Єдиний унікальний номер 248/8558/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/3610/2014
Головуючий в 1 інстанції Щебуняєва
Доповідач Ларіна Н.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого судді
Зінов'євої А.Г.

суддів
Ларіної Н.О., Азевича В.Б.

при секретарі
Стефановій Я.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Донецьку апеляційну
скаргу публічного акціонерного
товариства комерційного банку
„ПриватБанк" на рішення Харцизького
міського суду Донецької області від 06
лютого 2014 року у цивільній справі за
позовною заявою публічного
акціонерного товариства комерційного
банку „ПриватБанк" до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Харцизького міського суду
Донецької області від 06 лютого 2014 року
у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Зазначене рішення оскаржив позивач, в
апеляційній скарзі просив рішення суду
першої інстанції скасувати, оскільки
воно не відповідає нормам
матеріального та процесуального права,
ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги, зазначає, що суд першої
інстанції помилково застосував
встановлену Законом позовну давність в
три роки та відмовив у задоволені
позовних вимог. До того ж, на думку
апелянта, суд не встановив той факт, що
умови, надані разом з позовною заявою, є
помилково наданими, оскільки на момент
укладання кредитного договору діяли
умови у іншій редакції, якими було
передбачено збільшену позовну
давність до п'яти років. Отже, позивач
звернувся до суду з вимогою про захист
свого цивільного права у межах
позовної давності, що підтверджується
наступним. Так, при укладенні
кредитного договору між сторонами
відповідач погодився з Умовами та
правилами надання банківських послуг,
вищевказану згоду позичальник
особисто засвідчив своїм підписом на
заяві позичальника, тобто сторони у
письмовій формі домовились про
збільшення строку позовної давності за
кредитним договором, що дозволено
діючим законодавством.

Також вказує, що закінчення строку дії
договору не звільняє сторони від
відповідальності за його порушення.
Законом або договором може бути
передбачено, що закінчення терміну дії
договору тягне припинення зобов'язань
сторін за договором. Договір, у якому
відсутня така умова, визнається чинним
до певного в ньому моменту закінчення
виконання сторонами зобов'язання, а у
кредитному договорі така вимога
відсутня.

Крім того, зазначає, що на порушення ст.
121 ЦПК України суд першої інстанції не
звернув увагу на те, що у позовній заяві
повинні міститися не лише позовні
вимоги, а й бути викладені обставини,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги,
і зазначені докази, що підтверджують
кожну обставину та не постановив
ухвалу про залишення заяви без руху.
Враховуючи той факт, що порушення
правил ст.ст. 119, 120 ЦПК України були
виявлені при розгляді справи, на думку
апелянта, суд першої інстанції повинен
був усунути їх в ході судового розгляду
або повинні були настати наслідки,
передбачені п. 8 ч. 1 ст. 207 ЦПК України,
тобто суд повинен був постановити
ухвалу про залишення заяви без
розгляду.

Вважає, що оскільки відповідач до суду
не з'явився, будь-яких заяв чи клопотань
щодо застосування строків позовної
давності не надавав, тому застосування
строку позовної давності без заяви
відповідача є грубим порушенням норм
матеріального права.

Представник позивача в судовому
засіданні апеляційного суду доводи
апеляційної скарги підтримав, просив
її задовольнити, рішення суду
скасувати, постановити нове про
задоволення позову.

Відповідач та її представник в судове
засідання апеляційного суду не
з'явились, про дату, час та місце
слухання справи повідомлені належним
чином - телефонограмами №№ 295, 294 від 03
квітня 2014 року, які зареєстровані у
журналі телефонограм № 4, до суду
надіслали заяви з клопотанням про
розгляд скарги за їх відсутністю, тому
на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України справу
розглянуто за відсутністю відповідача
та його представника.

Апеляційний суд, заслухавши
доповідача, доводи представника
позивача, дослідивши матеріали справи
і обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає, що апеляційну скаргу
слід відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, суд
правильно визначив правовідносини, які
склалися між сторонами і надав їм
відповідну оцінку.

Згідно до ст.ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог закону і одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

У відповідності до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.

Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не виконав зобов'язання у строк,
встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним
договором кредитодавець
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачений
загальний строк позовної давності
тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частина 4 ст. 267 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено, що
13 жовтня 2006 року між ПАТ КБ
„ПриватБанк" та відповідачем ОСОБА_1.
був укладений кредитний договір №
DOXCRX00560226 (а.с. 4), за яким ОСОБА_1 отримала
споживчий кредит у розмірі 1576 грн. 30
коп., зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 24,00 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення кредиту 13 жовтня 2007 року,
який складається з Заяви позичальника,
Умов надання споживчого кредиту
фізичним особам „Розстрочка",
стандарт.

Відповідач ОСОБА_1. підтвердила свою
згоду на те, що підписана Заява разом з
Умовами надання кредиту фізичним
особам «Розстрочка» складає між нею та
банком Договір, про що свідчить підпис
відповідача у заяві.

Відповідно до умов договору погашення
заборгованості здійснюється в
наступному порядку: щомісяця в період
сплати, за який приймається період з
«20» по «25» число кожного місяця,
позичальник повинен надавати банку
грошові кошти (щомісячний платіж) у
сумі 170 грн. 59 коп. для погашення
заборгованості за кредитом, яка
складається із заборгованості за
кредитом, відсотків, виногради,
комісії, а також інших витрат згідно з
Умовами.

Судом першої інстанції встановлено, що
згідно розрахунку заборгованості за
кредитним договором № DOXCRX00560226 від 13
жовтня 2006 року, укладеного між
позивачем ПАТ КБ „Приватбанк" та
відповідачем ОСОБА_1 (а.с. 3), відповідач
ОСОБА_1. умови кредитного договору не
виконала у зв'язку з чим станом на 20
вересня 2013 року у відповідача ОСОБА_1.
виникла заборгованість за кредитним
договором № DOXCRX00560226 від 13 жовтня 2006
року в загальній сумі 30640 грн. 67 коп., яка
складається з наступного: 1243 грн. 02 коп.
- заборгованій за кредитом, 10343 грн. 54
коп. - заборгованість по процентам за
користування кредитом, 17118 грн. 84 коп. -
пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором, а також
штрафи, відповідно до п. 5.3 Умов та
правил надання банківських послуг: 500,00
грн. - штраф (фіксована частина), 1435 грн.
27 коп. - штраф (процентна складова).

Також, з вищевказаного розрахунку
заборгованості за кредитним договором
судом першої інстанції встановлено, що
останній платіж за кредитним договором
був зроблений відповідачем ОСОБА_1 02
червня 2008 року.

Судом першої інстанції встановлено, що
станом на 20 вересня 2013 року відповідач
ОСОБА_1. має заборгованість перед
позивачем ПАТ КБ „Приватбанк" за
кредитним договором № DOXCRX00560226 від 13
жовтня 2006 року у загальній сумі 30 640 грн.
67 коп.

Згідно п. 5.5 Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам, які згідно
Заяви позичальника є часткою
укладеного між позивачем та
відповідачем кредитного договору,
термін позовної давності по вимогам
про стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки - пені, штрафів за даним
договором встановлюється сторонами
тривалістю 5 років (а.с. 5, зворот-9).

Судом першої інстанції встановлено, що
сторони у письмовій формі домовилися
про збільшення строку позовної
давності відносно стягнення
заборгованості за кредитом до п'яти
років, що не заборонено ст. 259 ЦПК
України.

Згідно Заяви позичальника від 13 жовтня
2006 року ОСОБА_1. ознайомилася та згодна
із Умовами надання споживчого кредиту
фізичним особам („Розстрочка")
(Стандарт),які були надані їй у
письмовій формі (а.с. 4, зворот).

Як вбачається з розрахунку
заборгованості, відповідач ОСОБА_1.
останній платіж за кредитним договором
зробила 02 червня 2008 року (а.с. 3, зворот),
за період, починаючи з 02 червня 2008 року,
на час звернення позивача з даним
позовом до суду, не зробила іншого
жодного платежу.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з кінцевого
строку виконання зобов'язань за
кредитним договором за Заявою
позичальника, п. 5.5 Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам, а
також з урахування останнього платежу
відповідача за кредитним договором,
зробленого 02 червня 2008 року - строк
позовної давності для звернення
позивача з даним позовом до суду,
сплинув 02 червня 2013 року. Позивач
звернувся до суду з цим позовом 07
жовтня 2013 року, тобто з пропуском
строку позовної давності.

З зазначеним висновком суду першої
інстанції погоджується колегія суддів,
оскільки відповідачем останній платіж
за кредитним договором сплачений 02
червня 2008 року, позивач звернувся до
суду 07 жовтня 2013 року з пропуском
п'ятирічного строку позовної давності
(відповідно до п. 5.5. Умов), відповідачем
до суду подано заяву про застосування
строку позовної давності, при цьому
позивач заяву чи клопотання про
поновлення строку позовної давності до
суду не подавав.

Доводи апеляційної скарги щодо
помилкового застосування судом строку
позовної давності три роки,
апеляційний суд приймає критично,
оскільки з тексту мотивувальної
частини рішення вбачається, що судом
встановлено (відповідно до п. 5.5. Умов)
збільшення сторонами строку позовної
давності до п'яти років.

Доводи апеляційної скарги що
закінчення строку дії договору не
звільняє від відповідальності за його
порушення, апеляційний суд приймає
критично, оскільки судом встановлено,
що строк для звернення до суду з
заявленими вимогами пропущено,
відповідачем заявлено про
застосування строку позовної давності
до вимог Банку, позивачем не заявлялось
клопотання про поновлення строку
позовної давності та відповідно до
ст.ст. 256, 257, 267 ч. 4 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Доводи апеляційної скарги щодо
постановлення судом ухвали про
залишення позову без розгляду на
підставі п. 8 ч. 1 ст. 207 ЦПК України,
апеляційний суд приймає критично,
оскільки пропущення позивачем строку
на звернення до суду не є підставою для
залишення його без розгляду.

Доводи апеляційної скарги щодо не
надання заяви відповідачем про
застосування строку позовної давності,
апеляційний суд приймає критично,
оскільки у матеріалах цивільної справи
на аркуші 52 міститься зазначена заява
щодо відмови у позові з підстав
пропущення позивачем строку позовної
давності.

Доводи апеляційної скарги відносно
неналежної правової оцінки наданим
сторонами доказам, не вмотивування
відмови у задоволенні позову апелянта,
є непереконливими та спростовуються
матеріалами справи, з яких вбачається,
що, ухвалюючи рішення, суд, відповідно
до вимог ст.212 ЦПК України, надав оцінку
належності, допустимості,
достовірності кожного доказу окремо,
їх достатності, взаємному зв'язку
доказів у їх сукупності, а також навів
мотиви, з яких він дійшов до висновку
відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують та не дають
підстав вважати, що судом першої
інстанції були допущені порушення норм
матеріального та процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314 ч.1
п.1, 315 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційного
банку „ПриватБанк" відхилити.

Рішення Харцизького міського суду
Донецької області від 06 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: