УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

Головуючого Макарчука М.А., суддів:
Леванчука А.О., Нагорняка В.А.,Маляренка
А.В., Писаної Т.О.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Житлобуд-плюс» до
ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа на стороні
відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог - приватний нотаріус
Полтавського міського нотаріального
округу ОСОБА_8, про визнання недійсним
договорів позики та іпотеки, за
касаційною скаргою товариства з
обмеженою відповідальністю
«Житлобуд-плюс» на рішення
апеляційного суду Вінницької області
від 22 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2011 року ТОВ «Житлобуд-плюс»
звернулося до суду з указаним позовом,
мотивуючи свої вимоги тим, що 06 травня
2009 року між ТОВ «Житлобуд-плюс» в особі
представника за довіреністю - ОСОБА_6
та ОСОБА_7 був укладений договір позики,
відповідно до умов якого останній
передав у власність позивача грошові
кошти у розмірі 3 622 500 грн, що на час
укладення договору еквівалентно 450 000
дол. США, строком до 17 червня 2009
року. На забезпечення виконання умов
договору позики 06 травня 2009
року був укладений договір іпотеки,
предметом якого є належні ТОВ
«Житлобуд-плюс» квартири, розташовані
в будинку АДРЕСА_1. 23 червня 2009
року внесено зміни до вказаних
договорів, а саме продовжено строк
виконання зобов'язання за договором
позики та змінено умови іпотечного
зобов'язання стосовно порядку
звернення стягнення на предмет
іпотеки. Позивач вважає, що укладені 06
травня 2009 року договори позики та
іпотеки є такими, що вчинені за
зловмисною домовленістю відповідачів
та спрямовані на заволодіння чужим
майном шляхом обману, оскільки ОСОБА_6,
укладаючи дані договори не виражав
волю позивача, не забезпечив та не
прослідкував зарахування вказаних
коштів на рахунок чи в касу позивача.

Рішенням Ладижинського міського суду
Вінницької області від 05
вересня 2011 року позов задоволено.
Визнано недійсним договір позики,
укладений 06 травня 2009 року між ТОВ
«Житлобуд-плюс» в особі представника
за довіреністю ОСОБА_6 та ОСОБА_7
Визнано недійсним договір іпотеки,
укладений 06 травня 2009 року між
ТОВ «Житлобуд-плюс» в особі
представника за довіреністю ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 Зобов'язано приватного
нотаріуса Полтавського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 виключити
з Державного реєстру іпотек обтяження,
зареєстроване 06 травня 2009 року
відносно квартир у будинку
АДРЕСА_1: трьохкімнатна квартира
НОМЕР_1, реєстраційний номер 26222754;
трьохкімнатна квартира НОМЕР_2,
реєстраційний номер 26222803;
трьохкімнатна квартира НОМЕР_3,
реєстраційний номер 26223271;
трьохкімнатна квартира НОМЕР_4,
реєстраційний номер 26223464;
трьохкімнатна квартира НОМЕР_5,
реєстраційний номер 26274862;
трьохкімнатна квартира НОМЕР_6,
реєстраційний номер 26224132;
трьохкімнатна квартира НОМЕР_7,
реєстраційний номер 26225572;
трьохкімнатна квартира НОМЕР_8,
реєстраційний номер 26226633;
трьохкімнатна квартира НОМЕР_9,
реєстраційний номер 26226701;
трьохкімнатна квартира НОМЕР_10,
реєстраційний номер 26229311;
трьохкімнатна квартира НОМЕР_11,
реєстраційний номер 26229648;
трьохкімнатна квартира НОМЕР_12,
реєстраційний номер 26212700;
трьохкімнатна квартира НОМЕР_13,
реєстраційний номер 26213050;
трьохкімнатна квартира НОМЕР_14,
реєстраційний номер 26213377;
трьохкімнатна квартира НОМЕР_15,
реєстраційний номер 26219013;
трьохкімнатна квартира НОМЕР_16,
реєстраційний номер 26221585;
трьохкімнатна квартира НОМЕР_17,
реєстраційний номер 26224022;
трьохкімнатна квартира НОМЕР_18,
реєстраційний номер 26226151. Вирішено
питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Вінницької
області від 22 лютого 2013 року рішення
суду першої інстанції скасовано та
ухвалено нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від НОМЕР_2 червня 2013 року рішення
апеляційного суду від 22 лютого
2013 року скасовано, а справа направлена
на новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Рішенням апеляційного суду Вінницької
області від 22 листопада 2013 року
рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким в задоволенні позову відмовлено.
Вирішено питання розподілу судових
витрат.

У касаційній скарзі директор ТОВ
«Житлобуд-плюс», посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить рішення
апеляційного суду скасувати і залишити
в силі рішення суду першої інстанції.

У поданих до суду запереченнях на
касаційну скаргу ОСОБА_7 зазначає, що
оскаржуване судове рішення є законними
та обґрунтованими в процесі розгляду
справи апеляційним судом не порушені
норми ні матеріального, ні
процесуального права, а тому це судове
рішення необхідно залишити без змін, а
касаційну скаргу відхилити.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судами першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що скарга
підлягає відхиленню на таких
підставах.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що визнання
представником відповідача позову є
безумовним, не суперечить закону й не
порушує права, свободи чи інтереси
інших осіб.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про відмову в задоволенні позову,
апеляційний суд виходив із того, що
ОСОБА_7 були передані кошти ТОВ
«Житлобуд-плюс», від імені якого діяв
повноважний представник ОСОБА_6, та
який мав право на отримання належних
товариству коштів, що прямо
передбачено у довіреності від 05 травня
2009 року.

Відповідно до вимог ст. 174 ЦПК України
позивач може відмовитися від позову, а
відповідач - визнати позов протягом
усього часу судового розгляду,
зробивши усну заяву. Якщо відмову
позивача від позову, визнання позову
відповідачем викладено в адресованих
суду письмових заявах, ці заяви
приєднуються до справи. До ухвалення
судового рішення у зв'язку з відмовою
позивача від позову або визнанням
позову відповідачем суд роз'яснює
сторонам наслідки відповідних
процесуальних дій, перевіряє, чи не
обмежений представник сторони, який
висловив намір вчинити ці дії, у
повноваженнях на їх вчинення.

Апеляційний суд дійшов вірного
висновку, що з аналізу положень
частин 1, 2 і 4 ст. 174 ЦПК України слідує,
що під час розгляду питання щодо
визнання позову присутність
відповідача у судовому засіданні є
обов'язкова, позаяк суд повинен
впевнитися у дійсних намірах
відповідача (безумовність відмови від
позову) з метою недопущення порушення
прав та інтересів як самого
відповідача, так і інших осіб.

Судом апеляційної інстанції
встановлено факт порушення місцевим
судом вимоги ст. 74 та 158 ЦПК України,
зокрема ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не були
повідомлені і не знали про час та місце
розгляду цієї справи та не надсилали до
суду письмових заяв про визнання
позову.

Крім того, апеляційним судом
встановлено, що 06 квітня 2009 року
загальними зборами засновників ТОВ
«Житлобуд-плюс» (протокол №5) вирішено
надати одному із засновників цього
підприємства - ОСОБА_6 довіреність на
представлення інтересів ТОВ
«Житлобуд-плюс», а також підписувати
договори цивільно-правового характеру.

30 квітня 2009 року відбулися чергові
збори засновників ТОВ
«Житлобуд-плюс», на порядку денному
яких обговорювалось питання отримання
від ОСОБА_7 позики у розмірі 450 000 дол.
США, що еквівалентно 3 465 000 грн, та в
забезпечення виконання зобов'язань за
договором займу передачі в іпотеку
вісімнадцяти квартир, належних
ТОВ «Житлобуд-плюс».

Рішенням зборів засновників від 30
квітня 2009 року (протокол № 6) вирішено
оформити усі документи згідно
законодавства для передачі в іпотеку
квартир №НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3,
НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7, НОМЕР_9,
НОМЕР_10, НОМЕР_11, НОМЕР_12, НОМЕР_13,
НОМЕР_14, НОМЕР_15, НОМЕР_16, НОМЕР_17,
НОМЕР_18, розташованих у будинку
АДРЕСА_1, що належать ТОВ
«Житлобуд-плюс» на підставі свідоцтв
на право власності на нерухоме майно,
та делеговано ОСОБА_6 для представлення
інтересів товариства, а також
підписання договорів
цивільно-правового характеру.

06 травня 2009 року між ТОВ
«Житлобуд-плюс» в особі представника
за довіреністю - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 був
укладений договір позики, відповідно
до умов якого останній передав у
власність позивача грошові кошти у
розмірі 3 622 500 грн, що на час укладення
договору еквівалентно 450 000 дол. США,
строком до 17 червня 2009 року.

На забезпечення виконання умов
договору позики 06 травня 2009 року між
ТОВ «Житлобуд-плюс» в особі
представника за довіреністю
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 був укладений договір
іпотеки, предметом якого є належні
товариству квартири, розташовані в
будинку АДРЕСА_1

23 червня 2009 року між ТОВ
«Житлобуд-плюс» в особі представника
за довіреністю - ОСОБА_6 та ОСОБА_7
укладений договір про внесення змін і
доповнень до вказаних договорів,
відповідно до якого продовжено строк
виконання позикового зобов'язання та
змінено умови іпотечного зобов'язання
стосовно порядку звернення стягнення
на предмет іпотеки.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов`язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 1047 ЦК України договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян.

На підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Факт отримання грошей ОСОБА_6, як
повноважним представником ТОВ
«Житлобуд-плюс», від ОСОБА_7 за
договором позики від 06 травня 2009 року
підтверджено самим договором, у п. 2
якого зазначено про передачу коштів
позичальнику до підписання договору.

Відповідно до правової позиції,
висловленої у постанові Верховного
Суду України від 18 вересня 2013 року у
справі № 6-63цс13, письмова форма
договору позики внаслідок його
реального характеру є доказом не лише
факту укладення договору, але й факту
передачі грошової суми позичальнику.

Встановивши, що рішення про
необхідність отримання позики для
підприємства у розмірі, який
зазначений у договорі позики, і надання
повноважень на укладення договорів
позики та іпотеки приймалось
колегіальним органом загальними
зборами товариства, який є вищим
органом цього підприємства,
апеляційний суд вірно виходив із того,
що дії ОСОБА_6 були попередньо
погоджені та вчинені останнім у точній
відповідності до наданих йому завдань
та повноважень, що виключає факт
зловмисної домовленості між
представником та іншою стороною
договору.

Крім того, суд апеляційної інстанції,
відповідно до вимог ч. 4 ст. 338 ЦПК
України, врахував висновки і мотиви
касаційного суду, з яких скасоване
рішення апеляційного суду від 22 лютого
2013 року, при новому розгляді справи.

Під час розгляду справи апеляційним
судом дотримані вимоги цивільного
процесуального закону, всебічно, повно
й об'єктивно з'ясовані обставини справи
та надана їм належна оцінка.

Наведені у касаційній скарзі доводи
висновків суду не спростовують.

На підставі вказаного колегія суддів
приходить до висновку, що оскаржуване
рішення апеляційного суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а тому його слід
залишити без змін, а касаційну скаргу
відхилити.

Керуючись статтями 336, 337, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Житлобуд-плюс» відхилити.

Рішення апеляційного суду Вінницької
області від 22 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. МакарчукСудді:
А.О. Леванчук А.В. Маляренко В.А.
Нагорняк Т.О. Писана