Справа №: 398/9281/13-цРІШЕННЯ
Олександрійський міськрайонний суд
Кіровоградської області
в складі: головуючого - судді
при секретарі - Соловйовій Л.Є.,
за участю представника позивача -
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Олександрії цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитом
та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ
«Комерційний банк «Надра» про визнання
незаконною заборгованість по
кредитному договору та стягнення
моральної шкоди за кредитним
позивач звернувся до суду з позовом
до відповідачів, де просить стягнути з
них солідарно заборгованість за
кредитним договором у розмірі 5 825,59 грн.
та судовий збір в сумі 229,40 грн.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
25.10.2005 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2
якого банк надав позичальнику грошові
кошти в сумі 51 114,05 грн. під 16% річних,
строком до 26.10.2010 року на придбання
автотранспортного засобу марки CHEVROLET
AVTO SF 69 V, 2005 року випуску, згідно з
договором купівлі - продажу
автотранспортного засобу №153 від 05.10.2005
В забезпечення виконання зобов'язань
25.10.2005 року, укладено договір поруки від
25.10.2005 року, відповідно до якого
поручитель ОСОБА_4, поручається перед
банком за належне виконання
позичальником взятих на себе
зобов'язань, що витікають з кредитного
Згідно п.3.4.1 кредитного договору
позичальник повертає банку кредит та
сплачує банку відсотки, передбачені
п.п.1.3.1, 1.3.2 кредитного договору,
безготівковим перерахуванням або
внесенням готівкових коштів на
поточний рахунок у порядку,
передбаченому п.3.4.2 цього договору,
шляхом сплати суми мінімально
необхідного платежу 1405,00 грн.,
щомісячно, до 20-го числа поточного
місяця (п.3.4.3). Нарахування процентів
за користування кредитом здійснюється
відповідно до п.1.3 цього договору.
Передбачені п.п.3.4.1, 3.4.2 кредитного
договору, умови повернення кредиту
позичальником були порушені, у зв'язку
з чим з'явилась заборгованість по
кредитному договору, що
підтверджується розрахунком боргу від
Листом - претензією № 565/1 від 15.02.2013 року
та неодноразовими переговорами банк
нагадував відповідачам про наявність
боргових зобов'язань і необхідність їх
погашення за договором, однак останні
заборгованість не погасили.
Відповідно до п.5.2 кредитного
договору передбачено, що у разі
прострочення позичальником строку
сплати мінімально необхідного платежу
по погашенню кредиту, визначеного у
п.3.4.3 цього договору, а також у випадку
прострочення строку щодо повернення
кредиту, сплаті всіх нарахованих
платежів та можливих штрафних санкцій
у строк, визначений у п.4.2.3 цього
договору, позичальник сплачує на
користь банку пеню в розмірі 1% від
несвоєчасно сплаченої суми за кожен
В зв'язку з порушенням позичальником
вимог п.п.4.3.2, 4.3.4, 4.3.10, 4.3.12, 4.3.13
кредитного договору, позичальник
зобов'язаний сплатити банку штраф у
розмірі 10% від суми кредиту,
визначеного п.1.1. кредитного договору,
В результаті невиконання
відповідачами умов кредитного
договору, згідно наданого
розрахунку, станом на 14.02.2013 року
заборгованість по кредитному договору
складає 5825,59 грн., із них:
404,64 грн. - основний борг;
146,55 грн. - заборгованість по
81,12 грн. - пеня за неповернення
60,10 грн. - заборгованість по платі за
управління кредитом;
21,77 грн. - індекс інфляції.
Частина 2 ст.625 ЦК України передбачає
відповідальність за порушення
грошового зобов'язання.
Також позивач просить стягнути з
відповідачів понесені ними судові
Ухвалою суду від 20.09.2014 року
зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ПАТ
КБ «Надра» було прийнято до
провадження та об'єднано в одне
провадження з первісним позовом.
В зустрічному позові ОСОБА_2 просить,
визнати незаконною кредитну
заборгованість в сумі 5825,59 грн., яка
нарахована ПАТ «КБ « Надра» та стягнути
з ПАТ «КБ « Надра» на його користь 20 000
грн. у відшкодування моральної шкоди.
Свої вимоги мотивує тим, що 25.10.2005
року між ним та банком було укладено
якого він отримав грошові кошти в сумі
51 114,05 грн. під 16% річних строком на 60
місяців, з кінцевим терміном
повернення 26.10.2010 року. Після чого, на
протязі 60 місяців, він добросовісно,
без будь - яких затримок, порушень
виплачував щомісячно - 1405 грн., згідно
19.10.2010 року здійснив останню
проплату 60-го платежу.
Коли в жовтні 2010 року відвідав
відділення банку в м.Олександрії, йому
повідомили, що у нього є заборгованість
по кредиту, яка складає 404,64 грн., він з
цим не погодився, тоді йому надали
розрахунок щомісячного платежу по
продукту «Автопакет», а також графік -
розрахунок погашення його кредиту,
якого він не підписував та не бачив
раніше. Згідно даного графіка, то там є
61-ий платіж, і сума 61 платежу за 6 днів
складає 1405,42 грн., але цього платежу в
договорі немає. Він зробив свій
розрахунок по тих документах, що йому
надали та встановив, що в результаті
розбіжностей між дійсною сумою сплати
вказаною в кредитному договорі - 1405 грн.
та сумою, вказаною в «Розрахунку
щомісячного платежу по продукту
«Автопакет» - 1411,74 грн. і виникла сума
404,40 грн., а тому вважає, що банк
незаконно визначив йому залишок, який в
подальшому вплинув на незаконні
нарахування по кредиту в частині
відсотків та штрафних санкцій.
Посилаючись на ст. 23, ст. 611, ч.1 ст.1167
ЦК України зазначає, що він є інвалідом
2-ої групи, неодноразові повідомлення
банку щодо погашення боргу призводять
до його надмірних хвилювань, душевних
страждань, а тому вважає, що банк
повинен відшкодувати йому моральну
шкоду (а.с.105 - 109).
Відповідач ОСОБА_4 в судове
засідання не з'явилася, про день, час та
місце проведення судового засідання
повідомлялася належним чином. Про
причини неявки суд не повідомили.
Надала заяву про розгляд справи у її
відсутність. За таких обставин, суд з
врахуванням думки осіб, які приймають
участь у справі, ухвалив провести
розгляд справи у її відсутність.
Представник позивача підтримала
позов з підстав зазначених в ньому та
звертає увагу суду на те, що починаючи з
першого платежу - 22.11.2005 року
відповідачем були допущені порушення
по сплаті щомісячного мінімально
необхідного платежу, так як він не
сплачував платежі в повному об'ємі. Так,
він повинен був сплатити 1405
грн., а сплатив - 756,09 грн. по тілу
кредиту; 136,30 грн. - у погашення
відсотків, 255,57 грн. - плату за
управління кредитом, тощо. Таких
несвоєчасних платежів було декілька,
що і привело до розміру того боргу,
розрахунок якого зробив банк. Всього по
договору ОСОБА_2 мав проплатити 60
платежів. З 20.05.2009 року відповідачем вже
не було допущено прострочень по
платежам. 22.04.2011 року відповідач
сплатив 39,49 грн. пені.
Спілкування з відповідачем
відбувалось в телефонному режимі, а
15.02.2013 році йому було направлено лист
претензію. Вирішення питання відносно
поручителя щодо стягнення з неї
заборгованості за кредитом, то
представник залишає вирішення даного
питання на розсуд суду.
Не визнає зустрічний позов ОСОБА_2,
так як розрахунок, який наданий ним до
суду не співпадає з сумою платежу, яка
вказана в договорі, так як в договорі
1405 грн., а в його розрахунку 1411,74
грн.; також не співпадає і відсоткова
ставка. Оскільки в договорі - 16%, а у
нього 22% річних; графік, який наданий до
суду ніким не підписаний та в договорі
також нічого не вказано щодо графіку,
там тільки вказано, щодо мінімально
необхідного платежу - 1405 грн.. А тому
графік погашення кредиту та копія
розрахунку щомісячного платежу по
продукту «Автопакет», які належним
чином не завірені, невідомо де були
взяті відповідачем та надані до суду.
Відповідач ОСОБА_2 первісний позов не
визнає, оскільки щомісячно, відповідно
до умов договору платив - 1405 грн.. Даний
платіж він повинен був оплатити до 20-го
числа поточного місяця, в
підтвердження чого надав до суду копії
квитанцій. Згоден з тим, що ним було 6
платежів зроблено 21 та 22 числа
поточного місяця, але пояснює це тим, що
20 число було мабуть вихідним днем. Коли
він проплатив 60-тий платіж, то
звернувся в Олександрійське
відділення банку «Надра», де його
повідомили, що є заборгованість та
надали йому графік погашення його
кредиту та копію розрахунку
щомісячного платежу по продукту
«Автопакет», звідки він побачив, що там
не 60 платежів, а 61 та відсоткова ставка
не 16% річних, а 22%. Він не погодився з
таким розрахунком та відмовився
платити заборгованість по тілу кредиту
404 грн. та інші нарахування. Намагався
з'ясувати у працівників банку звідки у
нього така заборгованість, але йому
нічого не змогли пояснити. Крім того,
звертає увагу суду на те, що те
повідомлення, яке прийшло з
центрального відділення ПАТ КБ «Надра»
Кіровоградського РУ 09.12.2011 року (а.с.115),
яке він надав до суду містить вимогу
про сплату комісії, яка також договором
не передбачена. А тому він зробив свій
розрахунок по наданих йому документам
та встановив, що фактично
заборгованість по кредиту в сумі 404,64
грн., складається з різниці між сумою
платежу, вказаною в графіку - 1411,74 грн.
та тією, що вказана в договорі - 1405 грн.,
на весь період дії договору - 60 місяців.
Якщо суд не погодиться з ним, то
просить застосувати строк позовної
Зустрічний позов підтримав в повному
обсязі з підстав вказаних в ньому та
просить його задовольнити.
Відповідно до діючого законодавства,
суд розглядає справу в межах заявлених
вимог і ч., ч.1, 4 ст. 60 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених ст. 61 цього Кодексу.
Доказування не може ґрунтуватись на
Судом установлено наступне.
Як вбачається з матеріалів справи,
25.10.2010 року між ЗАТ КБ «Надра»,
правонаступником якого є ПАТ КБ
«Надра» та ОСОБА_2 було укладено
якого банк надав позичальнику кредит, в
сумі 51 114,05 грн., на строк до 26.10.2010 року
(п.1.1, п.3.4.4. договору), із сплатою
процентів за користування кредитом в
розмірі 16,00% річних (п.1.3.1 договору).
Нарахування процентів за користування
кредитом здійснюється за фактичну
кількість днів у періоді (28-29-30-31/360), при
розрахунку процентів враховується
день надання та не враховується день
погашення кредиту (п.3.5 договору) (а.с.19 -
Згідно п. 1.2 договору - кредит надано
на придбання автомобіля марки CHEVROLET AVTO
SF 69 V, 2005 року випуску. Щомісячна сума
мінімально необхідного платежу
складає 1405,00 грн. (п.3.4.2 договору);
позичальник вносить черговий
мінімальний платіж, визначений в п.3.4.2
цього договору, щомісячно до 20-го числа
поточного місяця (п.3.4.3).
У разі прострочення позичальником
строку сплати мінімально
необхідного платежу по погашенню
кредиту, визначеного у п.3.4.3 цього
договору, а також у випадку
прострочення строку дострокового
виконання зобов'язань позичальника
щодо повернення кредиту, сплаті всіх
нарахованих процентів та можливих
штрафних санкцій у строк, визначений у
п.4.2.3 цього договору, позичальник
сплачує банку пеню у розмірі 1% від
несвоєчасно сплаченої суми за кожний
день прострочки (п.5.2 договору).
Сторони встановили як строк дії
договору - 26.10.2010 року (п. 3.4.4 договору),
так і строк на який банк надав кредит - 60
місяців (п.1.4 договору) зі щомісячним
погашенням мінімально необхідного
платежу - 1405,00 грн. (п.3..4.2 договору),
щомісячно до 20-го числа поточного року
Отже, поряд зі встановленням строку
дії договору сторони встановили і
строки виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
25 жовтня 2005 року в забезпечення
виконання зобов'язань за вказаним
кредитним договором, між ОСОБА_2 та
банком був укладений нотаріально
посвідчений договір застави (а.с.22).
За правилами ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048
У разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: зміна
умов зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди (ст. 611 ЦК України).
Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Одним із видів порушення
зобов'язання є прострочення -
невиконання зобов'язання в обумовлений
Наслідки прострочення
позичальником повернення позики
визначено у ст.1050 ЦК України. Якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч.2
ст.1050 ЦК України).
Про правові наслідки порушення
зобов'язання боржником йдеться також у
ч.1 ст. 611, ч. ч. 2, 4 ст. 612, які
передбачають відповідальність
Відповідно до ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2
ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка,
що обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК
Згідно наданих позивачем
розрахунків, через невиконання ОСОБА_2
своїх зобов'язань перед позивачем по
кредитного договору, станом на 14.02.2013
року заборгованість по кредитному
договору складає 5 825,59 грн., із них:
404,64 грн. - основний борг;
146,55 грн. - заборгованість по
81,12 грн. - пеня за неповернення
60,10 грн. - заборгованість по платі за
управління кредитом;
21,77 грн. - індекс інфляції.
Відповідач не визнає суму основного
боргу, оскільки вважає, що він сплатив
всі платежі та в тому об'ємі, що
визначені договором, щомісячно по 1405
грн. та надав до суду квитанції (а.с. 120 -
135), звідки вбачається, що дійсно ним
було внесено на рахунок банку 60
платежів по 1405,00 грн.
Згідно умов, він повинен погашати
щомісячно мінімально необхідний
платіж - 1405,00 грн. (п.3.4.2 договору),
щомісячно до 20-го числа поточного року,
а з наданих ним квитанцій вбачається,
що були платежі, які він сплатив після 20
числа, а саме: 21.11.2005 року, 21.12.2007 року,
21.04.2008 року, 22.10.2008 року, 21.07.2009 року,
21.08.2009 року та 21.09.2009 року.
Представник позивача пояснила в
судовому засіданні, що з 20.05.2009 року у
відповідача не було вже прострочення
Таким чином, як підтверджено
матеріалами справи ОСОБА_2 допустив
порушення умов договору щодо сплати
мінімально необхідного платежу - 1405,00
грн. (п.3.4.2 договору), щомісячно до 20-го
числа поточного року, так як 6 раз
сплатив цей платіж пізніше, а в останнє
таке порушення мало місце 21.09.2009 року.
У разі прострочення позичальником
строку сплати мінімально необхідного
платежу по погашенню кредиту,
визначеного у п.3.4.3 цього договору, а
також у випадку прострочення строку
дострокового виконання зобов'язань
позичальника щодо повернення кредиту,
сплаті всіх нарахованих процентів та
можливих штрафних санкцій у строк,
визначений у п.4.2.3 цього договору,
позичальник сплачує банку пеню у
розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої
суми за кожний день прострочки (п.5.2
Згідно п.3.6 договору - якщо на протязі
дії цього договору позичальник
несвоєчасно та/чи неповністю вніс
черговий мінімально необхідний платіж
та/чи інші платежі, передбачені цим
договором, то банк приймає виконання
позичальником своїх зобов'язань по
цьому договору в наступному порядку:
- плата за управління кредитом;
- прострочені відсотки за користування
- відсотки за користування кредитними
- прострочена сума кредиту;
Відповідно до умов вищевказаного
кредитного договору, сторони
встановили як строк дії договору -
26.10.2010 року (п. 3.4.4 договору), так і строк
на який банк надав кредит - 60 місяців
(п.1.4 договору) зі щомісячним погашенням
мінімально необхідного платежу - 1405,00
грн. (п.3.4.2 договору), щомісячно до 20-го
числа поточного року (п.3.4.3 договору),
тобто останній з платежів у визначеній
сумі підлягав виконанню в строк до 20
Таким чином, поряд зі встановленням
строку дії договору сторони встановили
і строки виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
Відповідно до ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).
Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку. Після переривання
перебіг позовної давності
починається заново (ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК
Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну. Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).
Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).
За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).
З урахуванням особливостей
конкретних правовідносин початок
перебігу позовної давності пов'язаний
з певними юридичними фактами та їх
оцінкою управомоченою особою.
Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).
У зобов'язаннях, в яких строк
виконання не встановлено або визначено
моментом вимоги кредитора, перебіг
позовної давності починається від дня,
коли у кредитора виникає право
пред'явити вимогу про виконання
зобов'язання. Якщо боржникові
надається пільговий строк для
виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.
Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.,
ст. 252, 255 ЦК України.
При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
За змістом цієї норми початок
перебігу позовної давності співпадає з
моментом виникнення у зацікавленої
сторони права на позов, тобто
можливості реалізувати своє право в
примусовому порядку через суд.
Установлено, що згідно з умовами
кредитного договору (п.3.4.1 договору)
позичальник зобов'язаний здійснювати
мінімально необхідного платежу - 1405,00
грн. (п.3.4.2 договору), щомісячно, до
20-го числа поточного місяця (п.3.4.3
договору) (а.с.19 - 20).
Оскільки умовами договору
встановлені окремі самостійні
зобов'язання, які деталізують обов'язок
боржника повернути весь борг
частинами, щомісячно, до 20-го числа
поточного місяця та встановлюють
самостійну відповідальність за
невиконання цього обов'язку, то право
кредитора вважається порушеним з
моменту недотримання боржником строку
погашення кожного чергового траншу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення
строку його погашення.
Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно з ч.3 ст.254 ЦК
України спливає у відповідне число
останнього місяця строку.
З матеріалів справи убачається, що
ОСОБА_2 останній платіж на виконання
зобов'язань по кредиту вніс 15.10.2010 року
(а.с. 135), а останній мінімально
необхідний платіж - 1405,00 грн., який був
сплачений ним з порушенням п.3.4.3
договору - 21.09.2009 року (а.с. 132 на звороті),
після чого у банку виникло право на
пред'явлення позову, у той же час як з
вимогами про стягнення заборгованості
за кредитом банк звернувся 28.02.2013 року.
Таким чином, оскільки за умовами
договору погашення кредиту повинно
здійснюватись позичальником частинами
до 20 числа поточного місяця, початок
позовної давності для стягнення цих
платежів необхідно обчислювати з
моменту (місяця, дня) невиконання
позичальником цих зобов'язань.
Наведене свідчить, що початок
перебігу позовної давності за вимогою
про сплату основного боргу, процентів,
заборгованості по відсоткам,
заборгованості по пені, заборгованості
по платі за управління кредитом - з 21
вересня 2009 року, тобто після того, як
відповідач в останнє порушив вимоги п.
3.4.3 договору, щодо сплати мінімально
необхідного платежу до 20 числа
поточного місяця - строку до якого мали
бути внесені ці платежі.
Отже, позовна давність за вимогою
з якою позивач звернувся до суду
спливла - 20 вересня 2012 року.
Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.
Зважаючи на те, що відповідачем
ОСОБА_2 в судовому засіданні зроблено
заява про застосування строків
позовної давності, то суд застосовує її
та відмовляє у задоволенні позовних
вимог в зв'язку зі спливом строків
Питання щодо застосування
строків позовної давності вирішено у
відповідності до правової позиції
викладеної в постанові Верховного Суду
України № 6-116 цс13 від 06 листопада 2013
В забезпечення належного
виконання зобов'язання ОСОБА_2 за
кредитним договором від 25.10.2005 року
передбачена порука, згідно якої ОСОБА_4
за договором поруки від 25.10.2005 року,
відповідає перед банком у тому ж об'ємі,
що і позичальник (п.1.2). Поручитель та
позичальник відповідають перед банком
як солідарні боржники.
Кредитор набуває права вимагати від
поручителя виконання зобов'язання, що
витікає із кредитного договору при
умові, якщо в установлений кредитним
договором строк виконання
позичальником зобов'язання в цілому чи
в будь - якій його частині не будуть
виконанні, а також при умові
обов'язкового направлення поручителю
повідомлення з вимогою виконати
зобов'язання позичальника в цілому (або
в тій чи іншій його частині) (п.2.1
Повідомлення, що направляється
кредитором поручителю, повинно бути
здійснено у письмовій формі і буде
вважатись поданим належним чином, якщо
воно надіслано рекомендованим чи іншим
цінним листом (за адресою, що вказана в
договорі) чи надано особисто
поручителю ( п. 2.4) (а.с. 21).
Докази вручення поручителю листа -
претензії від 15.02.2013 року чи інших
письмових повідомлень з вимогою
виконати зобов'язання позичальника, в
матеріалах справи відсутні.
Статтею 553 ЦК України встановлено, що
за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя (ч.1 ст. 554
Згідно з положеннями ч. 4 ст.559 ЦК
України порука припиняється після
закінчення строку, встановленого в
договорі поруки. У разі, якщо такий
строк не встановлено, порука
припиняється, якщо кредитор протягом 6
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимог до поручителя. Якщо
строк основного зобов'язання не
встановлений або встановлений
моментом пред'явлення вимоги, порука
припиняється, якщо кредитор не
пред'явить позову до поручителя
протягом одного року від дня укладення
Зі змісту п. 5.3. договору поруки від
25.10.2005 року вбачається, що порука дія
договору поруки закінчується належним
виконанням позичальником взятих на
себе зобов'язань по кредитному
договору чи виконання поручителем
своїх зобов'язань, згідно з умовами
цього договору (а.с.21).
Відповідно до ч. 1 ст.251 ЦК України
стоком є певний період у часі, зі
спливом якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення.
Строк визначається роками,
місяцями, тижнями, днями або годинами
/ч. 1 ст. 252 ЦК України/.
З договору поруки, укладеного з
ОСОБА_4, де банк не вірно
встановив особу поручителя, так як
поручителем фактично була ОСОБА_3,
вбачається, що в ньому не встановлено
строку, після якого порука
припиняється, а умова договору поруки
/п. 5.3./ про його чинність - до моменту
належного виконання позичальником
взятих на себе зобов'язань по
кредитному договору, не є встановленим
сторонами строком припинення дії
поруки, оскільки це суперечить ч.1 ст.251
та ч.1 ст.252 ЦК України, а тому в цьому
випадку підлягають застосуванню норми
ч.4 ст.559 ЦК України про те, що порука
припиняється, якщо кредитор протягом 6
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя.
У кредитному договорі строк виконання
основного зобов'язання чітко
визначений - по 26 жовтня 2010 року включно
/п. 3.4.4./, за таких обставин в банка
виникло право пред'явити вимогу до
поручителя ОСОБА_4 про виконання
порушеного зобов'язання боржника
ОСОБА_2 щодо повернення кредиту,
починаючи з 20.08.2010 року та протягом
наступних 6 місяців.
Позивач з вимогою до поручителя
ОСОБА_3 звернувся лише 03.10.2013 року, тобто
після спливу встановленого ч.4 ст.559 ЦК
України строку, а тому суд вважає, що
порука припинилась відповідно до ч.4
ст.559 ЦК України, оскільки кредитор
протягом шести місяців від настання
строку виконання основного
зобов'язання, тобто після 26.10.2010 року, не
пред'явив до поручителя вимоги та у
передбаченій в п.п.2.1, 2.4 договору
За таких обставин договір поруки
від 25.10.2005 року, укладений 25.10.2005 року
між банком та ОСОБА_4, вважається
припиненим, тому вимоги позивача про
солідарну відповідальність поручителя
разом з позичальником є безпідставними
і не підлягають задоволенню.
Щодо зустрічних позовних вимог
заявлених ОСОБА_2, суд вважає, що вони
також не підлягають задоволенню.
Так, відповідно до ст.611 ЦК України у
разі порушення зобов'язань настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, у тому числі на
відшкодування збитків та моральної
Суттєвим є те, що зазначена стаття
передбачає відшкодування моральної
шкоди, проте лише у випадку, коли це
встановлено законом або договором.
Тому, якщо сторони при укладанні
договору, передбачили таку
відповідальність за порушення
зобов'язань, то вимога про стягнення
моральної шкоди підлягає задоволенню з
урахуванням положень, встановлених
ст.23 ЦК України та роз'яснень,
викладених в постанові Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року №4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди».
Якщо умовами договору не визначено
моральну (немайнову) шкоду, як один із
видів відповідальності, вона підлягає
відшкодуванню лише у випадках,
передбачених законом.
Не можуть застосовуватись до
правовідносин, що виникли з
порушення договірного
зобов'язання, положення глави 82 ЦК
України, які врегульовують правила
деліктної відповідальності. Тому у
випадку невиконання зобов'язань
положення ст.1167 ЦК України, не
Як убачається зі змісту кредитного
договору, умовами кредитного договору
не визначено моральну (немайнову)
Відповідно до ст.88 ЦПК України,
оскільки в задоволенні позову
відмовлено, то витрати по сплаті
судового збору не відшкодовуються.
Керуючись ст., ст.10, 11, 57 - 60, 61, 88, 197,
209, 212 - 215, 218 ЦПК України, суд, -
В позові Публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк «Надра»
до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
- відмовити в повному обсязі.
В зустрічному позові ОСОБА_2 до ПАТ
«Комерційний банк «Надра» про визнання
незаконною заборгованість по
кредитному договору та стягнення
моральної шкоди за кредитним договором
- відмовити в повному обсязі.
Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня його
проголошення до апеляційного суду
Кіровоградської області через
Олександрійський міськрайонний суд, а
особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
Суддя: