Справа № 466/2577/13
Головуючий у 1 інстанції: Свірідова В.В.
Провадження № 22-ц/783/2909/14
Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2014 року
м. Львів

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Львівської області у складі:
головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Богонюк М.Я., Гриновця Б.М.

при секретарі: Цар М.М.

за участю: апелянта (позивача) - ОСОБА_2,

представника відповідача ЛКП
«Збоїща 408» - Петрів Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові в залі суду
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Шевченківського
районного суду м. Львова від 26 лютого 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Львівського комунального підприємства
«Збоїща-408» про скасування нарахувань
та стягнення моральної шкоди ,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Львова позов задоволено
частково. Визнано дії ЛКП «Збоїща-408»
щодо нарахувань за центральне опалення
на квартиру АДРЕСА_1 неправомірними.
Скасовано нарахування за центральне
опалення на квартиру АДРЕСА_1 в сумі 305
грн. 69 коп. У задоволенні позовних вимог
щодо стягнення моральної шкоди
відмовлено. Стягнуто з ЛКП «Збоїща-408» в
користь держави судовий збір в розмірі
243,60 грн.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2

В апеляційній скарзі посилається на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. Зокрема вказує,
що між ним та відповідачем укладений
договір про надання послуг з
централізованого постачання холодної
води і водовідведення. Згідно умов
вказаного договору споживач несе
відповідальність згідно з законом за
несвоєчасне внесення платежів за
послуги шляхом сплати пені, а
виконавець несе відповідальність
згідно з законом за неналежне надання
або ненадання послуг, що призвело до
збитків майну, шкоди його життю чи
здоров`ю шляхом відшкодування збитків.
Апелянт зазначає, що в його квартиру
АДРЕСА_1 опалення не подавалось зовсім,
про що свідчать складені акти - 1,2,3,4, які
зареєстровані в ЛКП «Збоїще-408».
Зазначає, що постійно знаходиться в
нервовому стані, внаслідок чого його
декілька разів забирала швидка
допомога в лікарню. На підставі
наведеного просить скасувати рішення
суду першої інстанції та постановити
нове, яким стягнути з ЛКП «Збоїща-408» -
805,45 грн. матеріальної та 3000 грн.
моральної шкоди.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення апелянта на підтримання
апеляційної скарги, пояснення
представника відповідача на її
заперечення, дослідивши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги в
межах визначених ст.303 ЦПК України,
колегія суддів вважає, що така
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

З огляду на вимоги ч. 1 ст. 303 ЦПК України,
колегія суддів переглядає справу в
оскаржуваній частині, тобто в частині
незадоволених позовних вимог. В інших
частинах рішення суду першої інстанції
не оскаржується, а тому не підлягає
перегляду в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
відповідає вказаним вимогам.

Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Загальними засадами цивільного
законодавства серед іншого є
справедливість, добросовісність та
розумність (п. 6. ч. 1. ст. 3 ЦК України).

Цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки - установлено
статтею 11 ЦК України.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 14 ЦК
України, цивільні обов'язки
виконуються у межах, встановлених
договором або актом цивільного
законодавства. Особа не може бути
примушена до дій, вчинення яких не є
обов'язковим для неї.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 509 ЦК
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 ЦК України.

Спеціальним законом, який регулює
суспільні відносини, що є предметом
судового спору є Закон України "Про
житлово-комунальні послуги". Цей Закон
визначає основні засади
організаційних, господарських
відносин, що виникають у сфері надання
та споживання житлово-комунальних
послуг між їхніми виробниками,
виконавцями і споживачами, а також їхні
права та обов'язки.

За визначенням, наданим у ст. 1 Закону,
житлово-комунальні послуги - це
результат господарської діяльності,
спрямованої на забезпечення умов
проживання та перебування осіб у жилих
і нежилих приміщеннях, будинках і
спорудах, комплексах будинків і споруд
відповідно до нормативів, норм,
стандартів, порядків і правил.

Предметом регулювання цього Закону є
правовідносини, що виникають між
виробниками, виконавцями, споживачами
у процесі створення, надання та
споживання житлово-комунальних послуг.
Суб'єктами цього Закону є органи
виконавчої влади, органи місцевого
самоврядування, власники, виробники,
виконавці та споживачі
житлово-комунальних послуг (ст. 3 Закону
України "Про житлово-комунальні
послуги").

