АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

15 травня 2014 року Колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого -
Немировської О.В.

суддів - Ящук Т.І.,
Чобіток А.О.

при секретарі -
Лужецькій І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Відкритого
акціонерного товариства Національна
акціонерна страхова компанія «Оранта»,
третя особа: Національна комісія, що
здійснює державне регулювання у сфері
ринків фінансових послуг про виплату
середнього заробітку за час простою не
з вини працівника та стягнення
моральної шкоди, за апеляційною
скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на
рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 04 березня 2014 року,

встановила:

у січні 2014 року позивач звернулась до
суду з позовом про виплату середнього
заробітку за час простою не з вини
працівника та відшкодування моральної
шкоди, посилаючись на те, що наказом
тимчасового адміністратора ВАТ НАСК
«Оранта» від 19 грудня 2013 № 2324-К її було
відсторонено від роботи з 20 грудня 2013
року до 05 березня 2014 року без виплати
заробітної плати на час дії наказу та
зазначала, що відсторонено її від
посади незаконно, а накази тимчасової
адміністрації є такими, що не
відповідають вимогам законодавства.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 04 березня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
представник позивача подав апеляційну
скаргу, в якій просить рішення
скасувати та ухвалити нове, яким позов
задовольнити, посилаючись на порушення
норм матеріального та процесуального
права.

Заслухавши доповідь судді
Немировської О.В., пояснення осіб, які
з'явились в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом,
ОСОБА_1 посилалась на те, що 10 серпня 2010
року загальними зборами акціонерів ВАТ
НАСК «Оранта» прийнято рішення №4,
відповідно до якого її обрано до складу
правління товариства, наказом Голови
правління № 100-к від 01 березня 2010 року -
призначено виконувачем обов'язків
заступника Голови правління ВАТ НАСК
«Оранта», а наказом Голови правління
№556-к від 10 серпня 2010 року - переведено
на посаду заступника Голови правління
ВАТ НАСК «Оранта». 05 грудня 2013 року
Національною комісією, що здійснює
державне регулювання у сфері ринків
фінансових послуг прийнято
розпорядження №4431 «Про відсторонення
керівництва від управління фінансовою
установою та призначення тимчасової
адміністрації ВАТ НАСК «Оранта».
Наказом тимчасового адміністратора
товариства ОСОБА_3 від 19 грудня 2013 року
№2324-К позивача відсторонено від роботи
з 20 грудня 2013 року по 05 березня 2014 року
без виплати заробітної плати на час дії
наказу. Позивач зазначала, що її
відсторонено від посади без виплати
заробітної плати незаконно, а тому
просила стягнути на її користь
середній заробіток за час простою не з
вини працівника за період з 20 грудня по
05 березня 2014 року в розмірі 104 452 грн. 35
коп., а також завдану їй моральну шкоду
в розмірі 120 000 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 04 березня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позивача, як заступника Голови
правління, було відсторонено на
підставі розпорядження Національної
комісії, що здійснює державне
регулювання у сфері ринків фінансових
послуг «Про відсторонення керівництва
від управління фінансовою установою та
призначення тимчасової адміністрації
ВАТ НАСК «Оранта» № 4431 від 05 грудня 2013
року. Підставами відсторонення
Правління було систематичне порушення
законодавства ВАТ НАСК «Оранта» та
невиконання приписів Комісії і
покладених на нього функцій
керівництва, тобто відсторонення
відбулось з вини працівника, а тому
середній заробіток за час простою
стягненню не підлягає.

Такий висновок суду є законним та
обґрунтованим, відповідає
встановленим по справі обставинам.

Відповідно до ст. 46 КЗпП України
відсторонення працівників від роботи
власником або уповноваженим ним
органом допускається у разі: появи на
роботі в нетверезому стані, у стані
наркотичного або токсичного сп'яніння;
відмови або ухилення від обов'язкових
медичних оглядів, навчання,
інструктажу і перевірки знань з
охорони праці та протипожежної
охорони; в інших випадках, передбачених
законодавством.

Частиною 5 ст. 40 Закону України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
надано Національній комісії, що
здійснює державне регулювання у сфері
ринків фінансових послуг право
відстороняти керівництво від
управління фінансовою установою,
підстави для чого визначені п.1 ст. 46
даного закону, зокрема у разі
систематичних порушень фінансовою
установою законних вимог національної
комісії, що здійснює державне
регулювання у сфері ринків фінансових
послуг, а також якщо фінансова установа
протягом 30 робочих днів не виконує 10 і
більше відсотків своїх прострочених
зобов'язань, що і стало підставою
видання розпорядження № 4431 від 05
грудня 2013 року.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1
посилається на те, що наказ про її
відсторонення видано з перевищенням
повноважень посадової особи, в
розпорядженні про відсторонення
керівництва ВАТ НАСК «Оранта»
зазначений тільки тимчасово
виконуючий обов'язки Голови правління
Грищенко В.М. Такі доводи апелянта є
необґрунтованими та не можуть бути
підставою для скасування рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, у
розпорядженні № 4431 від 05 грудня 2013 року
зазначено, що відсторонено від
управління Правління ВАТ НАСК «Оранта»
під керівництвом Грищенка В.М., а
відповідно статуту ВАТ НАСК «Оранта»
Правлінням Компанії є її виконавчий
колегіальний орган, який складається з
Голови правління та заступників Голови
правління - членів правління. Таким
чином, відсутні підстави вважати, що
наказ про відсторонення ОСОБА_1 видано
з перевищенням повноважень, оскільки
наказ про її відсторонення видано на
виконання розпорядження.

Крім того, апелянт зазначає, що судом
помилково було встановлено, що
відсторонення від посади позивача
відбулось внаслідок неналежного
виконання нею своїх обов'язків. Вказані
обставини були предметом перевірки під
час розгляду справи судом першої
інстанції. Судом враховано, що
відсторонення відбулось через
неналежне виконання Правлінням
покладених на нього обов'язків, а отже -
з вини Правління, а також Доповідну
записку від 04 березня 2014 року на
виконання наказу № 46 «Про призначення
службового розслідування», в ході
якого було виявлено невідповідності
при підписанні окремих договорів
позивачем ОСОБА_1, як заступником
Голови правління.

За наявності зв'язку відсторонення з
винними діями працівників, оплата
середнього заробітку за час простою
оплаті не підлягає відповідно до ст. 113
КЗпП України.

Доводи апелянта про те, що судом не
було надано належної оцінки
матеріальному становищу позивача та
перенесеним нею моральним стражданням,
а також не прийнято до уваги оскарження
нею наказу про відсторонення від
роботи, не заслуговують на увагу,
оскільки відмовляючи в задоволенні
позовних вимог про стягнення моральної
шкоди, судом першої інстанції було
правильно застосовано положення ст. 237-1
КЗпП України та встановлено, що
розпорядження «Про відсторонення
керівництва» не скасовано.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

За таких обставин, судом першої
інстанції було повно та всебічно
встановлено обставини справи,
перевірено їх доказами, правильно
застосовано норми матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права, доводи, викладені в апеляційній
скарзі, висновків суду не спростовують,
а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_2 відхилити, а рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
04 березня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5578/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Леонтюк Л.К.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Немировська О.В.