Провадження № 22-ц/779/1246/2014
Головуючий у 1 інстанції Ковалюк І. П.
Суддя-доповідач Ковалюк Я.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Ковалюка Я.Ю.

суддів:
Матківського Р.Й., Шишка А.І.

секретаря
Капущак С.В.

з участю представника відповідача -
Рокетської С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3, третя особа на стороні позивача
без самостійних вимог щодо предмета
спору - ОСОБА_4 до публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» про визнання
договору поруки припиненим, за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на рішення
Івано-Франківського міського суду від
11 березня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

Позивач звернувся в суд із позовом до
банку про визнання договору поруки від
10.04.2007 року таким, що припинив свою дію.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 11 березня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_3, третя особа
ОСОБА_4 до ПАТ КБ «Приватбанк» про
визнання договору поруки припиненим -
відмовлено.

На дане рішення представник ОСОБА_3 -
ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що банк 23 березня 2009
року пред'явив позовну заяву до
поручителя та позичальника про
стягнення заборгованості. Одним із
додатків до позову є розрахунок
заборгованості, яку позивач не
отримував, а дізнався про її зміст
тільки в день ознайомлення з
матеріалами справи. Відповідно умов
договору іпотеки, в разі невиконання
боржником зобов'язань, банк мав право
протягом шести місяців пред'явити
вимогу до поручителя про погашення
боргу.

Вважає, що умови договору поруки про
його дію до повного виконання всіх
зобов'язань боржника не свідчать про
те, що договором установлено строк
припинення поруки в розумінні ст. 251 ЦК
України, а підлягають застосуванню
норми ч.4 ст. 559 ЦК України про те, що
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя.

На думку апелянта, суд даним обставинам
не дав належної оцінки та ухвалив
рішення з порушенням вимог закону.

З цих підстав, рішення суду першої
інстанції апелянт просить скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову.

Апелянт в судове засідання повторно не
з'явився, хоча належним чином
повідомлявся про час й місце розгляду
справи, що у відповідності до ч.2 ст.305
ЦПК України не перешкоджає розглядові
справи.

Представник відповідача апеляційну
скаргу заперечила, вважає її
безпідставною, а рішення суду законним
та обґрунтованим.

Вислухавши доповідача, пояснення
представника відповідача, перевіривши
письмові матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку про
відмову в задоволенні апеляційної
скарги з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції дійшов висновку про
відсутність підстав для припинення
поруки.

З даним висновком суду першої
інстанції погоджується і колегія
суддів.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
10.04.2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та
ОСОБА_4 було укладено кредитний договір
№063/07К про отримання позивачем кредиту
в сумі 40000,00 доларів США, зі сплатою 15%
річних для купівлі автомобіля із
кінцевим терміном погашення 09.04.2012
року. Зборами акціонерів ЗАТ КБ
«Приватбанк 30.04.2009 року було прийнято
рішення про перетворення банку на ПАТ
КБ «Приватбанк», якому належать права
та обов'язки кредитодавця за договором.

Відповідно до ч.2 ст. 11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Згідно ч.1 ст. 626, 629 ЦК України договором
є домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

З метою забезпечення виконання
зобов'язання ОСОБА_6 10.07.2007 року між
ОСОБА_3 та ЗАТ КБ «Приватбанк» укладено
договір поруки №063/07К, умовами якого
передбачено солідарну
відповідальність його як поручителя
перед банком за невиконання боржником
усіх його зобов'язань за основним
договором, включаючи повернення
основної суми боргу (в т. ч. суми
кредиту, регресу), сплату процентів,
комісій, відшкодування можливих
збитків, сплату пені та інших штрафних
санкцій, передбачених умовами
основного договору.

Пунктом 10 договору поруки передбачено,
що цей договір набирає чинності з
моменту його підписання сторонами та
діє до повного виконання всіх
зобов'язань боржника за основним
договором. Також п.11 договору поруки
обумовлено строк позовної давності,
яка встановлюється протягом 5 років.
(а.с.11).

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 559 ЦК України
порука припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності та якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя.

Встановлено, що боржник допустив
порушення графіку погашення кредиту по
основному боргу і саме за цей період
проведено розрахунок заборгованості.
На спростування цієї суми апелянтом
доказів не представлено. Не
представлено доказів і про збільшення
розміру зобов'язання внаслідок
збільшення відсоткової ставки.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції повно
з'ясував обставини справи, перевірив
доводи і заперечення сторін, дав
належну оцінку доказам та прийшов до
обгрунтованого висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову.

Доводи апеляційної скарги
правильності висновків суду не
спростовують, а тому підстав для її
задоволення не встановлено.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК
України, суд апеляційної інстанції не
вправі переоцінювати докази, які судом
першої інстанції досліджені у
встановленому законом порядку, а
апеляційна скарга не містить посилання
на нові докази, що давало б підставу для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового або зміни
рішення.

Розглянувши справу в межах позовної
заяви та доводів апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що рішення судом ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 218, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського
суду від 11 березня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з часу
набрання нею законної сили.

Головуючий
Я.Ю. Ковалюк

Судді:
Р.Й. Матківський

А.І. Шишко