Відповідно до частини першої статті 4
зазначеного Закону, законодавство
України у сфері житлово-комунальних
послуг базується на Конституції
України і складається з
нормативно-правових актів у галузі
цивільного, житлового законодавства,
цього Закону та інших
нормативно-правових актів, що
регулюють відносини у сфері
житлово-комунальних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 20
Закону України "Про житлово-комунальні
послуги" передбачене право споживача
одержувати вчасно та відповідної
якості житлово-комунальні послуги
згідно із законодавством та умовами
договору на надання
житлово-комунальних послуг, при цьому
такому праву прямо відповідає
визначений пунктом 5 частини третьої
статті 20 цього Закону обов'язок
споживача оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
теплопостачання», теплова енергія - це
товарна продукція, що виробляється на
об'єктах сфери теплопостачання для
опалення, підігріву питної води, інших
господарських і технологічних потреб
споживачів, призначена для купівлі -
продажу; споживач теплової енергії -
фізична або юридична особа, яка
використовує теплову енергію на
підставі договору.

Окрім того, відповідно до абз. 6 статті 19
Закону України "Про теплопостачання"
споживач повинен щомісячно
здійснювати оплату теплопостачальній
організації за фактично отриману
теплову енергію.

Згідно ст.24 Закону України «Про
теплопостачання», одним із основних
обов'язків споживача теплової енергії
є своєчасне укладання договору з
теплопостачальною організацією на
постачання теплової енергії.

Таким чином, згідно із зазначеними
загальними нормами ЦК України та
спеціальними нормами закону споживачі
зобов'язані оплатити
житлово-комунальні послуги, якщо вони
фактично користувалися ними.

Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за
комунальні послуги береться крім
квартирної плати за затвердженими у
встановленому порядку тарифами.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, ОСОБА_2
зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1

Вказаний будинок до лютого 2009 року
перебував на обслуговуванні ЛКП
«Підзамче-404», однак відповідно до
розпорядження Львівської міської ради
№1441 від 29 грудня 2009 року будинок по
АДРЕСА_1 з лютого 2009 року передано на
обслуговування ЛКП «Збоїща-408».

Як вбачається з акту на предмет подачі
тепла в будинок по АДРЕСА_1 у м.Львові
за 2009-2013 роки обстеженнями було
встановлено, що теплоносій в будинок не
подається з 14.11.2010 року. (а.с.6)

Актом від 21.10.2010 року було встановлено,
що радіатори однієї квартири АДРЕСА_1
холодні. Мешканець здійснює обігрів
квартири за допомогою
електроприладів.(а.с.105)

Крім того, як вбачається з відомості
про нарахування та оплату послуг від
05.02.2014 року та копії квитанції за січень
2014 року в таких існують розбіжності по
сумах.

На думку колегії суддів, суд першої
інстанції, прийшов до вірного висновку
про визнання дій ЛКП неправомірними та
задоволив позовну вимогу щодо
скасування нарахування за центральне
опалення в сумі 305 грн. 69 коп.

Доводи апеляційної скарги позивача
щодо наявності підстав для
відшкодування моральної шкоди є
безпідставними зважаючи на наступне.

Правовідносини, що виникли між
сторонами у даній справі є договірними,
а тому відшкодування моральної шкоди у
випадку їх порушення законом не
передбачено. Відтак, колегія суддів
вважає, що районний суд, відмовляючи в
задоволенні моральної шкоди прийшов до
правильного висновку, про відмову у
задоволенні вказаної позовної вимоги.

Не заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги щодо наявності
підстав для стягнення з Львівського
комунального підприємства «Збоїща-408»
матеріальної шкоди в сумі 805 грн. 45 коп.
на підставі ст.1166 ЦК України, оскільки
позивач не ставив такої позовної
вимоги і така не була предметом
розгляду в суді першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції правильно встановив
характер спірних правовідносин,
фактичні обставини справи, застосував
матеріальний закон, який підлягав
застосуванню, доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків суду,
а тому апеляційну скаргу необхідно
відхилити, а рішення суду залишити без
змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, ч.1 п.1
ст.314, ст.315, ст.317, ст.319 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 26 лютого 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :
О.М.Ванівський

Судді:
Б.М.Гриновець

М.Я.Богонюк