АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/3380/14
інстанції - Алфьорова Т.М.
Справа № 2/645/1979/13
Доповідач - Пилипчук Н.П.
Категорія - земельні
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

Головуючого-судді - Пилипчук Н.П.,

Суддів - Трішкової І.Ю.,

Кірсанової Л.І.,

при секретарі - Черепаха С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Фрунзенського районного
суду м. Харкова від 20 січня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, третя особа - Харківська міська
рада, про відновлення порушеного права
користування земельною ділянкою та
стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з
позовом про відновлення порушеного
права користування земельною ділянкою
та стягнення моральної шкоди,
посилаючись на те що на теперішній час
власниками земельних ділянок за
адресою АДРЕСА_1 є вона та її донька
ОСОБА_5; буд АДРЕСА_2 - ОСОБА_6 та ОСОБА_7
та АДРЕСА_3 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Згідно
рішень Московського райсуду м. Харкова
від 27.12.1968 р., від 25.12.1969 р. та від 05.10.1969 р.
та рішення Фрунзенського райсуду м.
Харкова від 30.11.2009 р. встановлені
розмірі земельних ділянок, а саме:
ділянки АДРЕСА_3 - 1050 кв. м., ділянки
АДРЕСА_1 - 846 кв. м. Рішенням Московського
райсуду м. Харкова від 25.12.1969 р. було
встановлено порядок користування
земельною ділянкою по фактичному
користуванню. Відповідачі, незважаючи
на те, що мають надлишки в розмірі 350 кв.
м. в жовтні 2011 р. зверталися до
Фрунзенського райсуду м. Харкова з
позовом про поновлення порушеного
права користування земельною ділянкою
і рішенням суду від 07.10.2011 р.
відповідачам передано 46 кв. м.
земельної ділянки АДРЕСА_1., але в
рішенні приховується фактична площа
земельної ділянки, не вказано про
добровільну передачу їм земельної
ділянки розміром 32 кв. м. Відповідачі
після зазначеного рішення суду
встановлюють огорожу на вказані
границі земельної ділянки і за
домовленістю з мешканнями, які
проживають у другій половині будинку №
28а, захоплюють частину земельної
ділянки АДРЕСА_1, знищуючи фруктові
дерева в саду, обливаючи їх кислотою і
потім спилюючи їх, тим самим завдають
значного матеріального збитку. Після
уточнення позовних вимог позивач
просить вилучити з незаконного
володіння ОСОБА_8 надлишки земельної
дільниці АДРЕСА_3 в розмірі 490 кв. м.
таким чином: довжина між ділянками
домоволодінь АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3
повинна становити 37,7 кв. м., ширина
ділянки по провулку Речицькому від
АДРЕСА_1 у бік АДРЕСА_3 повинна
становити 13 кв. м, з тильного боку
АДРЕСА_3 ширина ділянки повинна
складати 13 кв. м., нга відшкодування
моральної шкоди стягнути на її користь
25 000 грн.

Рішенням Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 20 січня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати вказане рішення суду,
посилаючись на невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи. Вказує, що судом не повно
з*ясовані обставини по справі.
Посилається на ті самі доводи, якими
обґрунтовувала позовні вимоги.

У відповідності до статті 303 ЦПК
України апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення сторін, що з'явилися,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
вважає за необхідне апеляційну скаргу
відповідача задовольнити частково з
наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з
того, що позивач не надала доказів того,
що відповідачі захопили частину
земельної ділянки АДРЕСА_1, клопотання
про призначення судової технічної
експертизи не заявляла, не довела що
незаконними діями відповідачів їй
завдано моральної шкоди.

Проте повністю погодитися з такими
висновками суду не можна.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції
вважав, що позов ОСОБА_2 поданий від її
імені, та в інтересах ОСОБА_5, однак
такого висновку суд першої інстанції
дійшов з порушенням норм
процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що
позов у справі заявлений ОСОБА_2 від
свого імені та саме вона є позивачем у
справі. ОСОБА_5 стороною у справі не
являється.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_2
зазначала, що є співвласником
житлового будинку у АДРЕСА_1,
відповідачі порушують її право
користування земельною ділянкою.

Однак матеріалами справи підтверджено,
що співвласником зазначеного
житлового будинку є не ОСОБА_2, а її
донька ОСОБА_5

ОСОБА_2 має довіреність від ОСОБА_5 на
представництво її інтересів в суді, в
тому числі з правом подання позову від
імені ОСОБА_5, однак такими
повноваженнями ОСОБА_2 не скористалася,
позов подала від свого імені,
посилаючись на порушення своїх прав.

В судовому засіданні суду апеляційної
інстанції ОСОБА_2 визнала, що
співвласницею житлового будинку у
АДРЕСА_1 не являється, в будинку не
зареєстрована, однак фактично проживає
там, тому вважала, що її право порушено.

Захист цивільних прав - це застосування
цивільно-правових засобів з метою
забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України
(ст. 4 ЦПК України).

Стаття ст. 15 ЦК України передбачає
право кожної особи на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист
свого інтересу, який не суперечить
загальним засадам цивільного
законодавства.

Відтак зазначена норма визначає
об'єктом захисту порушене, невизнане
або оспорене право чи цивільний
інтерес.

Порушення права пов'язано з
позбавленням його володільця
можливості здійснити (реалізувати)
своє право повністю або частково.

Таким чином, порушення, невизнання або
оспорювання суб'єктивного права є
підставою для звернення особи за
захистом свого права із застосуванням
відповідного способу захисту.

ОСОБА_2 звернулася з позовом про
відновлення порушеного права
користування земельною ділянкою, при
цьому, не навівши доказів, що свідчили б
про наявність у неї такого права,

Оскільки ОСОБА_2 не надала доказів того,
що відповідачами порушені, не
визнаються або оспорюються її права, у
задоволенні позову необхідно
відмовити з цих підстав, відповідно
змінивши рішення суду.

Суд першої інстанції дійшов
правильного висновку в частині відмови
у задоволенні вимог про відшкодування
моральної шкоди, оскільки спричинення
такої шкоди відповідачами не доведено.
Рішення суду в цій частині повністю
відповідає вимогам ст. 1167 ЦК України, а
також роз'ясненням, даним в п. 5
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.1995 р. № 4 "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди".

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 307 ЦПК
України суд апеляційної інстанції
вважає за необхідне змінити рішення
суду першої інстанції, підставою для
чого, згідно п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України є невідповідність висновків
суду обставинам справи, порушення норм
процесуального права, та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позову ОСОБА_2 із зазначених вище
підстав.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314 ЦПК України,
судова колегія судової палати у
цивільних справах, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 20 січня 2014 року змінити,
в частині відмови у задоволенні вимог
про поновлення порушеного права
скасувати, у задоволенні зазначених
вимог відмовити з інших підстав.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржено в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий -

Судді -