АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5482/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Слюсар Л. П. Доповідач - Кочкова Н.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2014 року
м. Дніпропетровськ

05 червня 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді
Кочкової Н.О.,

суддів -
Максюти Ж.І., Чубукова О.П.,

при секретарі -
Сичевській А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_3 в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_4, Управління
житлового господарства
Дніпропетровської міської ради про
визнання свідоцтва про право власності
на житло та розпорядження органу
приватизації недійсними за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від 27 березня 2014 року,
-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2013 року позивач звернувся до
суду з вищезазначеним позовом, в
обґрунтування якого посилався на те, що
у 2007 році відповідно до заяви його
матері - відповідачки по справі, була
здійснена приватизація двох кімнат
загальною площею 28 кв.м. на склад сім'ї
три особи, у тому числі його. На час
приватизації він був неповнолітнім і
не розумів значення дій матері. В даний
час вони втрьох проживають в кімнатах 28
кв.м. ( при нормі 13,65 кв.м. на людину), і
він потребує покращення житлових умов,
але в Індустріальному виконкомі йому
відмовляють в прийняття на облік для
покращення житлових умов в зв'язку з
тим, що він приймав участь у
приватизації і є співвласником жилої
площі. Вважає, що приватизація двох
кімнат в квартирі АДРЕСА_1
відповідачкою з порушенням його
інтересів, як неповнолітнього, на
невигідних для нього умовах і дії
відповідачки зробили неможливим для
нього реалізацію конституційного
права на належні житлові умови. Просив
суд при розгляді справи рахувати строк
позовної давності , виходячи з часу
досягнення ним повноліття, тобто з 18
квітня 2013 року; визнати недійсними
розпорядження органу приватизації
Управління житлового господарства
Дніпропетровської міської ради від 14
вересня 2007 року №3/634-07 про передачу у
власність 42/100 частини квартири АДРЕСА_1
ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4; визнати
свідоцтво про право власності на 42/100
частини квартири АДРЕСА_1, видане 14
вересня 2007 року Управлінням Житлового
господарства Дніпропетровської
міської ради ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4
недійсним.

Ухвалою Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
18 лютого 2014 року в якості
співвідповідача було залучено ОСОБА_3 в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_4.

Рішенням Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
27 березня 2014 року в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 - відмовлено (а.с.
36-37).

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
ставить питання про скасування
рішення суду та ухвалення нового
рішення про задоволення його позову в
повному обсязі (а.с.40-41).

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
вимог, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1, його
матір'ю є ОСОБА_3 (а.с.7). Відповідно до
свідоцтва про право власності на житло
від 14 вересня 2007 року, виданого
Управлінням Житлового господарства
Дніпропетровської міської ради на
підставі розпорядження №3/634-07 від 14
вересня 2007 року 42/100 частки АДРЕСА_1
належать на праві спільної часткової
власності: ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 ( а.с.4),
що підтверджується і Витягом Про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно від 21.12.2007 року №17164889 ( а.с.5) та
технічним паспортом на квартиру ( а.с.6).

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив із
того, що приватизація спірної квартири
була проведена у відповідності до
чинного законодавства, жодних доказів
вчинення відповідачкою правочину, який
суперечив би інтересам
неповнолітнього, суду не надано.

Вказані висновки зроблені судом
без порушення норм матеріального та
процесуального права, оскільки згідно
до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» ( у редакції, яка діяла у 2007 році),
передача займаних квартир (будинків)
здійснюється в спільну сумісну або
часткову власність за письмовою згодою
всіх повнолітніх членів сім'ї, які
постійно мешкають в даній квартирі
(будинку), в тому числі тимчасово
відсутніх, за якими зберігається право
на житло, з обов'язковим визначенням
уповноваженого власника квартири
(будинку), а згідно із абзацом 2 ч.1 ст. 5
цього ж Закону до членів сім'ї наймача
включаються лише громадяни, які
постійно проживають в квартирі
(будинку) разом з наймачем або за якими
зберігається право на житло.

Судом встановлено, і не заперечувалось
сторонами, що приватизація була
здійснена на всіх членів сім'ї ОСОБА_2,
які постійно проживали у квартирі
станом на 2007 рік, і на підставі
необхідних документів. Належних і
допустимих доказів на підтвердження
того, що розпорядження органу
приватизації Управління житлового
господарства Дніпропетровської
міської ради від 14 вересня 2007 року
№3/634-07 та свідоцтво про право власності
на 42/100 частини квартири АДРЕСА_1, видане
14 вересня 2007 року ОСОБА_3, ОСОБА_2,
ОСОБА_4, здійснені з порушенням ч.6 ст. 203
ЦК України - у матеріалах справи не має,
тому суд правильно відмовив у
задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що
приватизація була здійснена з
порушенням прав позивача, - є
голослівними, оскільки приватизація
відбулась із додержанням вимог чинного
законодавства, а посилання на те, що на
теперішній час Індустріальний
виконком відмовляє в прийняття на
облік позивача для покращення житлових
умов, - не свідчить про незаконність
приватизації.

Посилання на те, що житлова площа
кімнат, які були приватизовані сім'єю
ОСОБА_2, менше, ніж 21 кв.м. на людину, - не
являється підставою для скасування
рішення суду, оскільки вказана норма
житлової площі передбачена абзацом 2 ч.1
ст. 3 Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду» як
санітарна норма, що передається
безоплатно, а не як мінімальна, при якій
можлива приватизація.

Доводи апелянта про те, що судом не
розглянуті позовні вимоги про визнання
недійсним розпорядження органу
приватизації Управління житлового
господарства Дніпропетровської
міської ради від 14 вересня 2007 року
№3/634-07, - протирічать тексту судового
рішення.

Інші доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються, і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи і є
обов'язковою підставою для скасування
чи зміни рішення.

Судом 1 інстанції у досить повному
обсязі з'ясовані права та обов'язки
сторін, обставини справи, доводи сторін
перевірені, їм дана належна правова
оцінка, доводи апеляційної скарги не
спростовують правильність висновків
суду, підстав для виходу за межі
апеляційної скарги - не встановлено,
тому апеляційний суд вважає, що рішення
суду є законним і обґрунтованим, і його
слід залишити без змін.

Керуючись ст.. 307, 308 ЦПК України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - ВІДХИЛИТИ.

Рішення Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 27 березня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді: