УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2014 року
м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ Мазур Л.М.,

розглянувши касаційні скарги ОСОБА_2 на
рішення апеляційного суду Донецької
області від 24 березня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення неустойки (пені) за
прострочення сплати аліментів,

в с т а н о в и в:

Рішенням Будьоннівського районного
суду м. Донецька від 17 грудня 2013 року
позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
заборгованість по аліментах за період
з 21 липня 2010 року по 31 травня 2012 року у
розмірі 28 400 грн.

У задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду Донецької
області від 24 березня 2014 року
апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4 задоволено частково, рішення
Будьоннівського районного суду м.
Донецька від 17 грудня 2013 року в частині
визначення розміру неустойки (пені) за
прострочення сплати аліментів та
стягнення судового збору змінено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
пеню за прострочення сплати аліментів
за період з 22 серпня 2011 року по 31 травня
2012 року у розмірі 10 000 грн.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на неправильне
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального права та
порушення норм процесуального права,
просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції і залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

У відкритті касаційного провадження у
справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України
суддя відмовляє у відкритті
касаційного провадження, якщо
касаційна скарга є необґрунтованою і
викладені у ній доводи не викликають
необхідності перевірки матеріалів
справи.

Суд апеляційної інстанції, змінюючи
рішення суду першої інстанції в
частині визначення розміру неустойки
(пені) за прострочення сплати аліментів
та в частині стягнення судового збору,
а в іншій частині залишаючи рішення
місцевого суду без змін, врахував
ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 26 червня 2013
року, правильно встановив характер
правовідносин сторін у справі та
застосував норми матеріального права,
які регулюють ці правовідносини,
вирішив спір з урахуванням меж
заявлених вимог та конкретних обставин
справи на підставі наданих сторонами
доказів з дотриманням норм
процесуального права.

Суд касаційної інстанції перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Доводи, наведені в касаційній скарзі,
фактично зводяться до переоцінки
доказів та незгоди заявника з
висновками суду апеляційної інстанції
щодо їх оцінки.

Доводи касаційної скарги та зміст
оскаржуваного рішення не дають підстав
для висновку, що судом апеляційної
інстанції при розгляді справи були
допущені порушення норм матеріального
чи процесуального права, які
відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є
підставами для скасування судового
рішення.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України

у х в а л и в :

У відкритті касаційного провадження за
касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
апеляційного суду Донецької області
від 24 березня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
неустойки (пені) за прострочення сплати
аліментів, відмовити.

Додані до скарги матеріали повернути
заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і
кримінальних справ
Л.М. Мазур