Дата документу 19.06.2014
Справа № 320/1852/14ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2014 року.
м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний
суд Запорізької області у складі:

головуючого судді
Пономаренко Л.Е.,

при секретарі
Хричовій М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні
Мелітопольського міськрайонного суду
Запорізької області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до державного
підприємства «Придніпровська
залізниця» про скасування наказу,
поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Мелітопольського
міськрайонного суду з позовом до ДП
«Придніпровська залізниця», в яких с
урахуванням уточнень просить
скасувати наказ №62/ОС від 10.02.2014
відокремленого структурного
підрозділу «Мелітопольське
локомотивне депо» ДП «Придніпровська
залізниця», поновити ОСОБА_1 на посаді
слюсаря-ремонтника
ремонтно-монтажного цеху з ремонту
устаткування №2, стягнути з
відповідача на користь ОСОБА_1 середній
заробіток за час вимушеного прогулу в
розмірі 1469,52 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
10.02.2014 був звільнений з ДП
«Придніпровська залізниця» на
підставі п.4 ст.40 КЗпП України. Вважає
зазначене звільнення незаконним, так
як воно взаємопов'язано з його відмовою
від проходження медичного огляду, на
якому наполягала адміністрація
підприємства.

В судовому засіданні позивач
підтвердив свої вимоги та пояснив, що з
березня 2011 він працював
слюсарем-ремонтником
ремонтно-монтажного цеху з ремонту
устаткування №2 відокремленого
структурного підрозділу
«Мелітопольське локомотивне депо» ДП
«Придніпровська залізниця». 10.02.2014 він
був звільнений з роботи на підставі п.4
ст. 40 КЗпП України, підставою для
звільнення стала його відмова від
проходження медичного обстеження та
неявка на роботі 04-06.02.2014. Вважає, що
підприємство незаконно направило його
на медичне обстеження, посилаючись на
наказ МОЗ від 23.07.2002 №280 «Щодо
організації проведення обов'язкових
профілактичних медичних оглядів
працівників окремих професій,
виробництв та організацій, діяльність
яких пов'язана з обслуговуванням
населення і може призвести до
поширення інфекційних хвороб», так як
його професія не відноситься до
Переліку професій, виробництв та
організацій, працівники яких
підлягають обов'язковим медичним
оглядам, затвердженому постановою КМУ
від 23.05.2001 №559. Також зазначив, що в
період з 04 по 06 лютого не виконував
роботу на підприємстві, так як наказом
від 03.02.2014 він був усунутий від роботи,
однак весь цей час знаходився на
території підприємства.

В судовому засіданні представник
відповідача проти позову заперечив в
повному обсязі та пояснив, що ОСОБА_1
працював на підприємстві
слюсарем-ремонтником, робота якого
пов'язана з водопровідними спорудами,
що, в свою чергу, вимагає проходження
такими працівниками медичного огляду.
12.12.2013 ОСОБА_1 був ознайомлений про
необхідність проходження до 31.01.2014
медичної комісії. 03.02.2014 ОСОБА_1
повідомив підприємство про відмову від
проходження медичного огляду. Наказом
№12/с від 03.02.2014 ОСОБА_1 був
відсторонений від роботи
слюсаря-ремонтника
ремонтно-монтажного цеху з ремонту
устаткування №2 до закінчення
проходження медичного огляду та його
було направлено на медичне обстеження
з 04.02. по 05.02.2014. З 04.02.2014 по 06.02.2014 ОСОБА_1
на роботі не знаходився, пояснити
причини не зміг, тому наказом №62/ОС від
10.02.2014 був звільнений за п.4 ст. 40 КЗпП
України - прогулу без поважних причин.

Вислухавши пояснення сторін, допитавши
свідків, вивчивши матеріали справи, суд
прийшов до наступних висновків.

ОСОБА_1 був прийнятий на роботу
слюсарем-ремонтником 5 розряду
ремонтно-монтажного цеху з ремонту
устаткування №2 відокремленого
структурного підрозділу
«Мелітопольське локомотивне депо»
державного підприємства
«придніпровська залізниця».

12.12.2013 ОСОБА_1 був ознайомлений з
необхідністю проходження медкомісії
до 31.01.2014 на підставі наказу МОЗ України
від 23.07.2002 №280.

03.02.2014 майстер РМЦ №2 ОСОБА_2 повідомив
керівництво підприємства про
відсторонення від роботи ОСОБА_1 у
зв'язку з не проходженням останнім
медичної комісії. Цього ж дня ОСОБА_1
письмово повідомив керівництво
підприємство про відмову від
проходження медичного огляду на
підставі наказу МОЗ України №280.
Наказом від 03.02.2014 №12/с ОСОБА_1 було
відсторонено від роботи
слюсаря-ремонтника
ремонтно-монтажного цеху з ремонту
устаткування №2 з 03.02.2014 до закінчення
проходження медичного огляду,
оголошено йому догану за невиконання
розпорядження, своїх робітничих
обов'язків з проходження медичного
огляду, та направлено на медичне
обстеження 04.02-05.02.2014 з метою
встановлення належності стану здоров'я
виконувати роботу слюсаря-ремонтника.

04.02.2014 ОСОБА_1 був відсутній на робочому
місці весь період робочого часу, про що
був складений акт.

05.02.2014 на підприємстві був складений
акт, в якому встановлено, що ОСОБА_1
знаходився на території підприємства в
період з 9:25 до 12:00 годин, однак на своєму
робочому місці був відсутній протягом
всього робочого дня. В акті зазначено,
що ОСОБА_1 прийшов о 9:25 з вимогою надати
йому наказ про звільнення у зв'язку з
його відмовою проходити медкомісію.
Після цього ОСОБА_1 забрав особисті
речі, які знаходились в приміщенні РМЦ
№2 та пішов з території підприємства.

06.02.2014 на підприємстві працювала
комісія по перевірці виконання
розпорядку дня працівниками депо. За
результатами роботи комісії був
складений акт, в п.3 якого було
відображено, що весь період робочого
часу з 7-30 до 11-30 та з 12-15 до 16-15 на
робочому місці був відсутній
слюсар-ремонтник ОСОБА_1

10.02.2014, тобто на наступний робочий день,
ОСОБА_1 з'явився на роботу, де у нього
були відібрані пояснення про причини
відсутності на робочому місці з 04 по
06.02.2014. Згідно наданих пояснень, ОСОБА_1
отримав сертифікати про проходження
психіатричного та наркологічного
огляду та надав їх підприємству, однак
медичне обстеження згідно наказу МОЗ
№280 проходити відмовився. Зазначив, що 4
та 5 лютого знаходився на своєму
робочому місці.

10.02.2014 наказом №62/ОС ОСОБА_1 був
звільнений за п.4 ст.40 КЗпП України за
прогули 04.02.2014, 05.02.2014 та 06.02.2014 без
поважних причин.

Як вбачається зі змісту наданих в
судовому засіданні пояснень позивача,
він вважає необґрунтованою вимогу
підприємства до нього про проходження
медичного огляду. Свою відмову пояснює
тим, що його професія не входить до
переліку професій, на які
розповсюджується наказ МОЗ України від
23.07.2002 №280 «Щодо організації
проведення обов'язкових
профілактичних медичних оглядів
працівників окремих професій,
виробництв і організацій, діяльність
яких пов'язана з обслуговуванням
населення і може привести до поширення
інфекційних хвороб».

Відмова ОСОБА_1 від проходження
медичного огляду спричинила
відсторонення його від роботи на
04-05.02.2014 з наданням йому цього строку
для проходження медичного обстеження.

В судовому засіданні встановлено та не
заперечується сторонами, що ОСОБА_1
надані йому дні не використав для
проходження медичної комісії.

В матеріалах справи містяться докази
відсутності ОСОБА_1 і на робочому місці
04.02.2014, 05.02.2014 та 06.02.2014.

Посилання позивача, що він в ці дні
знаходився на робочому місці нічим не
підтверджені. Від допиту свідків,
заявлених при подачі позову, які б
могли підтвердити, на його думку, факт
знаходження на робочому місці, ОСОБА_1 в
подальшому відмовився.

Позивач пояснював, що так як був
відсторонений від роботи, то
знаходився на території підприємства,
однак в іншому цеху.

Чинним законодавством передбачено
випадки, коли власник підприємства або
уповноважений ним орган може
відсторонити працівника від роботи.

Відсторонення від роботи - це
недопущення працівника на певний строк
до роботи, яку він зобов'язався
виконувати відповідно до трудового
договору. Відсторонення від роботи не
передбачає розірвання трудового
договору та використовується як
тимчасовий захід до прийняття
остаточного рішення про можливість або
неможливість виконання працівником
передбаченої трудовим договором
роботи або перебування його на певній
посаді.

Згідно зі статтями 21 та 139 Кодексу
законів про працю працівник, який
уклав трудовий договір, зобов'язаний
виконувати правила внутрішнього
трудового розпорядку підприємства,
установи, організації, виконувати
розпорядження власника або
уповноваженого ним органу, додержувати
трудової і технологічної дисципліни,
вимог нормативних актів про охорону
праці.

Власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний, згідно зі статтями 21 та 141
КЗпП, забезпечувати працівникові умови
праці, необхідні для виконання роботи;
забезпечувати трудову й виробничу
дисципліну, неухильно додержувати
законодавства про працю і правил
охорони праці.

Згідно зі статтею 169 КЗпП власник або
уповноважений ним орган зобов'язаний
за свої кошти організувати проведення
медичних оглядів працівників, зайнятих
на важких роботах, роботах із
шкідливими чи небезпечними умовами
праці.

Відсторонення від роботи
використовується як тимчасовий захід
до прийняття остаточного рішення про
можливість чи неможливість виконання
працівником передбаченої трудовим
договором роботи або перебування його
на певній посаді. Після закінчення
терміну відсторонення від роботи
працівник, залежно від наявних підстав,
може бути допущений до роботи,
переведений на іншу роботу або
звільнений з роботи. Зокрема, працівник
може бути допущений до роботи, якщо
відсторонення було незаконним або
усунуто причини такого відсторонення,
тобто працівник виконав умови допуску
до роботи (успішно пройшов обов'язковий
медичний огляд, перевірку відповідних
знань тощо).

Працівник після відсторонення від
роботи може бути тимчасово або
постійно переведений на іншу роботу,
наприклад за результатами обо'язкового
медичного огляду, якщо в медичному
висновку буде зазначено про
неспроможність працівника виконувати
передбачену трудовим договором роботу
внаслідок стану здоров'я.

Отже, законодавець не пов'язує
відсторонення від роботи з
обов'язковим звільненням.

Відповідно до Роз'яснень щодо обліку і
оплати часу, витраченого працівниками
на проходження попереднього
(періодичного) медичного огляду,
наданих листом Укрзалізниці та Ради
профспілки залізничників і
транспортних будівельників,
працівники проходять медичний огляд у
робочі дні, час проходження одного дня
огляду зараховується для працівників з
п'ятиденним робочим тижнем - 8 годин.

Тобто, у випадку проходження ОСОБА_1
медичного огляду 04-05.02.2014 - ці дні б
зараховувались його як робочі з
відповідною оплатою. Однак, ОСОБА_1 в ці
дні і не проходив медичний огляд, і не
виконував роботу на підприємстві,
поважність причин неявки на медичну
комісію або робоче місце позивачем не
надано.

Що стосується 06.02.2014, на той час вже
закінчився строк відсторонення від
роботи ОСОБА_1, однак він знову не
з'явився на робочому місці.

На наступний робочий день 10.06.2014 від
ОСОБА_1 були відібрані пояснення щодо
причин неявки на роботі та не
проходження медичного огляду, в яких
він зазначив, що після відмови 03.02.2014
від проходження медичного обстеження
він вважав, що 04.02.2014 буде звільнений.
Причини незнаходження на роботі 06.02.2014
не зазначив.

Пунктом 4 ст. 40 КЗпП України
передбачено, що трудовий договір,
укладений на невизначений строк, а
також строковий трудовий договір до
закінчення строку його чинності можуть
бути розірвані власником або
уповноваженим ним органом у випадку
прогулу (в тому числі відсутності на
роботі більше трьох годин протягом
робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.1992 року
№ 9 «Про практику розгляду судами
трудових спорів» при розгляді позовів
про поновлення на роботі осіб,
звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, суди
повинні виходити з того, що
передбаченим цією нормою закону
прогулом визнається відсутність
працівника на роботі як протягом
усього робочого дня, так і більше трьох
годин безперервно або сумарно протягом
робочого дня без поважних причин.

Таким чином, судом встановлено
безпідставність відсутності ОСОБА_1 на
робочому місці більше трьох годин, що
дало підприємству законні підстави
звільнити його за ст.. 40 п.4 КЗпП України.

За відсутності незаконного звільнення
позивача з роботи, вимоги ОСОБА_1 в
частині поновлення на роботі та
стягненні заробітної плати за час
вимушеного прогулу також задоволенню
не підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 57, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до державного
підприємства «Придніпровська
залізниця» про скасування наказу,
поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу - залишити без задоволення.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга до апеляційного суду
Запорізької області через
Мелітопольський міськрайонний суд
протягом 10 днів з дня проголошення
рішення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

СУДДЯ:
Л. Е. Пономаренко