У Х В А Л А

Іменем України

13 травня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Леска
В.В.

суддів - Чужі Ю.Г., Кондора
Р.Ю.

при секретарі - Чейпеш С.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_1 про стягнення боргу за
кредитним договором за апеляційною
скаргою публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» на рішення Берегівського
районного суду від 4 березня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
(далі Банк) звернулося в суд із позовом
до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що 26 січня 2006 року між
ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачкою
ОСОБА_1 був укладений кредитний договір
№ MKC7SH000000108 про
надання строкового кредиту у
відповідності до умов якого остання
отримала кредит у сумі 5200,00 гривень зі
сплатою за користування кредитом 2 %
щомісяця на суму залишку
заборгованості і комісії у розмірі 1,50 %
від суми виданого кредиту щомісяця з
кінцевим терміном повернення
кредитних коштів по 26 січня 2009 року.

Посилаючись на те, що відповідачка свої
зобов'язання за кредитним договором
належним чином не виконала, у зв'язку з
чим станом на 1 червня 2013 року
утворилася заборгованість в загальній
сумі 61846,40 грн., що складається
із: заборгованості по тілу кредиту - в
сумі 3687,88 грн., заборгованості по
відсотках за користування кредитом - в
сумі 21446,93 грн. та пені за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором - в сумі 35088, 06 грн.,
позивач просив стягнути із ОСОБА_1
на користь банку зазначену суму боргу
та вирішити питання по судових
витратах.

Рішенням Берегівського районного суду
від 04 березня 2014 року в задоволенні
позовних вимог відмовлено в зв'язку зі
спливом строку позовної давності.

Не погоджуючись із вказаним судовим
рішенням ПАТ КБ «Приватбанк» подав
апеляційну скаргу, у якій, посилаючись
на незаконність судового рішення із-за
порушення норм процесуального та
матеріального права, неповного
встановлення обставин справи, просив
скасувати оскаржуване ним рішення та
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог Банку в повному обсязі.

Межі доводів апеляційної скарги - судом
першої інстанції не взято до уваги те,
що сторони в письмовій формі
домовилися про збільшення строку
позовної давності стосовно виконання
умов договору до його повного
виконання, не враховано, що строк
позовної давності було перервано
внесенням платежу на погашення
заборгованості за кредитним договором
28 вересня 2010 року в розмірі 301,97 грн..

Представник банку Гриниха Т.Ю.
підтримала апеляційну скаргу.

ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась,
про час і місце розгляду справи
повідомлена. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК
України справу розглянуто у
відсутності відповідачки.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника апелянта Гринихи Т.Ю.,
дослідивши матеріали справи й
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Статтею 309 ЦПК України передбачено, що
апеляційний суд скасовує рішення суду
першої інстанції і ухвалює нове
рішення або змінює рішення, якщо судом
першої інстанції порушено або
неправильно застосовано норми
матеріального або процесуального
права.

Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін і, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Судом установлено, що 26 січня 2006 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та
відповідачкою ОСОБА_1 був укладений
кредитний договір про надання
строкового кредиту, у відповідності до
умов якого остання отримала кредит у
сумі 5200,00 гривень зі сплатою за
користування кредитом 2 % щомісяця на
суму залишку заборгованості і комісії
у розмірі 1,50 % від суми виданого
кредиту щомісяця, тобто в рівних
частинах відповідачка повинна була
сплачувати щомісяця внесок у сумі 282,92
грн., з кінцевим терміном повернення
кредитних коштів по 26 січня 2009 року.

Позивач зазначав, що станом на 1 червня
2013 року відповідачка має
заборгованість в загальній сумі 61846,40
грн., що складається із: заборгованості
по тілу кредиту - в сумі 3687,88 грн.,
заборгованості по відсотках за
користування кредитом - в сумі 21446,93 грн.
та пені за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором - в сумі
35088,06 грн..

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог Банку суд першої інстанції
виходив із того, що сплив строк
позовної давності про застосування
якого заявлено стороною по справі й це
є підставою для відмови в позові.

Колегія суддів із даним висновком суду
першої інстанції погоджується,
виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 Договору кредиту №
MKC7SH000000108 про надання строкового
кредиту від 26 січня 2006 року термін дії
договору закінчується повним
повернення кредитних коштів в строк по
26 січня 2009 року.

Встановлено, що відповідачка ОСОБА_1
свої зобов'язання перед Банком у
встановлений строк не виконала. Банк
звернувся із вимогою про стягнення з
відповідачки заборгованості за
кредитним договором тільки 30 серпня
2013 року, хоча п.2.3.2 Договору
передбачено, що в разі невиконання
позичальником своїх зобов'язань перед
Банком, Банк має право достроково
розірвати договір зі спрямуванням
Позичальнику відповідного
повідомлення.

Банк не надав жодного доказу про те, що
позичальнику пред'являлися у
встановленні законодавством та
Договором строки вимоги про погашення
заборгованості за кредитом достроково
та після настання дати повного
погашення кредиту.

Посилання апелянта на те, що трирічний
строк позовної давності звернення до
суду з вимогою про стягнення
заборгованості за кредитним договором
було перервано в зв'язку зі сплатою
відповідачкою платежу на погашення
кредиту в сумі 301,97 грн. 28 вересня 2010
року не може бути взято до уваги,
оскільки з наданого Банком платіжного
доручення №А0928Y1YKG від 29 вересня 2010 року
вбачається, що ОСОБА_1 є одержувачем, а
не платником суми 301,97 грн. призначення
якої є списання коштів на рахунок
кредиту № 6745 (а.с.49).

Крім того, твердження апелянта про те,
що сторони в письмовому вигляді
домовилися про збільшення строку
позовної давності стосовно виконання
умов договору до повного виконання в
порядку ст. 259 ЦК України, також не
відповідають дійсним обставинам
справи, оскільки ч. 5.2 та ч. 5.3 Договору
передбачено, що він може бути змінений
з ініціативи однієї із сторін та
оформлений Додатковою угодою. Разом із
тим, матеріали справи не містять, а
позивачем не надано Додаткової угоди
із цього приводу, належним чином
оформленої та підписаної сторонами.

Решта доводів апеляційної скарги не
спростовує висновків суду першої
інстанції.

Проаналізувавши в сукупності
встановлені в ході судового розгляду
фактичні обставини справи,
підтверджені дослідженими доказами, що
були надані сторонами в обґрунтування
своїх вимог і заперечень, врахувавши
заяву ОСОБА_1 про застосовування
строків позовної давності (а.с. 27) та
вимоги ч. 4 ст. 267 ЦК України, суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку,
що у задоволенні позову публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про
стягнення боргу за кредитним договором
слід відмовити у зв'язку зі спливом
позовної давності.

З огляду на викладене та на підставі ст.
308 ЦПК України апеляційну скаргу
позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» слід
відхилити як необгрунтовану та
безпідставну й залишити без змін
рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Берегівського районного суду
від 04 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: