Справа № 369/1574/14 Головуючий у І
інстанції Дубас Т.В.Провадження №
22-ц/780/3556/14 Доповідач у 2
інстанції ЛащенкоКатегорія 26
УХВАЛА

Іменем України

04 червня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

Головуючого судді Лащенка В.Д.,

суддів: Кулішенка Ю.М., Сушко Л.П.,

при секретарі Химинець Н. М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
22 квітня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до ПАТ «Міський комерційний
банк» про визнання припинення іпотеки
та визнання припиненим договору
іпотеки,-

встановила:

У лютому 2014 року ОСОБА_1, звернувся в суд
з позовом до ПАТ «Міський комерційний
банк» про визнання припинення іпотеки
та визнання припиненим договору
іпотеки.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 13
лютого 2008 року між ТОВ «Партнер-Банк»,
правонаступником якого є ПАТ «Міський
комерційний банк» та ОСОБА_1, був
укладений кредитний договір за умовами
якого банком були надані позичальнику
грошові кошти в розмірі 3 780 000,00 грн.

Сума неповернутих грошових коштів
станом на 16 вересня 2009 року становить 3
638 899,31 грн.

13 лютого 2008 року між ТОВ «Партнер-Банк»,
правонаступником якого є ПАТ «Міський
комерційний банк» та ОСОБА_1, був
укладений договір іпотеки, за умовами
якого в рахунок забезпечення виконання
вищезазначеного кредитного
зобов'язання було передано в іпотеку
майно: домоволодіння, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, та належить на
підставі договору купівлі-продажу
житлового будинку посвідченого 13
лютого 2008 року № 2691195 ОСОБА_1; земельна
ділянка площею 0,1491 га, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1, що придбана на
підставі договору купівлі-продажу
земельної ділянки від 13 лютого 2008 року,
посвідченого ОСОБА_2 приватним
нотаріусом Києво-Святошинськго
районного нотаріального округу та
зареєстрований в реєстрі за № 155, та
стане власністю іпотекодавця після
отримання Державного акту на право
власності на земельну ділянку та його
державної реєстрації.

13 січня 2010 року між ОСОБА_1 та ТОВ
«Біотехресурс Конслатінг» був
укладений договір комісії за умовами
якого ТОВ «Біотехресурс Консалтінг»
взяло на себе зобов'язання за
дорученням ОСОБА_1 від свого імені
використати передані прості векселя
для виконання кредитного зобов'язання
за кредитним договором № 338/980-ФО від
13.02.2008 р. укладеним між ОСОБА_1, та ТОВ
«Партнер-Банк»,правонаступником якого
є відповідач.

13 січня 2010 року між сторонами вказаного
договору комісії була укладена
додаткова угода № 1, за умовами якої
були передані: 1. Простий вексель Серія
АА № 1554693 на суму 1 490 000,00 грн., складений
10 квітня 2008 року; 2. Простий вексель
Серія АА № 1554692 на суму 2 200 000,00 грн.,
складений 10 квітня 2008 року. Тобто були
передані векселі на загальну суму
3 690 000,00 грн.

Позивач просив визнати припиненою
іпотеку, яка виникла за договором
іпотеки від 13 лютого 2008 року та визнати
припиненим договір іпотеки від 13
лютого 2008 року, укладений між ТОВ
«Партнер-Банк», правонаступником якого
є ПАТ «Міський комерційний банк» та
ОСОБА_1, оскільки зобов'язання
припинилось внаслідок зарахування
зустрічних вимог, в порядку
передбаченому ст.601 ЦК України.

В подальшому представник позивача
змінив позовні вимоги, а саме просив
визнати припиненою іпотеку та визнати
припиненим договір іпотеки з 19 березня
2010 року.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
22 квітня 2014 року в позові ОСОБА_1, до
ПАТ «Міський комерційний банк» про
визнання припинення іпотеки та
визнання припиненим договору іпотеки -
відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій
просить рішення суду скасувати з
підстав порушення судом норм
матеріального права.

Апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
не було надано доказів, що банк має
перед ним заборгованість, тобто
відсутні підстави вважати банк
боржником, в результаті чого не може
мати місце зарахування зустрічних
однорідних вимог.

З такими висновками погоджується
колегія суддів.

Судом встановлено, що 13 лютого 2008 року
між ТОВ «Партнер-Банк»,
правонаступником якого є ПАТ «Міський
комерційний банк» та ОСОБА_1
був укладений кредитний договір, за
умовами якого банком позичальнику були
надані грошові кошти в сумі 3780000,00 грн.
(а.с.45)

13 лютого 2008 року між ТОВ «Партнер-Банк»,
правонаступником якого є ПАТ «Міський
комерційний банк» та ОСОБА_1, був
укладений договір іпотеки, за умовами
якого в рахунок забезпечення виконання
вищезазначеного кредитного
зобов'язання було передано в іпотеку
майно: домоволодіння, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, та належить на
підставі договору купівлі-продажу
житлового будинку посвідченого 13
лютого 2008 року № 2691195 ОСОБА_1; земельна
ділянка площею 0,1491 га, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1, що придбана на
підставі договору купівлі-продажу
земельної ділянки від 13 лютого 2008 року,
посвідченого ОСОБА_2 приватним
нотаріусом Києво-Святошинськго
районного нотаріального округу та
зареєстрований в реєстрі за № 155, та
стане власністю іпотекодавця після
отримання Державного акту на право
власності на земельну ділянку та його
державної реєстрації. (а.с.39)

З наданих позивачем ксерокопій
договору від 13 січня 2010 року між ОСОБА_1
та ТОВ «Біотехресурс Конслатінг» був
укладений договір комісії за умовами
якого ТОВ «Біотехресурс Консалтінг»
взяло на себе зобов'язання за
дорученням ОСОБА_1 від свого імені
використати передані прості векселя
для виконання кредитного зобов'язання
за кредитним договором № 338/980-ФО від
13.02.2008 р. укладеним між ОСОБА_1, та ТОВ
«Партнер-Банк»,правонаступником якого
є відповідач. (а.с.4)

13 січня 2010 року між сторонами вказаного
договору комісії була укладена
додаткова угода № 1, за умовами якої
були передані: 1. Простий вексель Серія
АА № 1554693 на суму 1 490 000,00 грн., складений
10 квітня 2008 року; 2. Простий вексель
Серія АА № 1554692 на суму 2 200 000,00 грн.,
складений 10 квітня 2008 року. Тобто були
передані векселі на загальну суму 3 690
000,00 грн. (а.с.8)

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних відносин» зобов'язання
припиняється з підстав, передбачених
договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК
України). Такі підстави, зокрема,
зазначені у ст..ст.599-601, 604-609 ЦК України.

Згідно ст.601 ЦК України, зобов'язання
припиняється зарахуванням зустрічних
однорідних вимог, строк виконання яких
настав, а також вимог, строк виконання
яких не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Як передбачено ст.61 ЦПК
України, обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що висновки суду першої
інстанції є вірними, суд обґрунтовано
прийшов до висновку про відсутність
доказів того, що банк має перед ним
заборгованість, тобто відсутні
підстави вважати банк боржником, в
результаті чого не може мати місце
зарахування зустрічних однорідних
вимог.

Постановляючи рішення, суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дав належну оцінку
зібраним доказам, дійшов правильного
висновку, тому колегія суддів,
відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України,
перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, не вбачає підстав для
його скасування.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити, а рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 22 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів.

Головуючий

Судді