Справа № 335/7336/13-ц 2/335/112/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2014 року
місто
Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд
м. Запоріжжя у складі головуючого судді
Гашук К.В., при секретарі Лєдовій А.С.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання
договору дарування недійсним. В ході
судового розгляду справи, до початку
розгляду судом справи по суті, позивач
змінив предмет та підставу позову та
просив стягнути з відповідача на її
користь грошові кошти, отримані за
продаж квартири, яка належала їй на
праві власності.

В обґрунтування позову зазначала, що
12.03.2011 року на підставі довіреності
реєстровий № 331, посвідченою приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_3, вона
уповноважила ОСОБА_2 на продаж належної
їй на праві приватної власності
квартири АДРЕСА_1. Наприкінці червня 2012
року ОСОБА_1 стало відомо, що ОСОБА_2
29.02.2012 року уклав договір
купівлі-продажу її квартири із ОСОБА_4,
який був посвідчений приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_5,
зареєстрований в реєстрі № 316.

Відповідно до п. 2.1. та п. 2.2. даного
договору продаж квартири відбувся за 127
430 грн. Розрахунок за цим договором
здійснений покупцем готівкою в день
нотаріального посвідчення цього
договору. Претензій щодо продажу
квартири представник не мав.

Посилаючись на те, що вона неодноразово
зверталася до відповідача з вимогою
віддати їй грошові кошти, отримані від
продажу квартири, але ОСОБА_2 зазначав,
що вказані кошти він витратив на
власні потреби, а тому віддасть їх
пізніше, на теперішній час відповідач
жодних дій по поверненню грошових
коштів не вчинив, ОСОБА_1 просила суд
стягнути з відповідача на її користь
грошові кошти в сумі 127 430 грн. та судові
витрати у вигляді судового збору в сумі
1227 грн. 43 коп., а всього 128 657 грн. 43 коп.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги та
просив їх задовольнити з підстав
викладених у позовній заяві.

Відповідач та його представник в
судовому засіданні заперечували проти
позовних вимог, посилаючись на те, що
грошові кошти в сумі 120 000 грн. ОСОБА_2
повернув ОСОБА_1 влітку 2012 року, коли
вона приїжджала до м. Запоріжжя.
Розписки про отримання коштів позивач
не давала, а відповідач не вимагав,
оскільки вони тривалий час були у
дружніх відносинах, а тому в цьому він
не бачив ніякого сенсу. Крім того,
посилалися на те, що видано позивачем
довіреність взагалі не містить
обов'язку відповідача передати
отримані за договором грошові кошти
ОСОБА_1

Вислухавши осіб, які приймали участь у
справі, дослідивши матеріали справи,
суд приходить до висновку, що позов
підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що 12.03.2011 року,
ОСОБА_1 на виконання укладеного усно з
представником договору-доручення, на
підставі нотаріально посвідченої
довіреності довірила ОСОБА_2 продати
належну їй на праві приватної
власності квартиру, розташовану за
адресою: АДРЕСА_1, за ціну та на умовах
за його розсудом.

Для чого відповідачу надано право,
зокрема, укладати від її імені
попередні договору (в разі потреби їх
оформлення) та договір купівлі-продажу
вищезазначеного нерухомого майна,
визначати умови договору на свій
розсуд, одержувати належні їй від
продажу гроші. Довіреність видана
строком на п'ять років без права
передоручення.

29.02.2012 року ОСОБА_2, діючи від імені
ОСОБА_1 на підставі довіреності,
посвідченої приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_3 12.03.2011 року за реєстровим
№ 120, уклав із ОСОБА_4 договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.
Вказаний договір було посвідчено
приватним нотаріусом Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
зареєстрований за реєстровим № 316.

Відповідно до ст. 1000 ЦК України за
договором доручення одна сторона
(повірений) зобов'язується вчинити від
імені та за рахунок другої сторони
(довірителя) певні юридичні дії.

Згідно зі ст. 1003 ЦК України, у договорі
доручення або у виданій на підставі
договору довіреності мають бути чітко
визначені юридичні дії, які належать
вчинити повіреному. Дії, які належить
вчинити повіреному, мають бути
правомірними, конкретними та
здійсненими.

Відповідно до ст. 1006 ЦК України
повірений зобов'язаний: повідомляти
довірителеві на його вимогу всі
відомості про хід виконання його
доручення; після виконання доручення
або в разі припинення договору
доручення до його виконання негайно
повернути довірителеві довіреність,
строк якої не закінчився, і надати звіт
про виконання доручення та виправдні
документи, якщо це вимагається за
умовами договору та характером
доручення; негайно передати
довірителеві все одержане у зв'язку з
виконанням доручення.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить
до висновку, що між сторонами виник
спір про повернення коштів, який
базується виключно на правовідносинах,
що випливають з договору між
довірителем (позивачем) і повіреним
(відповідачем).

Згідно п. 2.1., п. 2.2. договору
купівлі-продажу від 29.02.2011 року продаж
квартири відбувся за 127 430 грн.
Розрахунок за цим договором здійснений
покупцем готівкою в день нотаріального
посвідчення цього договору. Претензій
щодо продажу квартири представник
продавця не мав.

Звертаючись до суду з позовом про
стягнення грошових коштів за продаж
квартири, яка належала позивачу на
праві приватної власності ОСОБА_1
посилалась на те, що отримані за
договором купівлі-продажу квартири її
представник - ОСОБА_2 їй не повертав.

Заперечуючи проти позовних вимог,
ОСОБА_2 посилався на те, що він віддав
ОСОБА_1 у червні - липні 2012 року, коли
вона приїхала до м. Запоріжжя, грошові
кошти за продаж квартири в сумі 120 00 грн.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України визначено,
що обставини справи, які за законом
мають бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України
відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

Частинами 1, 4 ст. 545 ЦК України
встановлено, що, прийнявши виконання
зобов'язання, кредитор повинен на
вимогу боржника видати йому розписку
про одержання виконання частково або в
повному обсязі. У разі відмови
кредитора повернути борговий документ
або видати розписку боржник має право
затримати виконання зобов'язання. У
цьому разі настає прострочення
кредитора.

На підтвердження своїх доводів щодо
повернення грошових коштів, отриманих
від продажу квартири, позивач просив
суд допитати у якості свідка ОСОБА_6, з
яким він начебто приїжджав до станції
Запоріжжя - 1 та в його присутності
передав позивачу грошові кошти.

Проте, по-перше, суд вважає, що
показання свідка в силу вищенаведених
статей чинного законодавства не можна
визнати належним доказом на
підтвердження передачі грошових
коштів, тобто виконання зобов'язань, а
по-друге, показання допитаного свідка
суперечили показанням самого
відповідача щодо обставин, за яких
відбувалося передання грошових коштів
в сумі 120 000 грн.

Інших належних доказів на
підтвердження факту передачі грошових
коштів, отриманих від продажу квартири
ОСОБА_1, ОСОБА_2 суду не надав.

Крім того, при вирішенні вказаної
справи, суд також враховує те, що на
судовому засіданні, яке відбувалося
26.11.2013 року, відповідач ОСОБА_2 визнав
той факт, що грошові кошти отримані від
продажу квартири він ОСОБА_1 не
віддавав, оскільки витратив їх на
власні потреби, а на даний час він таких
коштів не має, а тому не має можливості
повернути грошові кошти, отримані за
договором купівлі-продажу.

Враховуючи які саме зобов'язання несе
повірений за договором доручення (ст.
1000 ЦК України), оцінюючи суть та істотні
умови цього договору, урахувавши при
цьому, що відповідачем жодних належних
доказів у підтвердження того, що
грошові кошти були ним передані
позивачу не надано, суд приходить до
висновку про задоволення позовних
вимог в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з
відповідача підлягають стягненню і
судові витрати у вигляді судового
збору, сплачені позивачем при поданні
позовної заяви і про стягнення яких
заявлено у позові, в розмірі 1 227 грн. 43
коп.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 59, 60, 88, 209, 212, 214, 215
ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстрований за
адресою: АДРЕСА_5, проживає за адресою:
ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНН НОМЕР_1) на користь
ОСОБА_1 (зареєстрована за адресо:
Російська Федерація, АДРЕСА_4, ІНН
НОМЕР_2) грошові кошти в сумі 127 430 (сто
двадцять сім тисяч чотириста тридцять)
гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстрований за
адресою: АДРЕСА_5, проживає за адресою:
ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНН НОМЕР_1) на користь
ОСОБА_1 (зареєстрована за адресо:
Російська Федерація, АДРЕСА_4, ІНН
НОМЕР_2) сплачений позивачем судовий
збір в сумі 1 227 (одна тисяча двісті
двадцять сім) грн. 43 коп.

Рішення може бути оскаржено шляхом
подання апеляційної скарги до
апеляційного суду Запорізької області
через Орджонікідзевський районний суд
м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя:

К.В. Гашук