_1, де разом мешкали до
2005 року, вели спільне господарство,
виховували дитину. Потім сімейні
стосунки розпалися, відповідач
переїхав в інше місце, а вона
продовжувала з дитиною проживати у цій
квартирі. У 2006 році звернулася до суду
про стягнення з відповідача аліментів
на утримання дитини і пізніше від
ОСОБА_3 , який є братом її колишнього
чоловіка, дізналася, що останній
подарував йому спірну квартиру. Вважає,
що дана квартира є спільно нажитим
майном подружжя, а тому відповідно має
право на ? її частину. А тому просить суд
визнати за нею право власності на ?
частини квартири АДРЕСА_1.

Позивачка в судовому засіданні
позов підтримала і просить його
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 вимоги не визнав,
вказуючи, що позивачка пропустила
строк звернення до суду, він є
власником квартири на законних
підставах, а тому у задоволенні позову
просить відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 також заперечував
проти позовних вимог, зазначаючи, що
хоча він і проживав разом із позивачкою
по 2003 рік, але спірну квартиру
придбавали його батьки шляхом обміну
4-х кімнатної квартири на 3 однокімнатні
і ні він ні позивачка грошей не
витрачали на придбання квартири за
адресою АДРЕСА_1. Оскільки квартира
була оформлена на нього, придбавалася
за рахунок батьківської квартири , то у
2004 році він вирішив подарувати цю
квартиру своєму братові ОСОБА_3.

Треті особи в судове засідання не
з»явилися, про час і місце розгляду
справи повідомлені належним чином.

Свідок ОСОБА_5, яка є матір»ю
відповідачів пояснила, що квартира по
АДРЕСА_2 на лежала їй, чоловікові та
двом синам, вони вирішили у 1999 році її
розміняти, внаслідок чого і ОСОБА_3 і
ОСОБА_2 були придбані 1-кімнатні
квартири. Так, її син ОСОБА_2 проживав
спільно із ОСОБА_1, але коштів на
придбання цієї квартири вона не
вкладувала , бо перебувала в декретній
відпустці . Після 2003 року син перестав
проживати з позивачкою однією сім»єю,
повернувшись додому, а потім почав
винаймати житло.

Свідок ОСОБА_6 в суді пояснив, що є
сусідом позивачки, з 2004 року відповідач
перестав проживати на АДРЕСА_1, коли
позивачка декілька разів заливала його
квартиру , то всі питання він вирішував
з ОСОБА_2, а потім з власником квартири
ОСОБА_3.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні
показала, що у 1999 році вирішили
придбати 4-х кімнатну квартиру у м. Суми,
так знайшлася сім»я ОСОБА_5, у яких була
квартира АДРЕСА_3. Вони між собою
домовилися таким чином: в рахунок
придбання 4-х кімн квартири, свідок та
її чоловік придбають ОСОБА_5 3 шт.
однокімнатних квартир і це буде свого
роду обміном. Так, 1 квартира вже
належала ОСОБА_7 на праві власності по
АДРЕСА_1 і була переоформлена на ОСОБА_2,
другому сину ОСОБА_3 та батькам ОСОБА_5
вони купили ще по 1-кімнатній квартирі в
різних районах міста. Ніяких
коштів(доплату) ні вона ОСОБА_5 ні вони
їй не сплачували. Позивачка при
домовленості присутня не була, і у
нотаріуса також.

Заслухавши пояснення сторін, їх
представників, свідків, дослідивши
матеріали цієї справи та справ №
592/2453/13-ц, № 592/12552/13-ц, суд вважає, що
заявлені вимоги не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Під час розгляду справи встановлено, що
згідно до свідоцтва про встановлення
батьківства ОСОБА_2 визнаний батьком
ОСОБА_4, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1
(а.с.4-5)

Відповідно до рішення Зарічного
районного суду м. Суми ОСОБА_2 з 03.07.2006
року повинен сплачувати аліменти на
утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1
народження, у розмірі 1/4 частини всіх
видів заробітку, але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, до настання
повноліття (а.с.6)

На підставі договору дарування
квартири від 20.01.2004 року ОСОБА_2 передав
у власність ОСОБА_3 квартиру за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с.7) Даний договір недійсним в
установленому законом порядку не
визнавався. Як убачається із даного
договору, спірна квартира належала
ОСОБА_2 на праві приватної власності та
була ним отримана згідно з Договором
купівлі-продажу від 20.10.1999 року,
посвідчений приватним нотаріусом
Сумського міського нотаріального
округу ОСОБА_8 за № 4056. Крім цього, в
цей же день, тобто 20.10.1999 року ОСОБА_9,
ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 продали
ОСОБА_7 4-х кімнатну квартиру АДРЕСА_3 за
16 330 грн., про що свідчить договір
купівлі-продажу, посвідчений також
вказаним вище нотаріусом. (а.с. 50, 52 ц.с.
№ 592/2453/13-ц)

На даний час власником квартири за
адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 , що
підтверджується витягом з реєстру
права власності на нерухоме майно (а.с.5
ц.с. № 592/12552/13-ц ) З часу придбання цієї
квартири у 1999 році та до цих пір
ОСОБА_1 разом із сином проживає в ній,
але зареєстрована за адресою АДРЕСА_4

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України
передбачено, що обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи, щодо якої
встановлено ці обставини.

Так, відповідно до договору оренди від
10.12.2013 року ОСОБА_10 передала у оренду
будинок АДРЕСА_5 ОСОБА_2 на строк з 10.12.2003
року по 10.08.2004 року /а.с.56 ц.с.№ 592/12552/13-ц /,
що підтверджується нотаріально
засвідченими поясненнями ОСОБА_10,
остання підтвердила той факт, що ОСОБА_2
уклав з нею договір оренди та проживав
з моменту підписання договору сім
місяців до серпня 2004 року за адресою:
АДРЕСА_5 (а.с.80 ц.с.№ 592/12552/13-ц).

14.11.2013 року рішенням Ковпаківського
районного суду м. Суми у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
встановлення факту проживання однією
сім»єю було відмовлено за
необґрунтованістю, 05.02.2014 року рішенням
Апеляційного суду Сумської області
ухвалено нове рішення про відмову у
задоволенні позову про встановлення
проживання позивачки з ОСОБА_2 однією
сім»єю в період часу з 2004 року по 2005 рік
з тих підстав, що позивачка обрала
неналежний спосіб захисту свого права
власності на майно, набуте під час
проживання однією сім»єю з
відповідачем. (а.с.38-40)

Статтею 60 ЦПК України визначено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Зокрема, спірна квартира
АДРЕСА_1 придбавалася саме у період 1999
рік, коли сторони проживали разом як
сім»я без реєстрації шлюбу, що ними і не
заперечується. В цей час майнові
відносини між особами, які не
перебували між собою в шлюбі
регулювалися Законом України « Про
власність». Зокрема, у ч.1 ст. 17
зазначено, що майно, придбане внаслідок
спільної праці членів сім'ї, є їх
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено письмовою угодою між
ними.

Так, позивачка до народження
дитини-1998 року працювала на різних
посадах, що підтверджується копією
трудової книжки (а.с. 56-62) , а відповідач
працював не офіційно на різних роботах,
як сам і пояснив, довідку про доходи не
надав.

Свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12 та
ОСОБА_13 з боку позивача зазначили, що
дійсно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 почали
проживати разом з 1997 року в квартирі на
АДРЕСА_3 з батьками відповідача, вони
працювали- позивачка бухгалтером, а
відповідач не знають ким і де, у
ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася у них дитина і
восени 1999 року вони переїхали на
АДРЕСА_1 в 1-кімнатну квартиру і
приблизно в ній мешкав відповідач до
2005-2006 р.р., в той час позивачка
перебувала у відпустці по догляду за
дитиною, особисто вони не були
присутні при укладанні договору
купівлі-продажу спірної квартири,
достовірно не знаючи, за які кошти, в
якому розмірі придбавалася квартира,
хто розраховувався тощо.

Проаналізувавши надані сторонами
докази в їх сукупності, суд вважає, що
ОСОБА_1 суду не надала достатніх,
беззаперечних доказів, з яких би суд
міг зробити вмотивований висновок про
те, що спірна квартира придбавалася за
кошти як позивачки так і відповідача в
результаті їх спільної праці, тобто
не довела, що це майно набуте спільною
працею чи коштами членами сім»ї-
позивачки та відповідача. Помилковою є
позиція позивачки, що до спірних
відносин необхідно застосовувати
положення СК України 2002 року, зокрема
ст. 74 , адже суд з»ясовує обставини по
придбанню квартири у 1999 році, коли цей
кодекс ще не був прийнятий. Так, сама
позивачка зазначала, що восени 1999 року
перебувала у декретній відпустці по
догляду за дитиною та отримала
соціальну допомогу на утримання
дитини, яка складає згідно листа
Управління соціального захисту
населення від 27.05.2014 року (а.с. 90-92) в
середньому 22 грн. 20 коп., до цього
працювала на ТОВ Сумська фабрика
«Індтрикотаж» і отримувала зарплату
за період часу з 1992 року по 2002 рік в
середньому 87 грн. 50 коп. (а.с. 93) , але це
не доводить і не дає підстави вважати,
що саме цей дохід у розмірі ? його
частини був вкладений у придбання
квартири, адже сама позивачка говорила,
що вона повністю за свої кошти
утримувала всю сім»ю, оскільки
відповідач ніде не працював, але з
огляду на довідки з місяця роботи,
управління соціального захисту
населення та книжки з Ощадбанку(а.с.
94-95), позивачка не мала такого доходу,
щоб витрачати кошти на їжу, одяг та ін..,
а також відкладати і на квартиру. Так не
доводить спільне придбання квартири і
те, що позивачка народила спільну
дитину, доглядала за нею, доглядала за
бабусею відповідача, готувала їжу,
прибирала, прала. Ці дії характеризують
тільки спільне проживання як подружжя
позивача та відповідача, а не факт
придбання квартири як майна за спільну
працю(кошти). Натомість, на
спростування доводів позивачки,
відповідач ОСОБА_2, власник квартири,
надав суду договори-купівлі продажу,

показання свідка ОСОБА_7, що дає суду
підстави вважати, що квартира АДРЕСА_1
була придбана саме за рахунок квартири
по АДРЕСА_3, яка належала сім»ї ОСОБА_5.

Що ж стосується другого
співвідповідача- ОСОБА_3 , який є
власником квартири, то до нього вимоги
пред»явлені не були ( про визнання
договору купівлі-продажу квартири
недійсним тощо) , але він виразив свою
позицію з приводу даного спору між
сторонами, адже мова ведеться про його
власність на даний час і можуть
зачіпатися його інтереси.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 4, 10, 11, 57-60, 88, 130, 212-215, 224-226 ЦПК
України, суд ,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 відмовити за необґрунтованістю.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
О.М.
Катрич