АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3462/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Подобєд О. К. Доповідач - Дерев'янко
О.Г. Категорія 41
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2014 року
м. Дніпропетровськ

колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Дерев'янка О.Г.,

суддів: Черненкової Л.А.,
Петешенкової М.Ю.,

при секретарі: Філіній Я.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3

на рішення Баглійського районного суду
м.Діпродзержинська Дніпропетровської
області від 24 грудня 2013 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_4 про стягнення коштів, у
зв'язку з утриманням нерухомого майна ,
-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з вказаним позовом до
відповідачки, в обґрунтування якого
зазначила, що вона є співвласником
домоволодіння та земельної ділянки за
адресою: АДРЕСА_1. Крім неї,
співвласником вказаного нерухомого
майна є відповідачка ОСОБА_4 Оскільки
вона з 13.10.2006 року по теперішній час
здійснює за власний рахунок утримання
нерухомості та витратила значні кошти
26470,88 грн., позивачка просила суд
стягнути з відповідачки ? їх частину, а
саме у розмірі 13235,44 грн.

Рішенням Баглійського районного суду
м.Діпродзержинська Дніпропетровської
області від 24 грудня 2013 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_4 про стягнення коштів, у зв'язку з
утриманням нерухомого майна
відмовлено в повному обсязі.(а.с.88-91)

Не погодившись із вказаним рішенням,
ОСОБА_5 - представник ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, в якій ставить
питання про скасування рішення суду та
ухвалення нового про задоволення
позовних вимог, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права
(а.с.101- 104).

Перевiривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегiя суддiв вважає, що скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду
залишенню без змін з наступних пiдстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до свідоцтва про право на
спадщину від 13.10.2006 року будинок № 74 по
вул. Подольська у м. Дніпродзержинську
Дніпропетровської області належить на
праві спільної часткової власності по ?
частині ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Право власності зареєстроване в
установленому законом порядку, що
підтверджується витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно. (а.с.15,58)

Частинами 1 та 2 ст. 358 ЦК України
передбачено, що право спільної
часткової власності здійснюється
співвласниками за їхньою згодою.
Співвласники можуть домовитися про
порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю.

Судом першої інстанції правильно в
рішенні зазначено, що дії
співвласників щодо управління,
утримання, збереження спільного майна
повинні бути взаємно узгодженими, як
наслідок вчинення одним співвласників
будь-яких дій щодо нерухомого майна без
згоди іншого співвласника свідчитиме
насамперед про порушення прав іншого
співвласника, оскільки відсутнє
волевиявлення останнього щодо
вчинення певних дій одним із
співвласників.

Учасники спільної часткової власності
повинні погоджувати один з одним
поведінку по володінню, користуванню і
розпорядженню спільною річчю. Учасники
спільної часткової власності
здійснюють правомочності по володінню,
користуванню і розпорядженню спільним
майном за спільною згодою. У разі
розбіжностей щодо здійснення
повноважень по володінню і
користуванню повноважень по володінню
і користуванню спільним майном або не
дійдуть згоди з питання про здійснення
повноважень стосовно розпорядження
спільним майном, то спір може бути
вирішено судом.

По відношенню один одного співвласники
зобов'язані погоджувати свою поведінку
по володінню, користуванню і
розпорядженню спільною річчю й у
зв'язку з цим утримуватися від дій, що
можуть перешкоджати реалізації іншими
співвласниками їхніх повноважень.
Обов'язки співвласників можуть бути як
активні так і пасивні. Угода
співвласників є двостороннім чи
багатостороннім правочином, у якому
визначається порядок і способи
здійснення повноважень
співвласниками. Для таких договорів
законом не запропонована обов'язкова
форма, тому вони можуть відбуватися в
усній, письмовій чи нотаріальній формі.

Тобто зі змісту даної статті випливає,
що дії співвласників щодо управління,
утримання, збереження спільного майна
повинні бути взаємно узгодженими, як
наслідок вчинення одним співвласників
будь-яких дій щодо нерухомого майна без
згоди іншого співвласника свідчитиме
насамперед про порушення прав іншого
співвласника, оскільки відсутнє
волевиявлення останнього щодо
вчинення певних дій одним із
співвласників.

З урахуванням викладеного, суд першої
інстанції правильно зазначив, що усі
витрати понесені позивачкою ОСОБА_2 на
ремонт спільного майна здійснені з
власної ініціативи і відшкодуванню не
підлягають.

У відповідності до норми статті 322 ЦК
України власник зобов'язаний
утримувати майно, що йому належить,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Статтею 360 ЦК України передбачено, що
співвласник відповідно до своєї частки
у праві спільної часткової власності
зобов'язаний брати участь у витратах на
управління, утримання та збереження
спільного майна, у сплаті податків,
зборів (обов'язкових платежів), а також
нести відповідальність перед третіми
особами за зобов'язаннями, пов'язаними
із спільним майном.

З наведеної норми вбачається, що в
разі доведеності одним із
співвласників понесення ним витрат на
управління, утримання та збереження
спільного майна, участь у чому
(управлінні, утриманні, збереженні)
пропорційно своїй частці зобов'язаний
приймати інший співвласник, який
ухиляється від свого обов'язку, особа,
яка зазнала втрат, має право на їх
відшкодування у передбаченому законом
порядку. Зокрема, такими способами
захисту права є відшкодування збитків
та інші способи відшкодування майнової
шкоди (п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Під предметом позову розуміють
матеріально-правову вимогу, яка
подається в суд до відповідача
відносно усунення допущеного
відповідачем порушення суб'єктивного
права позивача. Підставу ж позову
складають вказані позивачем обставини,
з якими позивач пов'язує свою
матеріально-правову вимогу або
правовідношення, яке в цілому складає
предмет позову.

Цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та
інші правочини; 2) створення
літературних, художніх творів,
винаходів та інших результатів
інтелектуальної, творчої діяльності; 3)
завдання майнової (матеріальної) та
моральної шкоди іншій особі; 4) інші
юридичні факти.

Цивільні права та обов'язки можуть
виникати безпосередньо з актів
цивільного законодавства (ч. ч. 1 - 3 ст. 11
ЦК України).

Після з'ясування фактичних обставин
суд може зробити висновок щодо
відповідності заявленої
матеріально-правової вимоги способам
захисту права і про порушення права або
охоронюваного законом інтересу
позивача.

Якщо хтось із співвласників
відмовиться брати участь у витратах,
інші співвласники можуть здійснити їх
самостійно і вимагати від цього
співвласника відшкодування понесених
витрат у судовому порядку або ж
безпосередньо звернутись до суду з
позовом про примусове стягнення з
співвласника, який відмовився нести
тягар утримання спільного майна,
коштів для цієї мети, звернувшись до
суду із відповідним позовом в
деліктних правовідносинах (ст. 1166 ЦК
України), проте позивачкою пред'явлено
позов з підстав ст..ст.358,360ЦК України.

З матеріалів справи, а саме позову
вбачається, що між сторонами існує спір
щодо поділу спірного будинку, після
подання цього позову відповідачкою,
позивачка звернулась до суду із даним
позовом. Позов про поділ будинку не
розглянуто.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивачка ОСОБА_2 із сином-інвалідом
після смерті матері ОСОБА_6 (померла
ІНФОРМАЦІЯ_1) постійно проживає в
будинку й користується комунальними
послугами. Відповідачка не проживає в
будинку й не користується водою,
електроенергією, газом. Позивачка
просила стягнути з відповідачки
половину сплачених коштів за
комунальні послуги, не надавши доказів,
яка вартість комунальних послуг була
необхідна для утримання належної
відповідачці частки нерухомого майна,
а які комунальні послуги позивачка
використала на власні потреби.

Співвласник відповідно до своєї частки
у праві спільної сумісної власності
зобов'язаний брати участь у витратах на
управління, утримання та збереження
спільного майна, у сплаті податків,
зборів, (обов'язкових платежів), а також
нести відповідальність перед третіми
особами за зобов'язаннями, пов'язаними
зі спільним майном.

Позивачкою суду не надано доказів, що
співвласники досягли та уклали угоду
про порядок управління, збереження та
утримання спільного майна, ремонту
даху, ремонту водопроводу, позивачка не
надала доказів об'єктивної
необхідності цих витрат, не узгодила
дані витрати з відповідачкою. Не надано
позивачкою також суду доказів, як і б
свідчили про необхідність проведення
зазначених ремонтних робіт по всьому
будинку, враховуючи те, що їй фактично
належить тільки ? його частка, а поділ
будинку не здійснено.

Відповідно ст.60 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 57 Цивільного
процесуального кодексу України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 212 Цивільного
процесуального кодексу України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємозв'язок
доказів у їх сукупності.

Вирішуючи спір, який виник між
сторонами, суд першої інстанції в
достатньо повному обсязі з'ясував
права та обов'язки сторін, обставини
справи, перевірив доводи сторін та дав
їм належну правову оцінку, постановив
рішення, яке відповідає вимогам закону.
Висновки суду достатньо обґрунтовані і
підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами та
поясненнями самих сторін.

Наведені в апеляційній скарзі доводи,
зокрема щодо необхідності витрат для
утримання та збереження спільного
майна; при цьому невикористання
співвласником приміщення не є
підставою невнесення плати - не є
підставою для скасування
оскаржуваного рішення від 24.12.2013 року.

Інші посилання апелянта на порушення
судом норм матеріального
законодавства, зокрема щодо ненадання
позивачем доказів досягнення
співвласниками угоди про порядок
управління, збереження та утримання
спільного майна, також не є підставою
для скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України,
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
щодо плати відповідача за комунальні
послуги зводяться до переоцінки
доказів на які послався суд першої
інстанції, тому їх прийняти не можна.

Судом апеляційної інстанції не
встановлено порушень матеріального
або процесуального закону, які могли б
потягти за собою скасування рішення
суду першої інстанції. Рішення суду
відповідає вимогам закону та
матеріалам справи, тому апеляційна
скарга представника позивача ОСОБА_2 -
ОСОБА_5 підлягає відхиленню, а рішення
суду першої інстанції залишенню без
змін.

Керуючись ст.ст. 209,218,303,308,315 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 -відхилити.

Рішення Баглійського районного суду
м.Діпродзержинська Дніпропетровської
області від 24 грудня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та протягом двадцяти днів
може бути оскаржена у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ.

Судді: