Справа № 196/852/13-ц
№ провадження 2/196/39/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2014 року Царичанський районний
суд Дніпропетровської області в
складі:

головуючої: судді - Гудим О.М.

при секретарі - Шевченко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт Царичанка цивільну
справу за позовом Публічного
Акціонерного Товариства
„Брокбізнесбанк" в особі
Дніпропетровського ГРВ до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором,

В С Т А Н О В
И В:

ПАТ „Брокбізнесбанк" в особі
Дніпропетровського ГРВ звернулося із
позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором.

На обґрунтування своїх позовних
вимог посилаються на те, що 30 липня 2008
року між позивачем та ОСОБА_1 укладено
кредитний договір №515/508Ц, згідно якого
позивач зобов'язався надати
відповідачу споживчий кредит в сумі
14603,06 грн. строком на 24 місяці до 29.07.2010
року з виплатою 28% річних за
користування кредитом.

Для забезпечення виконання
зобов'язань ОСОБА_1 за кредитним
договором № 515/508Ц від 30.07.2008 року між
банком та ОСОБА_2 був укладений договір
поруки №515/710Ц від 19.02.2010 року, згідно з
яким поручитель зобов'язався
відповідати перед банком за своєчасне
і повне виконання ОСОБА_1 своїх
зобов'язань за кредитним договором в
повному обсязі.

Факт отримання кредитної суми з
каси банка підтверджується заявами на
видачу готівки № та № від
30.07.2008 року.

Свої зобов'язання за кредитним
договором боржник виконував з
порушенням. Щомісячні платежі,
передбачені згідно з графіком
погашення, сплачував несвоєчасно та не
в повному обсязі.

За умовами п.4.2.2 кредитного
договору, позичальник зобов'язується
здійснювати своєчасне повернення
кредиту, сплачувати нараховані
проценти, використовувати кредит за
цільовим призначенням та виконувати
всі свої зобов'язання у повному обсязі
у строки, передбачені вищезазначеним
договором. Пунктом 7.1
кредитного договору передбачено, що за
несвоєчасну виплату кредиту і
відсотків позичальник зобов'язаний
виплачувати банку пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла в період прострочення.

Боржники ухиляються від
добровільного повернення боргу за
кредитним договором, порушуючи його
умови. В зв'язку з цим банк прийняв
рішення про дострокове розірвання
договору та примусове стягнення боргу.
Станом на 24.05.2013 року
заборгованість по кредитному договору
№515/508Ц від 30.07.2008 року складає всього
39718,71 грн., яка складається з:

- 13804,62 грн. - по кредиту;

- 14214,33 грн. - по відсотках;

- 11699,76 грн. - пеня по кредиту і відсотках.

Згідно ст. ст. 526, 625 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином і в терміни, установлені
договором.

Позивач прохає розірвати
кредитний договір та стягнути на його
користь з відповідачів, як солідарних
боржників, заборгованість за кредитним
договором в розмірі 39718 грн. 71 коп., а
також судовий збір в сумі 397 грн. 19 коп.

У судове засідання представник
позивача не з'явився. До суду надійшла
заява з проханням розглядати дану
справу за відсутності їх представника.

Відповідач ОСОБА_1 в судове
засідання не з'явився. Відповідно до
копії актового запису про смерть №18
від 31.03.2008 року ОСОБА_1 - помер 29 березня
2008 року.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому
засіданні позовні вимоги не визнала та
пояснила, що кредит вона не брала та
поручителем не була, тобто договір
поруки не укладала, так як ОСОБА_1 також
кредитний договір не укладав.

Заслухавши думку відповідача,
вивчивши всі надані по справі докази та
даючи їм оцінку у їх сукупності, суд
приходить до висновку про те, що у
задоволенні позову слід відмовити в
повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін і кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень.

Відповідно до ч.1 статті 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

У судовому засіданні достовірно
встановлено, що відповідно до вироку
Царичанського районного суду
Дніпропетровської області від 27 червня
2013 року, який ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 26 лютого
2014 року залишено без змін (а.с.48, 49) та
набрав чинності, ОСОБА_2 (відповідач в
даній справі) 30 липня 2008 року, неналежно
виконуючи службові обов'язки через
несумлінне ставлення до них, в
порушення п.п.3.4, 3.7 посадової
інструкції, видала невстановленим
досудовим слідством стороннім особам з
каси банку готівкові кошти в сумі 14603
грн. 06 коп. за кредитним договором
№515/508Ц від 30 липня 2008 року, оформленим
на ім'я ОСОБА_1 (відповідач в даній
справі), та підписала завідомо
неправдиві в частині отримувача коштів
офіційні документи - заявки на видачу
готівки за №№ та ,
достовірно знаючи при цьому, що ОСОБА_1
за отриманням коштів за вказаним
кредитним договором до Царичанського
відділення АБ ДФ "БрокБізнесБанк" не
звертався (а.с.47).

Відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України
вирок у кримінальному провадженні, що
набрав законної сили, або постанова
суду у справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Відтак, враховуючи, що вироком
встановлені обставини вчинення
злочину ОСОБА_2, яка є відповідачем в
даній справі, а тому суд приймає
вищевказаний вирок суду як
преюдиційний у даній справі.

Однією з основних засад
цивільного законодавства є свобода
договору, про що говорить ст.3 ЦК
України.

Статтею 638 ЦК України передбачено,
що договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір укладається шляхом пропозиції
однієї сторони укласти договір (оферти)
і прийняття пропозиції (акцепту)
другою стороною.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України
недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

За правилами ч.1 ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу, зокрема, за ч.3, ч.5 ст. 203
ЦК України волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі, а
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Крім цього, відповідно до копії
актового запису про смерть №18 від 31
березня 2008 року ОСОБА_1 (відповідач в
даній справі) помер 29 березня 2008 року, а
кредитний договір, який оспорюється,
було укладено 30 липня 2008 року, тобто
майже через два місяці після смерті
ОСОБА_1

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги про стягнення з відповідачів
заборгованості за кредитним договором,
який є нікчемним в силу закону, не
можуть бути задоволені.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст.208, 209, 212-215 ЦПК України,
суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог
Публічного Акціонерного Товариства
„Брокбізнесбанк" в особі
Дніпропетровського ГРВ до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Дніпропетровської
області протягом 10 днів з подачею
апеляційної скарги через районний суд.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Головуюча
О.М.ГУДИМ