УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №668/14842/13-ц

Пров. №2/668/31/14

17.06.2014 року Суворовський районний суд
міста Херсона у складі:

головуючого

Булах Є.М.,

при секретарі

Яворській Г.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Херсоні цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» в особі філії -
Херсонського обласного управління АТ
«Ощадбанк», третя особа: інспекція з
питань захисту прав споживачів у
Херсонській області про визнання
правочинів недійсними у зв'язку з
порушенням Закону України «Про захист
прав споживачів», -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду із вказаним
позовом, мотивуючи його тим, що
укладений між нею та відповідачем
договір відновлювальної кредитної
лінії №07Р-120 від 25.05.2007р., за яким
позивач отримала від відповідача
кредит на споживчі цілі в розмірі 35900,00
доларів США, є недійсним з огляду на
невідповідність його закону. Так,
позивач вказує на неправомірне
визначення суми кредиту в грошовій
одиниці долар США, що в результаті
суттєвої зміни обставин, зокрема,
покликаних світовою фінансовою кризою
2008 року, призвело до порушення
співвідношення майнових інтересів
сторін договору. Окрім цього, позивач
вважає договір таким, що містить
незбалансовані умови у бік погіршення
положення позичальника, оскільки
передбачає умову, за якою банк не дає
гарантій щодо незмінності розміру
визначеної договором на рівні 14% річних
процентної ставки за користування
кредитом (в наслідок чого відсоток за
кредитом коливався від 14 до 17%), а також
взагалі не передбачає умов про
відповідальність банку за порушення
передбачених договором зобов'язань.
Позивач також посилається на те, що
банк не повідомив її при укладенні
договору про загальну вартість
кредиту, а також про те, що даний кредит
очевидно не задовольнить її інтересів,
а вартість послуг (кредиту) може
істотно зрости в майбутньому, в
наслідок чого було порушено її право на
повну, достовірну та своєчасну
інформацію про кредит. Окрім цього,
позивач вказує на порушення банком
вимог закону, якими заборонено
правочини з використанням нечесної
підприємницької практики, з посиланням
на відмову банку приймати виконання
грошових зобов'язань позивача за
курсом долару США, який існував на
момент видачі кредиту, що, на думку
позивача, вказує на зацікавленість
банку не в отриманні грошового
задоволення своїх вимог, а в позбавлені
позивачки її квартири, яка передана
банку в іпотеку у забезпечення
вказаного кредитного договору за
іпотечним договором №07р-120-57.
Враховуючи наведені обставини, позивач
просила суд визнати недійсним договір
відновлювальної кредитної лінії №07Р-120
від 25.05.2007р.

В ході судового розгляду справи
позивач доповнила предмет позову, та в
останній редакції своєї заяви просила
також застосувати наслідки недійсного
правочину з застосуванням
двосторонньої реституції шляхом
повернення відповідачем позивачу
сплачених грошових коштів по договору,
відсотки, комісії, тощо, а позивач
повертає відповідачу отримані грошові
кошти на момент укладення договору;
також просила визнати недійсним
іпотечний договір як наслідок
недійсності договору кредиту, в
забезпечення якого було укладено
іпотеку.

В судовому засіданні представник
позивача доводи позову підтримала в
повному обсязі, просила позов
задовольнити.

Представник відповідача доводи позову
не визнав, просив відмовити у його
задоволенні, посилаючись на його
необґрунтованість, зазначив, зокрема,
про те, що договір відновлювальної
кредитної лінії від 25.05.2007р. було
укладено раніше за часом від набрання
чинності Постановою Національного
банку України №168 від 10.05.2007р., - 04.06.2007р.,
на яку посилається позивач в
обґрунтування того, що відповідач не
виконав свого обов'язку щодо
попередження позивача про валютні
ризики. Окрім цього, зазначив, що умова
кредитного договору про відсутність
гарантій з боку банку стосовно
незмінності розміру визначеної
договором на рівні 14% річних процентної
ставки, не має наслідком визнання
договору недійсним, оскільки зміна
відсоткової ставки за кредитним
договором і законом відбувається
шляхом укладення двосторонньої угоди;
також вказав про обізнаність позивача
з умовами кредитування та визнання їх
позивачем прийнятними для себе, про що
свідчить підпис позивача на кредитній
заявці.

Третя особа, Інспекція з питань захисту
прав споживачів у Херсонській області,
не забезпечила явку свого представника
у судовому засіданні, про день, час та
місце слухання справи повідомлена у
встановленому законом порядку,
звернулася до суду з письмовими
поясненнями, в яких просила справу
розглянути без їх участі.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши учасників цивільного
процесу, суд встановив, що 25.05.2007р. між
позивачем, ОСОБА_1, та відповідачем, ВАТ
«Державний ощадний банк України»,
правонаступником якого є ПАТ
«Державний ощадний банк України», було
укладено договір відновлювальної
кредитної лінії №07Р-120, за умовами
якого відповідач зобов'язався надавати
позивачу на умовах договору кредит в
сумі 35900,00 доларів США, а позивач
зобов'язується отримувати, належним
чином використовувати та повернути
кредит, сплатити проценти за
користування кредитом в розмірі 14%
річних, комісійні винагороди та інші
платежі в порядку, на умовах та в
строки, визначені цим договором (пункт
1.1. розд.1 договору).

Згідно п.1.2. розд.1 договору, кредит
надається на споживчі потреби,
окремими частинами (траншами) за
відновлювальною кредитною лінією, у
період до 24.05.2009р. На дату закінчення
вказаного періоду визначається сума
фактичної заборгованості за кредитом,
яка підлягає погашенню щомісячно
рівними частинами до 25 числа кожного
місяця, починаючи з червня 2009р.
Остаточним терміном повернення
кредиту є 24.12.2015р.

Як зазначено в листі НБУ від 07.12.2009 р. N
13-210/7871-22612, операції з надання банками
кредитів в іноземній валюті не
потребують індивідуальної ліцензії.

Верховним Судом України в листі від
07.10.2010р. роз'яснено, що у випадку
наявності у банку відповідної
генеральної ліцензії та письмового
дозволу Національного банку України,
здійснення кредитних операцій у валюті
не суперечить вимогам чинного
законодавства Україна.

Відповідно до листа Генерального
департаменту банківського нагляду N
41-204/1948-6044 від 08.10.2001р., ПАТ «Державний
ощадний банк України» отримав
генеральну ліцензію та письмовий
дозвіл Національного банку України на
здійснення банківських операцій з
валютними чинностями.

Аналогічні висновки містяться у
Постанові Пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012р. №5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин».

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин) (частина 3 статті 215 ЦК
України).

Відповідно до ст.203 ЦК України, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам (ч.1). Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності (ч.2).
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі (ч.3). Правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним
(ч.5 ст.203 ЦК України).

Таким чином, укладення договору
відновлювальної кредитної лінії №07Р-120
від 25.05.2007р. з наданням позивачу кредиту
в іноземній валюті не порушує закону, а
тому дана обставина не є підставою
недійсності даного договору.

Твердження позивача про суттєву зміну
обставин внаслідок світової
фінансової кризи 2008 року, що призвело
до порушення співвідношення майнових
інтересів сторін договору не є
підставою недійсності договору,
оскільки, згідно ст.652 ЦК України, може
бути підставою для зміни або
розірвання договору.

Порядок, строки, інші умови нарахування
процентів за користування кредитом, а
також їх розмір детально
регламентовано в п.п.1.5.1. п. 1.5. р.1
договору.

Згідно п.п.1.5.2. п. 1.5. р.1 договору, сторони
погоджуються з тим, що банк не дає
жодних гарантій щодо незмінності
розміру процентної ставки за
користування кредитом, а тому розмір
плати за користування кредитом по
цьому договору може бути змінений у
спосіб, визначений п.п.1.5.2.1.-1.5.2.3 п.п.1.5.2.
п. 1.5. р.1 договору, зокрема, шляхом
направлення банком при настанні
визначених цими умовами обставин
письмової пропозиції позичальнику
укласти додаткову угоду до договору та
двостороннім підписанням такої
додаткової угоди, у випадку відмови в
укладенні додаткової угоди або
залишення пропозиції банку без
розгляду протягом 15 календарних днів,
вважається, що банк вимагає
дострокового повернення кредиту, і
позичальник зобов'язаний повернути
кредит протягом 30 днів зі спливу
зазначеного п'ятнадцятиденного строку;
тобто, порядок зміни процентної ставки,
передбачений договором, відповідає
вимогам закону, а саме, статті 654 ЦК
України, тому в цій частині судом не
встановлено підстав недійсності
договору.

Згідно ст. 654 ЦК України, зміна або
розірвання договору вчиняється в такій
самій формі, що й договір, що змінюється
або розривається, якщо інше не
встановлено договором або законом чи
не випливає із звичаїв ділового
обороту.

Відсутність в договорі умов про
відповідальність банку за порушення
передбачених договором зобов'язань не
є підставою для визнання договору
недійсним в цілому, що витікає зі
змісту ч.5 ст.18 ЗУ «Про захист прав
споживачів». Відсутність умови про
відповідальність банку не свідчить про
істотний дисбаланс договірних прав та
обов'язків на шкоду споживача, оскільки
такий дисбаланс має бути наслідком
договору, в той час, як судом не було
встановлено доказів порушення банком
своїх зобов'язань. Суд також звертає
увагу на те, що відповідальність, яка
настає у випадку порушення будь-якою
стороною договору своїх зобов'язань,
передбачається, у тому числі, й законом
та повинна, перш за все, узгоджуватися з
ним.

Згідно ч.2 ст.18 ЗУ «Про захист прав
споживачів», умови договору є
несправедливими, якщо всупереч
принципу добросовісності його
наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача. Якщо положення договору
визнано несправедливим, включаючи ціну
договору, таке положення може бути
змінено або визнано недійсним (частина
5).

Неповідомлення позивачу при укладенні
договору інформації про загальну
вартість кредиту є порушенням права
позивача як споживача,
відповідальність за що передбачена ст.
23 ЗУ «Про захист прав споживачів»,
проте за законом не є наслідком
визнання договору недійсним.
Інформація про вартість кредиту є лише
одним з критеріїв визначення
привабливості та потрібності цього
продукту для споживача, в свою чергу,
потреба у цій інформації могла бути
задоволена шляхом звернення до банку у
передбаченому законом порядку. Суд
також враховує, що дана інформація не
повинна була містити відомості про
можливі валютні ризики та курсові
коливання, з огляду на ту обставину, що
Постанова Національного банку України
№168 від 10.05.2007р., якою передбачено такий
обов'язок, набула чинності через 10 днів
після реєстрації в Міністерстві
юстиції України, тобто, 04.06.2007р., а
кредитний договір було укладено
25.05.2007р.

Доводи позивача, що банк був
зобов'язаний повідомити її про те, що
даний кредит очевидно не задовольнить
її інтересів, а вартість послуг
(кредиту) може істотно зрости в
майбутньому, а також інші доводи
позовної заяви, зокрема, щодо
використання банком нечесної
підприємницької практики, відмови
банку в прийнятті виконання грошових
зобов'язань позивача в грошовій одинці
гривня за курсом, який існував на час
видачі кредиту, є необґрунтованими та
не можуть бути підставою для визнання
договору недійсним.

Таким чином, позов ОСОБА_1 в частині
визнання кредитного договору
недійсним є необґрунтованим та не
підлягає задоволенню, а тому не
підлягають задоволенню й вимоги про
застосування двосторонньої реституції
і визнання недійсним іпотечного
договору, як такі, що ґрунтуються на
доводах про недійсність кредитного
договору та витікають з цього.

Враховуючи вище викладене, керуючись
ст.ст.10,60,88,209,214,215,218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» в
особі філії - Херсонського обласного
управління АТ «Ощадбанк», третя особа:
інспекція з питань захисту прав
споживачів у Херсонській області -
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Херсонської області через
Суворовський районний суд м. Херсона.
Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення. Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

СуддяБулах Є. М.