АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/2970/14
Головуючий 1 інстанції -
Справа № 2-437/11
Доповідач - Пилипчук Н.П.
Категорія - право власності
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - судді:
Пилипчук Н.П.,

суддів:
Трішкової І.Ю.,

Кірсанової Л.І.,

при секретарі -
Черепаха С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м.
Харкова від 27 вересня 2013 року

по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
ОСОБА_2, ОСОБА_5, третя особа - КП
«Харківське міське бюро технічної
інвентаризації», про усунення перешкод
у володінні та розпорядженні належним
на праві власності нерухомим майном, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду
посилаючись на те, що вони є власниками
35/100 частин вказаної квартири
відповідно до свідоцтва про право
власності на житло від 14 липня 1997 року,
а відповідачам належать інші
приміщення комунальної квартири;
відповідачами без згоди позивачів було
переобладнано частину спільного
коридору, встановлені двері та
перегородки у приміщенні спільної
веранди, які перекрили доступ до
частини цього приміщення, перекрили
освітлення їх житлової кімнати.
Позивачі просили суд зобов'язати
відповідачів знести новостворені
перегородки у приміщеннях спільного
користування коридору та веранди.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Харкова від 27 вересня 2013 року позов
задоволено. На ОСОБА_2 та ОСОБА_5
покладено обов*язок знести встановлені
перегородки, які розділяють приміщення
1 «а» площею 4,4 кв. м. та приміщення 1
площею 7,4 кв.м (веранди), а також
перегородку, яка розділяє приміщення 8
площею 4,2 кв.м, приміщення 11, площею 12,3
кв.м. та приміщення 9, площею 3,1 кв.м у
спільному коридорі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати вказане судове рішення,
ухвалити нове про відмову у
задоволенні позовних вимог.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу,
посилається на неповне з'ясування
судом обставин справи, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, порушення норм права. Вказує, що
суд не врахував, що будинок побудований
до 1917 року, має 73% зносу, знаходиться у
ветхому стані, знесення перегородок
може призвести до руйнації стелі.
Наполягає, що саме з метою запобігти
обвалу стелі, ними була встановлена
перегородка яка розділяє приміщення 1
«а» площею 4,4 кв.м і приміщення І площею
7,4 кв.м.

Вислухавши доповідь судді, пояснення
учасників процесу, що з'явились,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
судова колегія вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі
свідоцтва про право власності на житло
від 14 липня 1997 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на
праві спільної сумісної власності
належить 35/100 частин комунальної
квартири АДРЕСА_1, а ОСОБА_5 на підставі
договору дарування від 20 квітня 2002 року
- 65/100 частин спірної квартири.

Як вбачається з довідки КП
«Жилкомсервіс» № 144 від 02 березня 2010
року, ОСОБА_5 у спірній квартирі
проживає разом із матір'ю, відповідачем
у справі ОСОБА_2

Відповідно до технічного паспорту
виготовленого КП «ХМБТІ» станом на 13
вересня 1995 року, квартира АДРЕСА_1
складається з З кімнат загальною
площею 96,1 кв. м., житловою площею 49,3
кв.м., де приміщеннями спільного
користування є коридор 4,5 кв. м.
(приміщення 8), веранда площею 6,2 кв. м.
(приміщення 1), площею 5,4 кв. м.
(приміщення 1а), та площею 4 кв.м.
(приміщення 2).

Згідно до технічного паспорту
виготовленого КП «ХМБТІ» станом на 06
травня 2003 року, квартира АДРЕСА_1
складається з З кімнат загальною
площею 96,1 кв.м., житловою площею 56,2 кв.,
де приміщеннями спільного
користування є коридор 4,5 кв. м.
(приміщення 8), веранда 11,6 кв. м.
(приміщення 1).

Згідно з технічним паспортом,
виготовленим КП «ХМБТІ» станом на 04
червня 2013 року квартира АДРЕСА_1
складається з З кімнат загальною
площею 96,1 кв. м., житловою площею 49,3 кв.
м., де приміщеннями спільного
користування є коридор 4,2 кв. м.
(приміщення 8), веранда площею 7,4 кв. м.
(приміщення І), веранда площею 4,4 кв. м.
(приміщення 1а), та веранда площею 4 кв.м.
(приміщення ІІ).

Як вбачається з матеріалів справи у
фактичному користуванні позивачів
перебуває кімната площею 24 кв. м., кухня
площею 3,3 кв. м., вбиральня площею 1,4 кв.
м.; у фактичному користуванні ОСОБА_5,
ОСОБА_2 знаходяться кімнати площею 8,7
кв. м. та 23,5 кв. м., кухня площею 6,4 кв. м.,
вбиральня площею 1,5 кв. м., коридор
площею 7,2 кв.м.

З відповіді КП «ХМБТІ» від 02 лютого 2011
року вбачається, що приміщеннями
спільного користування в квартирі
АДРЕСА_1 є коридор № 8 площею 4,5 кв.м.,
комора 1а площею 6,2 кв.м.; приміщеннями
спільними для квартир № 4 та № 6 є
коридор № 1 площею 5,4 кв.м., коридор №2
площею 4 кв.м.

За змістом рішення виконавчого
комітету Жовтневої районної ради м.
Харкова від 02.07.2002 року, ОСОБА_3 було
дозволено переобладнати квартиру
АДРЕСА_1 і побудувати тамбур на веранді
згідно технічного висновку.

Відповідно до вказаного технічного
висновку (а.с. 226, 223 оборот) передбачено
знесення перегородки між коморою 1а та
коридором 1 з облаштуванням тамбуру.
Після зазначеного переобладнання
тамбур мав становити площу 2.10 кв.м., а
облаштована веранда 9,5 кв.м.

З матеріалів справи вбачається, що
станом на 06 травня 2003 року перегородка
між коморою 1а та коридором 1 була
знесена, однак тамбур спільного
користування побудований не був.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. 1, ч. 4
ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України
співвласники майна, що є у спільній
сумісній власності, володіють і
користуються ним спільно, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

За змістом зазначених норм права
співвласник майна, яке знаходиться у
спільній частковій власності без
виділення часток у натурі, має право на
вільне у будь-який час користування
зазначеним майном у повному обсязі та
має право на усунення перешкод у такому
користуванні у будь-який час.

Про відсутність можливості вільного, у
будь-який час користування належним
майном може свідчити не тільки активна
поведінка співвласників щодо
створення перешкод у користуванні
власністю, а також відсутність згоди на
користування власником своїм майном,
яка проявляється у пасивній поведінці
співвласників щодо створення перепон у
реалізації права власності та яка
тягне за собою необхідність особи,
права якої порушено, звертатись до
співвласників за дозволом щодо входу у
приміщення, користування ним тощо.

Заперечення співвласника проти
задоволення позову про усунення
перешкод у користуванні майном або
заперечення проти вселення
співвласника та відсутність
можливості у власника самостійно без
звернення до співвласників
реалізувати свої права (відсутність
ключів від приміщення, вчинення
скандалів, заміна замків, дверей тощо)
при відсутності вільного доступу до
належного йому майна є підставою
вважати, що співвласники чинять
перешкоди у користуванні належною
позивачу власністю.

Позивачі наполягають, підтверджується
наявними у справі доказами,
поясненнями сторін, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4
не давали своєї згоди на встановлення
перегородки, яка розділяє приміщення 1
«а» площею 4,4 кв.м і приміщення 1, площею
7,4 кв.м. та на перенесення перегородок,
які розділяють приміщення 8 та
приміщення 11, приміщення 8 та
приміщення 9.

Відповідач наполягає, що не переносила
перегородки, які розділяють приміщення
8 та приміщення 11, приміщення 8 та
приміщення 9, а лише утеплила стіни, що
розділяють вказані приміщення, однак
судова колегія вважає, що зазначене
поліпшення своєї оселі відповідачі
здійснили за рахунок прав позивачів,
без їх згоди. Зміна конфігурації
приміщення 8, зменшення його площі
вбачається з технічного паспорту,
виготовленого КП «ХМБТІ» станом на 04
червня 2013 року.

Позивачі вказують, що перенесенням
перегородок, які розділяють приміщення
8 та приміщення 11, приміщення 8 та
приміщення 9 була змінена конфігурація
коридору загального користування,
зменшилась його площа, яка і без того є
малою, що створює тисняву та
незручності у користуванні ним.
Зазначені доводи позивачів
підтверджуються матеріалами справи.

Задовольняючи позовні вимоги в цій
частині позову до відповідачів про
зобов'язання знести встановлену
перегородку, яка розділяє приміщення
коридору площею 4,2 кв.м та приміщення
кухні площею 12,3 кв.м, вбиральні площею
3,1 кв.м, які належать ОСОБА_5, суд із
застосуванням положень ст..ст. 358, 321 та
391 ЦК України дійшов правильного
висновку про те, що перепланування
вказаної частини квартири внаслідок
чого зменшилась площа спільного
коридору, було здійснено без згоди
позивачів, в порушення їх права
власності.

Проте, на думку судової колегії,
знесення перегородок, які розділяють
приміщення 8 та приміщення 11,
приміщення 8 та приміщення 9 є
неприйнятним способом захисту прав
позивачів, оскільки таке знесення
об*єднає приміщення коридору,
вбиральні, та кухні, що є неприпустимим.

В судовому засіданні суду апеляційної
інстанції представник позивача
уточнив, що вимоги його довірителів
зводяться до повернення приміщень
загального користування у квартирі в
положення, що існувало до порушення їх
права у відповідності до техпаспорту
КП «ХМБТІ» станом на 06 травня 2003 року.

За таких обставин, судова колегія
вважає що на відповідачів необхідно
покласти обов'язок перемістити
перегородки які розділяють приміщення
8 та приміщення 11, приміщення 8 та
приміщення 9 площею в положення, що
існувало до порушення права у
відповідності до техпаспорту КП
«ХМБТІ» станом на 06 травня 2003 року
повернувши приміщення коридору
загального користування 8 в попередній
стан. Рішення суду першої інстанції в
цій частині підлягає відповідній
зміні.

Крім того, матеріалами справи
підтверджено, сторонами не
заперечується, що відповідачі без
згоди позивачів встановили
перегородку з дверима, яка розділяє
приміщення 1 «а» площею 4,4 кв.м і
приміщення 1, площею 7,4 кв.м.,
облаштувавши в приміщенні 1 «а» комору.
Зазначеною коморою користуються
відповідачі, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не мають
ключів від замка, що влаштований на
дверях комори.

Позивачі вказують, що єдина кімната,
яку вони займають не має вікон
безпосередньо на вулицю, вікна цієї
кімнати виходять на веранду; до
влаштування зазначеної перегородки з
вікна їх кімнати, відкривався вид у
вікно веранди. Після встановлення
перегородки з вікна їх кімнати видно
лише металеві двері комори. Зазначене
псує краєвид та освітлення в кімнаті.
Крім того, відповідачі зменшили розмір
веранди, завалили комору своїми речами,
це приміщення замкнуте на замок, тому
доступу до нього позивачі не мають.

Судова колегія вважає, що зазначеним
порушується право власності позивачів,
які без звернення до співвласників
позбавлені можливості реалізувати
свої право, не мають вільного доступу
до належного їм приміщенні 1 «а».

З матеріалів справи, з пояснень
відповідачів вбачається, що в
приміщенні 1 «а» площею 4,4 кв.м
відповідачі дійсно влаштували комору,
яка має двері, що закриваються на замок,
вважають, що мають на це право, оскільки
ОСОБА_2 є особою похилого віку, за життя
накопичила багато речей, які десь
необхідно зберігати. Однак, свої права
ОСОБА_2 не може здійснювати за рахунок
порушення прав позивачів.

Відповідачі наполягають, що встановили
перегородку яка розділяє приміщення 1
«а» площею 4,4 кв.м та приміщення 1,
площею 7,4 кв.м. з метою запобігання
руйнації стелі. Вказують, що у разі
знесення перегородок, про яке просить
позивач, можливий обвал крівлі.

На підтвердження цих своїх доводів
відповідачі надали технічний висновок
ТОВ «Алирус» від 18.10.2013 року, згідно
якого перегородки, що встановлені у
загальному коридорі та на веранді
підтримують крівлю будівлі,
перешкоджають її обвалу та руйнації,
носять укріплюючий характер. В
результаті демонтажу перегородок у
коридорі та на веранді можливо буде
нанесений руйнуючий ефект крівлі, з
подальшим її обвалом, оскільки
житловий будинок має ступінь зносу 70 %
та носить 4 ступінь аварійності.

Однак, із зазначеного висновку не
слідує, що руйнація та обвал загрожує
крівлі будинку у разі повернення
перегородок які розділяють приміщення
8 та приміщення 11, приміщення 8 та
приміщення 9 у первісний стан, який
існував до зменшення площі коридору
загального користування.

Відповідачі не надали належних та
допустимих доказів того, що руйнації та
обвалу стелі можливо було запобігти
лише шляхом встановлення перегородки
на веранді у наявній конфігурації.

Відповідачі не позбавлені можливості
вжити заходів щодо попередження обвалу
стелі на веранді у спосіб, який не буде
порушувати права позивачів, як то
шляхом відновлення перегородки між
приміщенням 1 «а» та приміщенням 1 у
відповідності до технічного паспорту
виготовленого КП «ХМБТІ» станом на 13
вересня 1995 року, або в інший спосіб
узгоджений із співвласниками.

Позивачі не наполягають, що саме
відповідачі знесли вказану
перегородку, а відповідачі зазначене
заперечували, об'єктивних даних про те
хто зніс перегородку матеріали справи
не містять.

За таких обставин, знесення
перегородки, яка розділяє приміщення 1
«а» площею 4,4 кв.м і приміщення 1, площею
7,4 кв.м. є належним способом захисту
порушених прав позивачів, рішення суду
в цій частині залишається без змін.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК
України суд апеляційної інстанції має
право змінити рішення суду першої
інстанції, підставою для чого, згідно п.
п. 2, 3, ч. 1 ст. 309 ЦПК України є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, недоведеність
обставин, які суд вважав встановленими.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, п.п. 2, 3, ч. 1 ст.
309 ЦПК України, ст. ст. 313, 316, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Харкова від 27 вересня 2013 року змінити в
частині знесення перегородок, які
розділяють приміщення 8 та приміщення
11, 9.

Зобов*язати ОСОБА_2, ОСОБА_5 у квартирі
АДРЕСА_1 повернути перегородки, які
згідно техпаспорту КП «Харківське
міське бюро технічної інвентаризації»
від 04 червня 2013 року відокремлюють
приміщення 8 від приміщень 11 та 9 в
положення, що існувало до порушення
права - у відповідності до техпаспорту
виготовленого КП «Харківське міське
бюро технічної інвентаризації» станом
на 06 травня 2003 року.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін

Рішення апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий -

Судді -