АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№22-ц/791/1247/2014
Головуючий в І інстанції Черниш О.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р Ї Н И

2014 року квітня місяця 30 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі:

Головуючого:Прокопчук
Л.П.Суддів:Полікарпової О.М., Базіль
Л.В.При секретарі:Мироненко І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Херсон цивільну справу
за апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Перший
Український Міжнародний Банк» на
рішення Комсомольського районного
суду м.Херсона від 12 лютого 2014 року у
справі за позовом публічного
акціонерного товариства «Перший
Український Міжнародний Банк» до
ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року позивач - публічне
акціонерне товариство «Перший
Український Міжнародний Банк» (далі
ПАТ «ПУМБ») звернувся до суду з
зазначеним позовом, посилаючись на те,
що 27 листопада 2007 року між закритим
акціонерним товариством «Перший
Український Міжнародний Банк»,
правонаступником якого є позивач, і
ОСОБА_8 укладено кредитний договір,
відповідно до умов якого банк надав
позичальнику кредит у розмірі 34000
доларів США, а ОСОБА_8 зобов'язалася
використати кредит за цільовим
призначенням, сплатити проценти за
користування кредитом та повернути
його частинами, в порядку та в строки,
визначені договором.

Свої зобов'язання позичальник належним
чином не виконує і тому станом на 10.12.2013
року утворилася заборгованість на
загальну суму 51213,68 доларів США.

В забезпечення виконання умов
кредитного договору між банком і
ОСОБА_6 був укладений 27 листопада 2007
року договір поруки, згідно з яким
поручитель відповідає перед позивачем
за виконання зобов'язань позичальника
в повному обсязі, включаючи сплату
основного боргу, процентів, комісій,
неустойки.

Оскільки позичальник не виконував
належним чином свої зобов'язання банк
24.10.2013 року направив поручителю вимогу
про виконання ним зобов'язання ОСОБА_8,
проте заборгованість за кредитним
договором залишається непогашеною.

Посилаючись на ст.ст.553, 554, 526, 611, 1054 ЦК,
позивач просив стягнути з ОСОБА_6 на
користь банку заборгованість за
кредитним договором та судові витрати.

Рішенням Комсомольського районного
суду м.Херсона від 12 лютого 2014 року у
задоволенні позову публічного
акціонерного товариства «Перший
Український Міжнародний Банк»
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду банк
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального права, просив його
скасувати і ухвалити нове, яким позовні
вимоги ПАТ «ПУМБ» задовольнити в
повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції представник ПАТ «Перший
Український Міжнародний Банк»
апеляційну скаргу підтримав з
підстав,викладених у ній, просив
рішення суду першої інстанції
скасувати і ухвалити нове.

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги колегія суддів вважає, що скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи банку у задоволенні його
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що ним пропущено строк
пред'явлення вимоги до поручителя про
виконання зобов'язань за кредитним
договором.

Проте, з таким висновком колегія суддів
не може погодитися, виходячи з
наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що 27
листопада 2007 року між закритим
акціонерний товариством «Перший
Український Міжнародний Банк»,
правонаступником якого є позивач, і
ОСОБА_8 укладено кредитний договір, за
умовами якого банк зобов'язався надати
позичальнику кредит у розмірі 34000
доларів США на умовах цього договору, а
позичальник зобов'язалася використати
його за цільовим призначенням, а саме
на придбання квартири АДРЕСА_1,
сплатити проценти за користування
кредитом та повернути кредит банку в
порядку та на умовах, визначених цим
договором.

В забезпечення виконання умов
кредитного договору, 27 листопада 2007
року між банком і ОСОБА_6 був укладений
договір поруки, за яким поручитель
поручився перед кредитором за
виконання боржником зобов'язань, що
виникають з кредитного договору.

Однак, взятих на себе зобов'язань
ОСОБА_8 не виконувала і станом на 10
грудня 2013 року утворилася
заборгованість у загальному розмірі
51213,68 доларів США, з яких заборгованість
за основною сумою кредиту в розмірі
33050,11 доларів США та заборгованість за
процентами за користування кредитом у
розмірі 18163,57 доларів США.

Відповідно до ч.2 ст.554 ЦК та пункту 1.2
договору поруки від 27 листопада 2008 року
поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що й
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки, комісій.

Пунктом 1.3. договору поруки
передбачено, що у разі порушення
боржником зобов'язання, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, що
означає право кредитора вимагати
виконання зобов'язання в повному
обсязі як від боржника і поручителя
разом, так і від кожного з них окремо.

Банком заявлено позов до поручителя
ОСОБА_6 11 січня 2014 року.

Із матеріалів справи вбачається, що 21
жовтня 2013 року на адресу відповідача,
зазначену в договорі, банком
направлена вимога про дострокове
повернення кредиту та процентів
рекомендованим листом (а.с.66-68 об).

Фактично відповідач цю вимогу не
отримав, однак за умовами договору
вважається, що повідомлення направлено
належним чином, т.я за приписами пункту
7.3 договору поруки всі повідомлення,
які надсилаються сторонами одна одній
в рамках цього договору, повинні бути
вчиненні в письмовій формі і будуть
вважатися поданими належним чином,
якщо вони надіслані особисто за
адресою сторін, вказаними в цьому
договорі.

Згідно з додатком №1 до кредитного
договору затверджено графік
повернення кредиту та сплати процентів
за користування кредитом, відповідно
до якого встановлено щомісячний
розрахунковий період, визначено дату
повернення частинами кредиту та сплати
відсотків, а також розмір частини
кредиту та суму процентів, що підлягає
сплаті у відповідну дату та загальну
суму до сплати (а.с.57-60).

У ч.1 ст.530 ЦК України зазначено, що якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.256 ЦК позовна давність
- це строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг позовної
давності починаються з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК).

За зобов'язаннями з визначеним строком
виконання згідно з ч.5 ст.261 ЦК перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання.

Саме несплата позичальником у
визначену договором дату щомісячних
платежів свідчить про порушення прав
банку, відтак початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Пунктом 31 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року №5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
роз'яснено, що при застосуванні
положення пункту 7 частини 11 ст.11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
яким кредитодавцю забороняється
вимагати повернення споживного
кредиту, строк давності якого минув,
суди мають виходити з того, що у
системному зв'язку з частиною 11 ст.11
зазначеного Закону ця вимога
стосується позасудового порядку
повернення споживчого кредиту і
спрямована на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не
передбачає заборони пред'явлення
окремих вимог у зв'язку з пропущенням
строку позовної давності, при
вирішенні таких спорів, суди повинні
враховувати положення ЦК про позовну
давність.

Отже при вирішенні спору в судовому
порядку застосуванню підлягає ст.267 ЦК
України, а відтак позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові. Якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної
давності, порушене право підлягає
захисту.

Заява про застосування позовної
давності ОСОБА_6 подана не була т.я.
розгляд справи проведено у заочному
порядку, за відсутності відповідача,
тому у суду першої інстанції не було
законних підстав для відмови у
задоволенні позову банку у зв'язку зі
спливом строку позовної давності.

З огляду на вищезазначене колегія
суддів вважає, що постановлене судом
рішення підлягає скасуванню з
ухваленням нового про задоволення
позову.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309 ЦПК, в силу
ст.ст.256, 261, 267, 530, 554 ЦК України, колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Перший
Український Міжнародний Банк»
задовольнити.

Рішення Комсомольського районного
суду м.Херсона від 12 лютого 2014 року
скасувати і ухвалити нове.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь
публічного акціонерного товариства
«Перший Український Міжнародний Банк»
заборгованість за кредитним договором
у загальному розмірі 51213,58 доларів США,
з яких: заборгованість за основною
сумою кредиту у сумі 33050,11 доларів США,
заборгованість за процентами за
користування кредитом у сумі 18163,57
доларів США.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь
публічного акціонерного товариства
«Перший Український Міжнародний Банк»
витрати по сплаті судового збору у
розмірі 5268 грн.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і з цього ж часу може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий: підпис

Судді: два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя:
Л.П.Прокопчук