АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5111/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Скрипник К.О. Доповідач -
Черненкова Л.А.Категорія 27
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2014 року м.
Дніпропетровськ

Судова колегія судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді -
Черненкової Л.А.

суддів -
Петешенкової М.Ю., Дерев`янка О.Г.

при секретарі - Бойко О.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
приватного підприємства
«Грандфінресурс» на заочне рішення
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 11 грудня 2013 року
по справі за позовом ОСОБА_2 до
приватного підприємства
«Грандфінресурс» про стягнення
грошових коштів, -

В С Т А Н О В И Л А :

13 вересня 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду із зазначеним позовом, за яким
просила суд стягнути з відповідача на
її користь грошові кошти, які були
сплачені на рахунок відповідача в
розмірі 34 272 грн. та покласти судові
витрати на відповідача. В
обґрунтування своїх позовних вимог
зазначала, що 23 липня 2012 року між нею та
відповідачем було укладено угоду №
210524. У липні 2012 року позивачу терміново
знадобилися грошові кошти у розмірі 180
000 грн. та у ЗМІ позивачка знайшла
рекламне оголошення ПП
«Грандфінресурс», в якому йшлося про
швидке отримання грошей під низький
відсоток з мінімальним пакетом
документів. Грошові кошти пообіцяли
перерахувати позивачу на банківський
рахунок на протязі шести місяців. В
обумовлений термін гроші на рахунок
позивача не поступили, в офісі
відповідача пояснили, що договір не
потрапив під розподіл коштів та
порадили дочекатися наступного
розподілу, запевнивши, що в наступному
місяці точно надійдуть кошти. Але, під
час наступних розподілів, ситуація
повторювалася, хоча позивачка
наголошувала, що кошти їй потрібні
терміново, і кілька разів питала про
точну дату їх отримання. Таким чином,
навіть оплативши дванадцять
щомісячних платежів, гроші позивачка
не отримала до сьогодні, хоча під час
підписання договору запевняли, що
кредит отримає максимум через півроку.
На волевиявлення при укладанні
договору вплинули два чинники - це
реклама та консультація. До оплати
першого внеску позивачу не надавали
читати повний текст договору,
показуючи зовсім інші папери, графіки
платежів. Навіть, при підписанні
великої кількості паперів, консультант
або показувала обрані нею пункти,
перебиваючи вивчення документів,
постійно відволікала увагу позивача,
мотивуючи відсутністю часу і великою
кількістю бажаючих отримати подібні
послуги, просила набратися терпіння та
чекати бажаної суми. Однак, перечитавши
умови договору, позивач зрозуміла, що
гроші в сумі 7200 грн., які вона оплатила
на рахунок відповідача, насправді не
перший внесок, а платіж, що покриває
послуги компанії з організації
діяльності програми «Альянс Україна».
Метою позивача було отримання
конкретної грошової суми в обумовлений
термін, про що знали працівники
відповідача, і користуючись цією
обставиною, ввели в оману позивачку
неправдивою консультацією, згідно до
якої відповідач надає саме позику, а не
послуги з ведення якихось ресурсів та
розподілу неналежних йому грошових
коштів, переконали сплатити 7200 грн. на
рахунок відповідача, надавши на підпис
документи, які не мають відношення до
кредиту або позики. Надалі протягом
року щомісячно позивач сплачувала
грошові кошти на рахунок відповідача,
що складає суму в розмірі 34 272 грн.
Договір № 210524, укладений між позивачем
та відповідачем від 23 липня 2012 року
укладений позивачем під впливом обману
і нечесної підприємницької діяльності
відповідача, - є нікчемним правочином.

Заочним рішенням Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська від
11 грудня 2013 року ухвалено: позов ОСОБА_2
- задовольнити; стягнути з ПП
«Грандфінресурс» на користь ОСОБА_2
грошові кошти, сплачені нею відповідно
до угоди від 23 липня 2012 року № 210524, у
розмірі 34 272 грн.; стягнути з ПП
«Грандфінресурс» в дохід держави
судовий збір в розмірі 342,72 грн..

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 26 березня 2014 року
заяву ПП «Грандфінресурс» про перегляд
заочного рішення від 11 грудня 2013 року -
залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ПП
«Грандфінресурс» просять заочне
рішення суду скасувати та постановити
нове рішення, яким відмовити позивачу в
задоволенні її позовних вимог,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального
права.

В своїх запереченнях на апеляційну
скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну
скаргу відхилити, а рішення суду
залишити без змін, як законне та
обґрунтоване, і таке, що відповідає
нормам матеріального та
процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення сторін, що з'явилися,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги
в її межах та межах позовних вимог,
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
необхідно задовольнити з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилалися як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої
інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що
23 липня 2012 року ОСОБА_2 (по тексту
договору - Учасник) з метою отримання
грошових коштів у позику у розмірі 180 000
грн. для ремонту оселі, уклала договір
№ 210524 з ПП «Грандфінресурс» (по тексту
договору - Адміністратор), відповідно
до умов якого Адміністратор, за згодою
Учасника, зобов'язується вчинити від
імені та за рахунок Учасника певні
юридичні дії, спрямовані на придбання
Товару, або відповідної суми у позику,
зазначеної у Додатку № 1 до даного
Договору, на умовах діяльності
програми «Альянс Україна», що
міститься в Додатку № 2, який є
невід'ємною частиною цього Договору.
Учасник доручив Адміністратору
використовувати суми Чистих внесків
для формування Фонду Реєстру та його
розподілу, а також здійснювати оплату
Товару на користь Учасників реєстру чи
надавати відповідні суми у позику.
Згідно п.1.3 Додатку №2 до Договору від
23.07.2012 року № 210524, передбачено, що
послуги, які є предметом Договору,
надаються шляхом формування реєстрів
Учасників Програми «Альянс Україна»,
метою яких є придбання Товару, або
відповідної суми у позику, зазначеного
у Додатку № 1 до Договору. Учаснику
присвоюється номер реєстру. Відповідно
до п. 3.1. Додатку № 2 Учасник
зобов'язується щомісяця сплачувати
Загальний або Мінімальний платіж на
зазначений Адміністратором поточний
рахунок. Статтею 4 Додатку № 2
визначено, що коли Фонд реєстру є
достатнім, у відповідності до ст. 1
Договору, Адміністратор організовує
комітет по розподілу грошового фонду.
Тобто після сплати ОСОБА_2 визначеної
суми вона набуває право на отримання
грошових коштів у позику. Встановлено,
що ОСОБА_2 23 липня 2012 року було сплачено
на користь ПП «Грандфінресурс» 7 200 грн.
одноразового комісійного внеску, потім
нею сплачувалися адміністративні
витрати по Договору від 23 липня 2012 року.
Всього ОСОБА_2 було перераховано на
користь ПП «Грандфінресурс» грошові
кошти у розмірі 34 272 грн. Таким чином, на
виконання умов договору, всього
позивач сплатила на користь
відповідача 34 272 грн., що підтверджено
наявними в матеріалами справи
належними квитанціями. Виконання
послуг відповідачем полягає в тому, що
учасник сплачує передбачені договором
кошти, а ПП «Грандфінресурс» формує
реєстри Учасників програми «Альянс
Україна», метою яких є придбання товару
або відповідної суми у позику,
зазначеного у Додатку № 1 до Договору.
Учаснику - присвоюється номер реєстру.
Коли Фонд реєстру є достатнім,
адміністратор організовує комітет по
розподілу грошового фонду (ст. 4 Додатку
№2 до договору); Учасник набуває право
брати участь у найближчому заході по
розподілу грошового фонду після сплати
чергового загального платежу (п.4.1 ст.4
Додатку №2 до договору). Дозволи на
отримання товару або відповідних сум у
позику надаються у кількості,
встановленій адміністратором, із
врахуванням Фонду Реєстру,
сформованого не пізніше двох днів до
дати проведення Заходу(п.4.3 ст.4 Додатку
№2 до договору). Зазначений договір не
містить строків та (або) термінів
отримання учасником товару/позики; не
передбачає будь-якої відповідальності
ПП «Грандфінресурс» за невиконання
умов договору та будь-яких гарантій
отримання учасником товару/позик.
Натомість договором передбачено, що у
випадку неналежного виконання умов
договору або не сплати запропонованих
адміністратором платежів, учасник
позбавляється права на придбання
товару/позики, втрачає сплачений
адміністративний платіж і
позбавляється права на участь у
наступному найближчому заході.

Задовольняючи позовні вимоги,
районний суд виходив з того, що
діяльність відповідача, є такою, що
вводить споживача в оману, а умови
оспорюваного договору є
несправедливими та непрозорими,
унаслідок чого утворюється істотний
дисбаланс договірних прав і обов'язків
на шкоду споживачеві, і що ПП
«Грандфінресурс» здійснює нечесну
підприємницьку практику, оскільки
фонди групи з придбання товару/позики
формуються виключно за рахунок внесків
інших клієнтів системи, без залучення
коштів товариства, а розподіл коштів
фонду групи між клієнтами являє собою
реалізацію діяльності пірамідальної
схеми, застосувавши при цьому ч.3 ст. 19
Закону України «Про захист прав
споживачів». Згідно до ч.2 ст. 215 ЦК
України визнання судом такого
правочину недійсним (нікчемним) не
вимагається. Також суд послався на
ст.ст. 626,628,638 ЦК України.

Але з висновком суду погодитись не
можна, оскільки висновки суду не
відповідають обставинам справи, суд не
з'ясував характер спірних
правовідносин, суд неправильно
застосував норми матеріального права,
в рішенні суду відсутнє належне
правове обґрунтування висновку про
задоволення позовних вимог.

Тобто, пославшись на вимоги закону про
те, що визнання судом такого правочину
недійсним (нікчемним) не вимагається,
судом першої інстанції не надано
правового обґрунтування, що укладений
сторонами правочин є нікчемним, і
стягнувши грошові кошти сплачені
позивачем на виконання умов договору з
відповідача, суд не послався на
правову норму, яка передбачає такий
захист права, тобто на вимоги ст.216 ЦК
України щодо застосування наслідків
нікчемного правочину.

Постановою Пленуму Верховного Суду
України від 06 листопада 2009 року № 9 п. 4
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» судам
роз'яснено, що відповідно до ст. 215 ЦК
України необхідно розмежовувати види
недійсності правочинів: нікчемні
правочини - якщо їх недійсність
встановлена законом (частина перша
статті 219, частина перша статті 220,
частина перша статті 224 тощо), та
оспорювані - якщо їх недійсність прямо
не встановлена законом, але одна із
сторін або інша заінтересована особа
заперечує їх дійсність на підставах,
встановлених законом (частина друга
статті 222, частина друга статті 223,
частина перша статті 225 ЦК тощо).

У п. 5 вказаної постанови зазначено, що
відповідно до статей 215 та 216 ЦК України
суди розглядають справи за позовами:
про визнання оспорюваного правочину
недійсним і застосування наслідків
його недійсності, про застосування
наслідків недійсності нікчемного
правочину.

Нікчемний правочин є недійсним через
невідповідність його вимогам закону та
не потребує визнання його таким судом.
Оспорюваний правочин може бути
визнаний недійсним лише за рішенням
суду.

Вимога про встановлення нікчемності
правочину підлягає розгляду в разі
наявності відповідного спору. Такий
позов може пред'являтися окремо, без
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину. У цьому разі в
резолютивній частині судового рішення
суд вказує про нікчемність правочину
або відмову в цьому.

Вимога про застосування наслідків
недійсності правочину може бути
заявлена, як одночасно з вимогою про
визнання оспорюваного правочину
недійсним, так і у вигляді самостійної
вимоги в разі нікчемності правочину та
наявності рішення суду про визнання
правочину недійсним. Наслідком
визнання правочину (договору)
недійсним не може бути його розірвання,
оскільки це взаємовиключні вимоги.

Відповідно до положень, закріплених у
ч. 1, п. 7 ч. 3, ч.6 с. 19 ЗУ «Про захист прав
споживачів», забороняється здійснення
нечесної підприємницької практики.
Нечесна підприємницька практика
включає в себе будь-яку діяльність, що
вводить споживача в оману або є
агресивною. Зокрема, Законом
забороняється як такі, що вводять в
оману, утворення, експлуатація або
сприяння розвитку пірамідальних схем,
коли споживач сплачує за можливість
одержання компенсації, яка надається
за рахунок залучення інших споживачів
до такої схеми, а не за рахунок продажу
або споживання продукції. Правочини
здійснені з використанням нечесної
підприємницької практики є недійсними.

Введення сторону правочину в оману
регулюється ч.1 ст. 230 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.230 ЦК України, якщо
одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають значення (ч.1 ст.229
цього Кодексу), такий правочин
визнається недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до роз'яснення, що міститься
в п.п.19, 20 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 6 листопада 2009 року
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» правочин
визнається вчиненим під впливом обману
у випадку навмисного введення іншої
сторони в оману щодо обставин, які
впливають на вчинення правочину. На
відміну від помилки ознакою обману є
умисел у діях однієї із сторін
правочину. Наявність умислу у діях
відповідача, істотність зазначених
обставин, щодо яких особу введено в
оману, і сам факт обману повинна
довести особа, яка діяла під впливом
обману. Обман щодо мотивів правочину не
має істотного значення.

Відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин,
вчинений під впливом помилки, обману,
насильства, зловмисної домовленості
представника однієї сторони з другою
стороною або внаслідок впливу тяжкої
обставини, є оспорюваним.

З аналізу вказаних норм Закону та
роз'яснення постанови Пленуму
Верховного Суду України вбачається, що
укладений сторонами правочин є
оспорюваним, у зв'язку з чим суд першої
інстанції помилково та необґрунтовано
застосував наслідки нікчемного
правочину.

Крім того, аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19
зазначеного Закону України «Про захист
прав споживачів» дає підстави для
висновку, що поняття "пірамідальна
схема" у розумінні цієї норми має такі
обов'язкові ознаки: а) здійснення
сплати за можливість одержання
учасником компенсації; б) компенсація
надається за рахунок залучення
учасником інших споживачів схеми; в)
відсутність продажу або споживання
товару. Для кваліфікації пірамідальної
схеми необхідна наявність усіх
зазначених ознак.

Таким чином, відсутність вищевказаних
ознак виключає можливість визнання
схеми, як пірамідальної, тобто такої, що
порушує норми чинного законодавства.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції наведеного та цих
вимог закону не врахував і не надав
належного правового обґрунтування
свого висновку про задоволення позову.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам рішення суду першої
інстанції не відповідає.

Судова колегія вважає, що вказані
порушення призвели до неправильного
вирішення справи, тому суд апеляційної
інстанції на підставі п.п.1-4 ч.1 ст.309 ЦПК
України рішення суду першої інстанції
скасовує, ухвалює нове рішення із
наступних підстав.

Спірні правовідносини виникли між
сторонами щодо застосування наслідків
нікчемного правочину шляхом стягнення
грошових коштів сплачених позивачем
відповідно до умов договору № 210524 від 23
липня 2012 року з відповідача.

Судова колегія встановила, і це
підтверджується матеріалами справи, що
23 липня 2012 року між ОСОБА_2 та
відповідачем був укладений договір №
210524, предметом якого є надання клієнту
послуг, спрямованих на придбання
товару у виді грошових коштів на умовах
діяльності соціальної програми
«Альянс Україна», що базується на
створенні груп учасників, метою яких є
придбання бажаних товарів з
розстроченням платежу на досить
тривалий час ( а.с. 12- 18 том 1).

Відповідно до п.п. 1.1. договору ПП
«Грандфінресурс», як адміністратор,
зобов'язується від імені та за рахунок
учасника вчинити певні юридичні дії,
спрямовані на придбання товару на
умовах діяльності Програми «Альянс
Україна», у тому числі: сформувати
реєстр учасників, забезпечити його
адміністрування, організувати та
проводити заходи щодо розподілу
грошового фонду, здійснити оплату
товару на користь учасника або надати
учаснику відповідну суму у позику,
надавати інші послуги, погоджені
сторонами.

Згідно до умов діяльності програми
«Альянс Україна», послуги, які є
предметом договору, надаються шляхом
формування реєстрів учасників
Програми, метою яких є придбання
товару.

Договір активується на четвертий день
з моменту його підписання, після цього
учасник реєструється в Програмі
«Альянс Україна».

Коли Фонд реєстру є достатнім,
адміністратор організовує комітет по
розподілу грошового фонду.

Захід по розподілу грошового фонду
проводиться комітетом по розподілу
грошового фонду.

Захід проводиться комітетом не менше
одного разу на два місяці. Комітетом
застосовується процедура розгляду
поданих від учасників заяв на розподіл
грошового фонду для визначення порядку
надання дозволу учасникам. Учасник,
який не подав заяву, не бере участі у
заході.

Пунктами 2.1.1, 2.1.2 договору передбачені
обов'язки учасника, у день підписання
сплатити одноразовий комісійний
внесок та адміністративний платіж, не
пізніше 15 числа кожного місяця
сплачувати загальний платіж, який
включає чистий внесок, за рахунок якого
адміністратор надає відповідну суму
позики або здійснює оплату товару, та
адміністративні витрати, що є платою за
послуги адміністратора з організації
діяльності програми.

На виконання умов договору 23 липня 2012
року між ОСОБА_2 сплачений одноразовий
комісійний внесок у розмірі 7 200
грн.(а.с.18том 1), 18 серпня 2012 року ОСОБА_2
внесений платіж на адміністративні
витрати на суму 756 грн. та щомісячний
платіж у сумі 1500 грн.(а.с.19 том1), та в
подальшому 17 вересня 2012 року, 15 жовтня
2012 року, 15 листопада 2012 року, 15 грудня 2012
року, 15 січня 2013 року, 16 лютого 2013 року, 15
березня 2013 року, 15 квітня 2013 року, 16
травня 2013 року, 18 червня 2013 року, 17 липня
2013 року позивач ОСОБА_2 здійснювала
обумовлені вказаним договором платежі
по 756 грн. на адміністративні витрати
та по 1500 грн. щомісячного платежу зі
сплатою комісійних з платежів, а всього
ОСОБА_2 внесла відповідачу платежі на
загальну суму 34 272 грн.(а.с. 20-47 том 1).

Зі змістом договору та додатків до
нього позивач була ознайомлена,
погодилася з умовами договору, своїм
підписом позивач підтвердила, що
отримала усі коректно викладені
пояснення від представника ПП
«Грандфінресурс», уважно прочитала та
зрозуміла умови даного договору та
правові наслідки укладеної угоди.

Судова колегія, аналізуючи докази у
справі, дійшла висновку, що умови
договору не передбачають дисбалансу
прав та обов'язків сторін не на користь
позивача, що підтверджується вище
приведеними доводами.

Позовні вимоги про стягнення грошових
коштів сплачених за нікчемним
правочином є безпідставними, оскільки
договір № 210524, укладений між позивачем
та відповідачем від 23 липня 2012 року на
підставах, зазначених позивачем, що він
укладений під впливом обману і
нечесної підприємницької діяльності, -
не є нікчемним правочином, а є
оспорюваним правочином, про що вище
було зазначено, а позовні вимоги про
визнання цього договору недійсним
позивачем не були заявлені суду.

З огляду на наведене, судова колегія
вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 до ПП
«Грандфінресурс» про стягнення
грошових коштів - не підлягають
задоволенню, оскільки є недоведеними
та безпідставними.

Згідно ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд
апеляційної інстанції змінює рішення
або ухвалює нове, суд відповідно змінює
розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що у задоволенні
позовних вимог відмовлено, а позивач,
як споживач, звільнена від сплати
судового збору, то судові витрати по
справі відносяться за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.303,307, п.п.1-4 ч.1 ст.309, ст.316,
ч.1 ст.218 ЦПК України, судова колегія, -

В И
Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу приватного
підприємства «Грандфінресурс» -
задовольнити.

Заочне рішення Ленінського районного
суду м. Дніпропетровська від 11 грудня
2013 року - скасувати з ухваленням нового
рішення.

Відмовити у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 до приватного підприємства
«Грандфінресурс» про стягнення
грошових коштів.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді