Справа № 569/308/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2014 року
Рівненський міський
суд Рівненської області

в особі судді -
Н.Ю.Музичук

при секретарі - А.Л.
Швець

за участю позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши в м. Рівне цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування моральної шкоди,
завданої злочином працівника органу,
що здійснює оперативно-розшукову
діяльність та досудове розслідування,

в с т а н о в и в :

В січні 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд
із позовом до ОСОБА_2 про стягнення
відшкодування моральної шкоди,
заподіяної незаконними його діями, як
працівника органу, що здійснює
оперативно-розшукову діяльність та
досудове розслідування, у розмірі 50 000
грн.

В позовній заяві зазначав, що в
провадженні Рівненського міського
суду перебувала кримінальна справа
№1-184/2011 по обвинуваченню в скоєнні
злочину, передбаченого ч.2 ст. 365 КК
України, ОСОБА_2 та інших осіб, які під
час проведення оперативно-слідчих дій
та досудового слідства в кримінальній
справі №1-228/11 працювали на посадах
оперуповноважених групи по боротьбі із
майновими злочинами ВКР Рівненського
МВ УМВС України у Рівненській області
та вчинили щодо нього посадовий злочин.
Так, ОСОБА_2 обвинувачується в тому, що
будучи службовою особою в силу
здійснення функцій представників
влади, в порушення ст.ст. 13,14 Закону
України «Про міліцію» вчинив
перевищення влади, що полягало у
завданні позивачу моральних і фізичних
страждань. Так, 14.09.2002 року слідчим
Рівненського МВ УМВСУ в Рівненській
області позивач ОСОБА_1 був затриманий
та поміщений до ізолятора тимчасового
тримання /ІТТ/ Рівненського МВ. 23.09.2002
Року приблизно о 19.00.20.00 годині після
конвоювання позивача із ІТТ в
службовий кабінет №50 ВКР Рівненського
МВ оперуповноважений ВКР МВ ОСОБА_2,
явно виходячи за межі наданих йому
повноважень, використовуючи незаконні
методи, з метою отримання зізнання у
скоєнні ряду злочинів та підписанні
відповідних процесуальних документів
до затриманого на той час за підозрою у
вчинені злочину за ч. 2 ст. 186 КК України
ОСОБА_1 застосував психічне насильство,
що виразилось у погрозі, висловленій в
нецензурній формі, застосування
фізичного насильства. При відмові
зізнаватись у скоєнні чужих злочинів
та підписувати підготовлені
процесуальні документи ОСОБА_2
застосував до ОСОБА_1 фізичне
насильства, яке виражалося у нанесені
цілого ряду ударів руками в області
живота і голови, та у нанесенні значної
кількості ударів ногами по тулубу,
спричиняючи тим самим тілесні
ушкодження /крововиливи/, фізичний
біль, моральні страждання, що були
болісними, принижували людську честь і
гідність, порушували права,
гарантовані ст. 26 Конституції України.

Не зупиняючись на завданих тілесних
ушкодженнях та моральних стражданнях,
коли ОСОБА_5 принесений до вказаного
кабінету апарат під назвою «телефон»
для вироблення електричного струму та
протиправно одітий на його руки
спецзасіб «кайданки», під»єднані
проводи апарату до правої кисті руки та
до тулубу в області лівої нирки,
закривши Петрову рота кляпом, піддане
його тіло дії електричного струму, із
приведення в дію ручки апарату
«телефон», ОСОБА_2 під час катувань
своєю ногою притискав його до стільця
та стіни, надаючи тим самим ОСОБА_5
змогу для подальшого вчинення
незаконних дій щодо позивача ОСОБА_1 у
виді застосування фізичного
насильства, що спричиняло тілесні
ушкодження /у виді крапкового
западаючого рубчика на тілі правої
кисті, навпроти другого пальця з
підвищеною пігментацією шкіри навколо
нього, множинних саден в ділянці
кулькового суглобу і садна на лівій
кисті, крововиливу в ділянці кості
правої лопатки/, фізичний біль та
моральні страждання, що були болісними,
такими, що принижували честь та
гідність, порушували його права,
гарантовані ст. 26 Конституції України.

24.09.2002 Року приблизно в період часу 10.05
год. - 15.10 год. після конвоювання ОСОБА_1
із ІТТ в службовий кабінет №50 ВКР
Рівненського МВ ОСОБА_2 повторно, явно
виходячи за межі наданих йому
повноважень, використовуючи незаконні
методи, з метою отриманні зізнання у
скоєнні ряду злочинів та підписанні
відповідних процесуальних документів,
до ОСОБА_1 застосував психічне
насильства, що виразилось у погрозі в
нецензурній формі застосувати фізичне
насильство, в тому числі дію
електричного струму, яке сприймалося
реальною погрозою.

Вина ОСОБА_2 у вчинені службового
злочину щодо позивача доведена в ході
розгляду кримінальної справи, 16 жовтня
2012 року в кримінальній справі винесена
постанова Рівненського міського суду
про закриття кримінальної справ, у
зв'язку із закінченням строків
давності. Постановою суду встановлене
умисне застосування в період із 14 по 24
вересня 2002 року при зазначених вище
обставинах відповідачем психічного
насильства, що виразилось у
висловленій нецензурною лайкою
погрозі застосування насильства, яке
сприймалось реально, застосування
фізичного насильства, яке виразилось в
нанесенні ряду ударів руками в область
живота і голови та значної кількості
ударів ногами по тулубу, зі
спричиненням тілесних ушкоджень і
фізичного болю, незаконне піддання
тіла позивача електричному струму
шляхом застосування спецзасобу
«кайданки» із застосуванням
спеціального приладу «телефон», також
застосування кайданів, з допомогою
яких підвішували на «дибу» щодо
позивача ОСОБА_1 Свою вину в якості
підсудного ОСОБА_2 визнав повністю, до
усіх обставин щодо вибиття від
підозрюваного на той час позивача
ОСОБА_1 зізнання у не вчинених злочинах
заперечень не мав.

Таким чином відповідач своїми
вищенаведеними незаконними діями
спричинив позивачу особливий фізичний
біль та моральні страждання, що були
болісними та такими, що вплинули на
спокій, стан здоров»я його та членів
його сім»ї, принижували честь і
гідність, порушили гарантовані ст.ст. 26
та 27 Конституції України, права на
повагу до гідності, на свободу та
особисту недоторканість, підірвало
авторитет та престиж органів
внутрішніх справ України. У результаті
катувань та інших насильницьких дій
позивачу були нанесені численні
тілесні ушкодження, від чого довгий час
боліла голова мало місце постійне
недомагання, що унеможливлювало
подальше здобуття освіти та
працевлаштування позивача. Тривалий
час позивач лікувався, внаслідок
застосованого фізичного насильства та
пережитого нервового стресу в нього
загострились хвороби легенів та нирок,
від чого він лікувався в січні-лютому
та травні 2004 року, на сьогоднішній день
має нестабільний стан здоров»я, що
постійно супроводжується фізичними
болями. У відповідності до положень
чинного законодавства, він якій
злочином заподіяно моральну
/немайнову/ шкоду, має право на
відшкодування такої моральної шкоди
особою, яка її завдала, таку моральну
шкоду оцінює в зазначеному позовом
розмірі 50 000 грн.

Письмових заперечень відповідача на
позовну заяву суду не було надано.

Позивач повністю підтримав позовну
заяву та заявлені вимоги в суді, вважає
їх доведеними повністю дослідженими
судом наданими в справі доказами та
матеріалами кримінальної справи №1-184/11
по обвинуваченню ОСОБА_6, ОСОБА_2 і
ОСОБА_7 у вчиненні злочинів за ст. 365 ч.2
КК України, де знаходяться оригінали
документів та висновку судово-медичної
експертизи РОБСМЕ щодо нього. Доказів
причинного зв'язку погіршення стану
його здоров»я та захворювань і
лікування в 2004 році із незаконними
застосованими щодо нього відповідачем
діями надати не може. Сума грошового
відшкодування моральної шкоди
відносно цивільного позову в
кримінальній справі збільшена у
зв'язку із інфляційними процесами та
необхідними великими затратами на
лікування лівої нирки. Моральна шкода
завдана спільними діями всіх
обвинувачених №1-184/11, має намір
закладення позову до кожного із них,
він не може визначити чиї дій були
більш жорстокими щодо нього, від чиїх
дій завдана більша моральна шкода,
проте оцінює більш тяжкими для нього
дії колишніх співробітників ОВС
ОСОБА_2 і ОСОБА_5 через піддання ними
його тіла електроструму. Не заперечує,
що він був засуджений і відбував
покарання за ст.186 ч.2 КК України по
чотирьох епізодах. Просить
задовольнити позовні вимоги.

Відповідач не визнав позовні вимоги в
суді. Вважає їх не обґрунтованими та не
підтвердженими належними доказами. Не
визнає, що особисто він бив та катував
позивача, котрий був в якості
підозрюваного а пізніше засудженим за
вчинення злочинів, передбачених ст. 186
ч.2 КК України. Він багато часу тримався
в СІЗО на період запобіжного заходу в
досудовому слідстві та був засуджений,
у цьому зв'язку вважає недоведеним, що
бронхіти та інші хвороби знаходяться в
причинному зв'язку і є наслідком
якихось його дій, як
оперуповноваженого ВКР по виконанню
дізнання чи окремих слідчих дій із
підозрюваним ОСОБА_1 В кримінальній
справі по обвинуваченню у вчиненні
злочинів за ст. 165 ч.2 КК України він
визнав вину після закінченні строків
давності, щоб завершити судовий
розгляд кримінальної справи та
завершити 10-річну судову тяганину. В
кримінальній справі потерпілий ОСОБА_1
заявляв цивільний позов в межах 20 тисяч
грн. моральної шкоди до трьох
обвинувачених, із незрозумілих підстав
такий позов заявив тільки до нього, а
загальну суму вимог збільшив втричі
без обґрунтування підстав. Просить
відмовити за безпідставністю позовних
вимог в повному обсязі, крім того
врахувати, що він не працює в ОВС,
виховує двох неповнолітніх дітей.

Оцінюючи пояснення сторін,
дослідженні надані в справі докази,
матеріали кримінальної справи № 1-184/11
по обвинуваченню ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7
у вчиненні злочині, передбачених ст. 365
ч.2 КК України із постановою
Рівненського міського суду від 16.10.2012
року, встановленні обставини та
наслідки, суд прийшов до висновку, що
позовні вимоги підлягають до
часткового задоволення з таких
підстав.

Згідно положень Конституції
України, людина, її життя і здоров'я,
честь і гідність, недоторканність і
безпека визнаються в Україні найвищою
соціальною цінністю, а утвердження і
забезпечення прав і свобод людини -
головним обов'язком держави (ст. 3
Конституції України).

Саме закріплення за державою
обов'язку забезпечення прав і свобод
людини дає можливість, у випадку
порушення останніх, звернутися до суду
з метою їх захисту та відновлення, а
також за компенсацією шкоди, завданої
таким порушенням.

Відповідно до положень
Конституції України, зокрема статей 32,
56, 62 Конституції, ст.ст. 23,1167 ЦК України,
фізичні та юридичні особи мають право
на відшкодування моральної
(немайнової) шкоди, заподіяної
внаслідок порушення їх прав і свобод та
законних інтересів.

Встановлено на підставі досліджених
доказів, в тому числі постанови
Рівненського міського суду від 16.10.2012
року в кримінальній справі №1-184/11 по
обвинуваченню ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7 у
вчиненні злочині, передбачених ст. 365 ч.2
КК України, про звільнення останніх
від кримінальної відповідальності та
закриття провадження в справі у
зв'язку із закінченням строків
давності, акту судово-медичного
дослідження №2263 від 26 вересня 2002 року
щодо ОСОБА_1, висновку по даних
психологічного дослідження ОСОБА_1,
наступне.

ОСОБА_2 з серпня 2001 року працював на
посаді оперуповноваженого групи по
боротьбі з майновими злочинами відділу
карного розшуку Рівненського МВ УМВСУ
в Рівненській області, маючи
спеціальне звання - лейтенант міліції,
та спільно із оперуповноваженим ВКР
Рівненського МВ УМВСУ ОСОБА_6 та
старшим оперуповноваженим ВКР
Рівненського МВ УМВСУ ОСОБА_7,
являючись службовими посадовими
особами в силу здійснення функцій
представника влади, в порушення
ст.ст.13,14 Закону України «Про міліцію»,
вчинили перевищення влади.

Так, 14.09.2002 року слідчим Рівненського МВ
УМВСУ в Рівненській області позивач
ОСОБА_1 був затриманий та поміщений до
ізолятора тимчасового тримання /ІТТ/
Рівненського МВ. 23.09.2002 Року,між 19.00.-20.00
годинами, після конвоювання позивача
із ІТТ в службовий кабінет №50 ВКР
Рівненського МВ оперуповноважений ВКР
МВ ОСОБА_2, явно виходячи за межі
наданих йому повноважень,
використовуючи незаконні методи, з
метою отримання зізнання у скоєнні
ряду злочинів та підписанні
відповідних процесуальних документів
до затриманого на той час за підозрою у
вчинені злочину за ч. 2 ст. 186 КК України
ОСОБА_1 застосував психічне насильство,
що виразилось у погрозі застосувати
фізичне насильство, висловлюючись при
цьому нецензурними словами в адрес
потерпілого, яке сприймалось
потерпілим як реальна загроза. При
відмові зізнаватись у скоєнні чужих
злочинів та підписувати підготовлені
процесуальні документи ОСОБА_2
застосував до ОСОБА_1 фізичне
насильства, яке виражалося у нанесені
не менше 3 ударів руками в області
живота і голови, та у нанесенні не менше
5 ударів ногами по тулубу, спричиняючи
тим самим тілесні ушкодження
/крововиливи/.

Не зупиняючись на завданих
тілесних ушкодженнях та моральних
стражданнях, коли ОСОБА_5 принесений до
вказаного кабінету апарат під назвою
«телефон» для вироблення електричного
струму та протиправно одітий на його
руки спецзасіб «кайданки», під»єднані
проводи апарату до правої кисті руки та
до тулубу в області лівої нирки,
закривши Петрову рота кляпом, піддане
його тіло дії електричного струму, із
приведення в дію ручки апарату
«телефон», ОСОБА_2 під час катувань
своєю ногою притискав груди ОСОБА_1 до
стільця та стіни, надаючи тим самим
ОСОБА_5 змогу для подальшого вчинення
незаконних дій щодо позивача ОСОБА_1 у
виді застосування фізичного
насильства, що спричиняло тілесні
ушкодження /у виді крапкового
западаючого рубчика на тілі правої
кисті, навпроти другого пальця з
підвищеною пігментацією шкіри навколо
нього, множинних саден в ділянці
кулькового суглобу і садна на лівій
кисті, крововиливу в ділянці кості
правої лопатки/.

Таким чином, відповідач ОСОБА_2 спільно
із ОСОБА_6, ОСОБА_7 своїми
вищенаведеними незаконними діями
спричинили позивачу особливий
фізичний біль та моральні страждання,
що були для нього болісними та
образливими, чим порушено гарантовані
ст. 26 Конституції України, права на
повагу до гідності, на свободу та
особисту недоторканість, що заподіяло
істотну шкоду правам ОСОБА_1, а також
підірвало авторитет та престиж органів
внутрішніх справ України.

У відповідності до положень ст. 23 ЦК
України, особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав,
що полягає в фізичному болю та
стражданнях, у зв"язку із ушкодженням
здоров'я, у душевних стражданнях,
завданих протиправною поведінкою, у
приниженні честі і гідності фізичної
особи.

Згідно ч.1ст.1167 ЦК України, моральна
шкода, завдана фізичній особі
неправомірними діями відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини.

У відповідності до положень ст. 1176 ЦК
України, шкода завдана фізичній особі
внаслідок її незаконного засудження,
незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності,
незаконного застосування як
запобіжного заходу тримання під вартою
або підписки про невиїзд, незаконного
затримання, незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту чи виправних робіт,
відшкодовується державою у повному
обсязі незалежно від вини посадових і
службових осіб органу дізнання,
попереднього слідства або суду. Право
на відшкодування шкоди, завданої
фізичній особі незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури або суду виникає у
випадках передбачених законом.

Згідно ч. 6 цієї норми ЦК України, шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
внаслідок іншої незаконної дії або
бездіяльності чи незаконного рішення
органу дізнання, попереднього
досудового слідства, прокуратури або
суду, відшкодовується на загальних
підставах.

Під моральною шкодою
розуміються втрати немайнового
характеру внаслідок моральних чи
фізичних страждань, або інших
негативних явищ, заподіяних фізичній
чи юридичній особі незаконними діями
або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати, у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з іншим
ушкодженням здоров'я.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні.

Зокрема, з'ясуванню підлягає
підтвердження факту заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Розглядаючи вимоги позивача в частині
стягнення моральної шкоди в порядку
ст.ст. 23, 1167, 1176 ЦК України, суд приходить
до висновку на підставі дослідження
вищенаведених доказів що вчинення
ОСОБА_2 спільно із іншими двома особами
ОСОБА_6, ОСОБА_7 неправомірних дій
стосовно позивача ОСОБА_1, що
виразилося в фізичних і моральних
стражданнях - особливий фізичний біль
та моральні страждання, що були для
нього болісними та образливими, чим
порушено гарантовані ст.ст. 26 та 27
Конституції України, права на повагу до
гідності, на свободу та особисту
недоторканість, що заподіяло істотну
шкоду правам ОСОБА_1, безспірно
встановлене вищезазначеними доказами.

Відповідно, суд вважає доведеним та
очевидним заподіяння моральних та
фізичних страждань позивачу,
викликаних злочинними діями
відповідача, вчиненими щодо позивача.

Немайнова шкода, завдана фізичній або
юридичній особі внаслідок вчинення
ОСОБА_2 спільно із іншими двома особами
ОСОБА_6, ОСОБА_7 перевищення влади,
неправомірних дій із застосуванням
фізичного і психічного насильства
стосовно позивача ОСОБА_1, оцінюється
судом як така, що відшкодовується на
загальних підставах, у відповідності
ч. 6 цієї ст.1176, 23,1167 ЦК України.

Доводи відповідача про відсутність
вини в заподіянні такої шкоди не
обґрунтовані, не спростовують
вищенаведених доказів та до уваги не
приймаються.

Крім того, судом не приймаються до
уваги доводи позивача про погіршення
стану його здоров»я та захворювання і
лікування в січні, травні 2004 році із
діагнозами хронічного
гепатохолециститу в стадії ремісії та
від бронхіту в стадії загострення та
пієлонефриту в стадії нестійкої
ремісії, внаслідок неправомірних дій
відповідача, вчинених у вересні 2002
року, за відсутністю відповідних
доказів, в тому числі медичних
висновків про їх причино-наслідковий
зв'язок.

Крім того, на підставі вищенаведених
досліджених доказів встановлено
заподіяння моральної шкоди позивачу
спільними діями трьох винних осіб, за
участю відповідача ОСОБА_2, чого
позивач не заперечує, розмежувати
ступінь участі та вини та участі в
заподіянні шкоди на підставі пояснень,
доводів позивача та досліджених
доказів не представляється можливим.

Згідно зареєстрованого судом 06.06.2005
року за вх. №9451 цивільного позову в
кримінальній справі, дослідженого
судом в матеріалах кримінального
провадження №1-184/11 вбачається, що
позивач за таких же підстав просив
стягнути відшкодування моральної
шкоди солідарно із трьох винних осіб на
загальну суму 15 000 грн.

Таким чином, суд приходить до висновку
про суттєве завищення позивачем
розміру грошової компенсації
відшкодування моральної шкоди,
заявленого до відповідача ОСОБА_2

Згідно з постановою Пленуму Верховного
Суду України від 31.03.1995 року N 4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної /немайнової/
шкоди» з послідуючими змінами і
доповненнями, розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.
Зокрема, враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою чи
за зверненням потерпілого
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Оцінюючи надані в цій частині докази,
що стосуються характеру порушення,
характеру, обсягу і глибини фізичних та
душевних страждань, внаслідок
неправомірних дій відповідача, їх
наслідків та зусиль необхідних для
відновлення попереднього стану
позивача, виходячи із принципу
розумності і справедливості, суд
вважає доцільним часткове задоволення
позовних вимог. З урахуванням
викладеного, вважається доцільним
стягнення з відповідача для
відновлення попереднього стану
позивача грошового відшкодування в
розмірі п'яти мінімальних заробітних
плат, в розмірі 6 090 гривень.

Судові витрати в справі, відповідно до
ст. 88 ЦПК України, покладаються на
відповідача пропорційно до
задоволених вимог.

На підставі викладеного, ст.ст.
23,1167,1176 ЦК України, керуючись ст.ст.
10,11,57-60,88,208,209,212-215,218,223,292,294 ЦПК України,

в и р і ш
и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Стягнути із ОСОБА_2, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1
грошову компенсацію відшкодування
моральної шкоди в розмірі 6 090 грн.

Стягнути із ОСОБА_2, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, судовий збір в розмірі 243
грн. 60 коп. на рахунок 0002 в УДК в м.
Рівне, Код , МФО 833017, код
класифікації доходів бюджету 22030001, код
отримувача /код з ЄДРПОУ/ 38012714.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Рівненської області
через місцевий суд поданням
апеляційної скарги в десятиденний
строк з дня проголошення рішення, а для
осіб які брали участь у справі але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення рішення - протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Рівненського міського суду
Н.Ю.Музичук