АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 534/4095/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/1506/14
Головуючий у 1-й інстанції Крикливий В.
Доповідач Дорош А. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого: Дорош А.І.

Суддів: Омельченко Л.М., Триголова
В.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

з участю

представника позивача ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві апеляційну
скаргу ОСОБА_2

на рішення Комсомольського міського
суду Полтавської області від 25 березня
2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_3 про стягнення штрафних
санкцій та інших матеріальних витрат,
що виникли внаслідок прострочення за
договором позики,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернувся
в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення
штрафних санкцій та інших матеріальних
витрат, що виникли внаслідок
прострочення за договором позики, в
якому після уточнення позовних вимог
просив стягнути з останньої 3% річних
від простроченої заборгованості за
користування коштами за період з 12.01.2012
р. до 27.12.2013 р., з урахуванням індексу
інфляції в розмірі 3180,03 грн., суму
«непередбачених витрат» у розмірі 42 803
грн. та понесені судові витрати по
сплаті судового збору всього у розмірі
686,70 грн. ( а.с.38). Свої позовні вимоги
мотивує тим, що 12.07.2011 р. на підставі
нотаріально посвідченого договору
позики ОСОБА_3 отримала від нього у
борг 56 000 грн. та взяла на себе
зобов'язання повернути їх до 12.01.2012 р.
Згаданий борг було повернути лише
30.12.2013 р., тому просить стягнути з
ОСОБА_3 3% річних від простроченої
заборгованості за вказаний період з
урахуванням індексу інфляції у сумі
3180,03 грн. Вимоги про стягнення
непередбачених витрат у розмірі 42803
грн. обгрунтовує тим, що з причин
невчасного виконання ОСОБА_3 боргових
зобов'язань, він не зміг виконати своїх
зобов'язань за кредитним договором,
укладеним 30.06.2006 р. між ним та АКІБ
«УкрСибБанк», на підставі якого ОСОБА_2
отримав кредит у розмірі 30 000 доларів
США.

Рішенням Комсомольського
міського суду Полтавської області від
25 березня 2014 року позов ОСОБА_2 -
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 3% річних за прострочення
виконання боргового зобов'язання в
розмірі 3300 грн. 16 коп., втрати від
знецінення грошових коштів в
результаті інфляції в розмірі 280 грн. та
судові витрати в розмірі 35 грн. 80 коп.

В іншій частині у задоволенні
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач
ОСОБА_2 просить рішення місцевого суду
скасувати та ухвалити нове по суті
позовних вимог, стягнути з відповідача
на його користь 3% річних за
прострочення виконання боргового
зобов'язання в розмірі 3300 грн. 16 коп.,
втрати від знецінення грошових коштів
в результаті інфляції в розмірі 280 грн.,
матеріальні витрати/збитки в наслідок
прострочення за договором позики у
розмірі 42803 грн. та судові витрати. Свої
доводи обгрунтовує тим, що судом першої
інстанції неповно з'ясовано обставини,
що мають істотне значення для справи,
та невірно застосовано норми
матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно ч.1 п.1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи
та встановлено судом першої
інстанції, що 12.07.2011 р. на підставі
нотаріально посвідченого договору
позики ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_2 у
борг 56 000 грн. ( а.с.10). Згідно даного
догоовру ОСОБА_3 взяла на себе
зобов'язання повернути запозичені
кошти до 12.01.2012 року ( п.1 договору). У
разі несвоєчасного повернення суми
позики, ОСОБА_3 зобов'язана сплатити
суму боргу з урахуванням індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3% річних від простроченої суми (
п.4 договору).

23.04.2012 р. приватним нотаріусом
здійснено виконавчий напис, відповідно
до якого з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
стягнута сума боргу за вказаним
договором позики у розмірі 56 000 грн. (а.с
9). Факт повернення боргу 27.12.2013 р.
підтверджується заявою позивача на
адресу державної виконавчої служби віж
30.12.2013 р. (а.с. 20).

Прострочення повернення боргу
складає 717 днів.

Задовольняючи позов в частині
стягнення 3% річних від простроченої
суми - 3300,16 грн. та розміру
встановленого інденксу інфляції за
весь час прострочення - 280 грн., місцевий
суд виходив з того, що згідно умов
договору позики відповідач взяла на
себе такі зобов»язання у разі
несвочасного повернення позики.

В цій частині ні позивач, ні
відповідач судове рішення не
оскаржили, з вказаними сумами
погодилися, хоча стягнута сума
виходить за межі позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні позову
в частині стягнення «непередбачених
витрат» у розмірі 42803 грн, місцевий суд
виходив з того, що вимоги позивача в
цій частині грунтуються на хибному
тлумаченні ст. 22 ЦК України, відповідач
ОСОБА_3 не є стороною кредитного
договору та не може нести зобов»язання
по поверненню отриманих позивачем у 2006
р. кредитних коштів, такого обов»язку
не передбачено і договором позики від
20.07.2012 р.

Як встановила колегія суддів, такий
висновок місцевого суду є вірним,
оскільки суд дійшов його після повного,
всебічного та об"єктивного з"ясування
фактичних обставин справи, прав та
обов"язків сторін в даних
правовідносинах, з правильним
застосуванням норм матеріального
права.

Доводи позивача про те, що у наслідок
прострочення договору позики сума 42 803
грн. є прямими збитками та
взаємопов»язана з невиконанням
боржником своїх зобов»язань, оскільки
позивач не зміг скористатися правом на
дострокове погашення кредиту між ним
та банком, внаслідок чого ним додатково
сплачені по вказаному кредиту грошові
кошти у розмірі 42 803 грн., не
заслуговують на увагу, оскільки
кредитний договір, на який посилається
позивач, був укладений між ним та
банком у 2006 році, позивач брав на себе
зобов»язання по виконанню його умов,
договір позики між ним та ОСОБА_3
укладений у 2011 р., тобто у позивача вже
існували кредитні зобов»язання перед
банком і він повинен був передбачати
наслідки не виконання його умов та
можливість укладення договору позики з
відповідачем, тому доводи
представника позивача в цій частині є
надуманими, а покладання
відповідальності на відповідача -
безпідставним. Також є безпідставним
посилання позивача на необхідність
застосування аналогії закону.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків суду
першої інстанції, тому апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду -
залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308
ч.1, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Комсомольського міського суду
Полтавської області від 25 березня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили.

С у д д
і: