У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Закропивного О.В., Лесько
А.О.,

Червинської М.Є., Черненко
В.А.,

розглянувши у судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
публічного акціонерного товариства
«Полтаваобленерго», публічного
акціонерного товариства «Укртрансгаз»
про зобов'язання укласти договір
сервітуту за касаційними скаргами
публічного акціонерного товариства
«Укртрансгаз» та публічного
акціонерного товариства
«Полтаваобленерго» на рішення
апеляційного суду Полтавської області
від 10 грудня 2013 року, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, в якому просив
зобов'язати відповідачів укласти
договір сервітуту.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що
йому належить 7,5 га землі, розташованої
на території Гожулівської сільської
ради Полтавського району Полтавської
області, відповідно до державного акту
від 12 травня 1992 року на довічне
успадковуване володіння земельною
ділянкою для ведення селянського
(фермерського) господарства. Зазначав,
що відповідно до переліку обмежень
прав на земельну ділянку та наявні
земельні сервітути від 13 грудня
2012 року зареєстровано наступні
обмеження прав: охоронна зона навколо
(вздовж) об'єкту енергетичної системи
ЛЕП 110 кВт; охоронна зона навколо
(вздовж) об'єкту транспорту (газопровід
високого тиску). На його думку є всі
правові підстави для зобов'язання
відповідачів встановити сервітут на
користування належною йому земельною
ділянкою, оскільки відповідачі
фактично користуються спірною
земельною ділянкою.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Полтави від 17 жовтня 2013 року у
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Полтавської області від 10 грудня
2013 року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким позов задоволено.

Зобов'язано публічне акціонерне
товариство «Полтаваобленерго» укласти
з ОСОБА_3 договір постійного платного
земельного сервітуту щодо
користування частиною земельної
ділянки в межах зони навколо (вздовж)
об'єкту енергетичної системи ЛЕП 110 кВт,
що розташована на території
Гожулівської сільської ради
Полтавського району Полтавської
області на земельній ділянці площею 7,50
га, яка відповідно до державного акту
від 12 травня 1992 року надана у довічне
успадковуване володіння ОСОБА_3

Зобов'язано публічне акціонерне
товариство «Укртрансгаз» укласти з
ОСОБА_3 договір постійного платного
земельного сервітуту щодо
користування частиною земельної
ділянки в межах зони навколо (вздовж)
об'єкту газопроводу високого тиску, що
розташований на території
Гожулівської сільської ради
Полтавського району Полтавської
області на земельній ділянці площею 7,50
га, яка відповідно до державного акту
від 12 травня 1992 року надана у
довічне успадковуване володіння
ОСОБА_3

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційних скаргах публічне
акціонерне товариство
«Полтаваобленерго», публічне
акціонерне товариство «Укртрансгаз»,
посилаючись на неправильне
застосування апеляційним судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просять рішення
апеляційного суду скасувати, рішення
суду першої інстанції залишити в силі.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи касаційних скарг,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що скарги підлягають
задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позову, виходив із того, що
на час отримання позивачем у
користування земельної ділянки, 12
травня 1992 року, на ній вже було
встановлене відповідне обмеження
власника у вигляді охоронної зони
уздовж ЛЕП 110 кВт, а тому ОСОБА_3,
погодившись отримати у володіння
земельну ділянку в зоні проходження
газопроводу високого тиску,
зобов'язаний виконувати вимоги діючого
законодавства щодо особливостей
використання таких земель, визначених
Законом України «Про правовий режим
земель охоронних зон об'єктів
магістральних трубопроводів» від 17
лютого 2011 року № 3041-У1 та Постанови
Кабінету Міністрів України «Про
затвердження Правил охорони
магістральних трубопроводів» від 16
листопада 2002 року № 1747, а тому підстави
для укладення договору сервітуту між
позивачем та ПАТ «Укртрансгаз»
відсутні.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції та ухвалюючи
нове рішення про задоволення позову,
виходив із того, що наявність земель
охоронних зон на земельній ділянці, яка
належить позивачу, обмежує його у
здійсненні належного користування
землею, оскільки відповідачі мають
доступ до вказаних земель для
обслуговування електро- та газомереж
саме через земельну у ділянку позивача,
а тому останній має право укладення
саме з ним, як з землекористувачем,
договорів земельного сервітуту, що в
свою чергу є належним та допустимим
захистом його прав та інтересів щодо
забезпечення землекористування з
врахуванням існуючих обмежень.

Проте з таким висновком апеляційного
суду погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Рішення апеляційного суду вказаним
вимогам процесуального права не
відповідає.

Відповідно до ст. 100 ЗК України сервітут
може бути встановлений договором,
законом, заповітом або рішенням суду.
Сервітут може належати власникові
(володільцеві) сусідньої земельної
ділянки, а також іншій конкретно
визначеній особі (особистий сервітут).
Земельний сервітут може бути
встановлений договором між особою, яка
вимагає його встановлення, та
власником (володільцем) земельної
ділянки.

Згідно ст. 402 ЦК України сервітут може
бути встановлений договором, законом,
заповітом або рішенням суду. Земельний
сервітут може бути встановлений
договором між особою, яка вимагає його
встановлення, та власником
(володільцем) земельної ділянки. У разі
недосягнення домовленості про
встановлення сервітуту та про його
умови спір вирішується судом за
позовом особи, яка вимагає
встановлення сервітуту.

Пунктом 3 статті 3 та статтею 627 ЦК
України визначено принцип свободи
договору.

У даній справі позивач звернувся до
суду з позовом про зобов'язання укласти
договір сервітуту.

З урахування наведеного, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про відсутність підстав для
задоволення позову, оскільки право
вимоги ОСОБА_3 укласти земельний
сервітут з ПАТ «Полтаваобленерго» та
ПАТ «Укртрансгаз», як захист його
земельних прав, законом не
передбачений.

Апеляційний суд, ухвалюючи рішення про
часткове задоволення позову, у
порушення вимог ст. ст. 213-214, 315 ЦПК
України, скасовуючи рішення суду
першої інстанції, вищезазначених вимог
закону до уваги не взяв, належним чином
доводів сторін не перевірив, дав
невірну оцінку наданим доказам у їх
сукупності, та дійшов невірного
висновку про зобов'язання відповідачів
укласти з позивачем договори
постійного платного земельного
сервітуту.

Таким чином, апеляційний суд,
безпідставно скасувавши законне й
обґрунтоване рішення суду першої
інстанції, припустився помилки у
застосуванні матеріального та
процесуального закону.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України суд
касаційної інстанції, установивши, що
апеляційним судом скасовано судове
рішення, ухвалене згідно з законом,
скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

Ураховуючи викладене, рішення
апеляційного суду підлягає скасуванню
із залишенням рішення суду першої
інстанції в силі з підстав,
передбачених ст. 339 ЦПК України.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 336, ст. 339, п. 4 ч. 1 ст.
344 ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги публічного
акціонерного товариства «Укртрансгаз»
та публічного акціонерного товариства
«Полтаваобленерго» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Полтавської
області від 10 грудня 2013 року скасувати,
рішення Ленінського районного суду м.
Полтави від 17 жовтня 2013 року залишити в
силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:
Д.Д. Луспеник

Судді:
О.В. Закропивний

А.О. Лесько

М.Є. Червинська

В.А. Черненко