УХВАЛА

іменем україни

28 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика
П.О.,

суддів: Євграфової
Є.П., Євтушенко О.І.,

Журавель В.І.,
Завгородньої І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
звернення стягнення на нерухоме майно,
за касаційною скаргою Публічного
акціонерного товариства Комерційного
банку «ПриватБанк» на рішення
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 19 вересня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 10 грудня
2013 року, за участю представника
Публічного акціонерного товариства
Комерційного банку «ПриватБанк»
Каракоці О.Р.,

в с т а н о в и л а:

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду
з позовом до ОСОБА_3 про звернення
стягнення на нерухоме майно,
посилаючись на те, що відповідно до
укладеного кредитного договору від 05
лютого 2007 року № DN80FI00000028 між банком та
ОСОБА_3 останній отримав кредит у сумі
100 тис. доларів США зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 9,96 %
річних на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення до 04 лютого 2027 року.

Укладаючи договір, сторони погодили, що
погашення заборгованості повинно
здійснюватися в наступному порядку:
щомісяця в період сплати позичальник
повинен надавати банку грошові кошти
(щомісячний платіж) для погашення
заборгованості за кредитом, яка
складається із заборгованості за
кредитом, за відсотками, а також інші
витрати.

Однак на порушення вимог ст. ст. 526, 527, 530
ЦК України та умов договору відповідач
зобов'язання за вказаним договором
належним чином не виконує, станом на 02
грудня 2012 року заборгованість за
вказаним кредитним договором
становить 264 018,33 доларів США, з яких: 104
330, 8 доларів США - заборгованість за
кредитом, 53 341,23 доларів США -
заборгованість за процентами за
користування кредитом, 17 955,96 доларів
США - заборгованість за комісією за
користування кредитом, 88 390,34 доларів
США - пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором.

На забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором між банком та
відповідачем було укладено договір
іпотеки, відповідно до умов якого
відповідач передав у іпотеку нерухоме
майно - будинок загальною площею 230,8 кв.
м, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про
іпотеку» іпотека за цим договором
поширюється на земельну ділянку, на
якій розташований предмет іпотеки і
яка належить іпотекодавцю на праві
власності на підставі документа,
зазначеного у договорі іпотеки.

Посилаючись на викладене, банк просив
звернути стягнення на будинок та
земельну ділянку, розташовані за
адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу
вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ
«ПриватБанк» з укладенням від імені
відповідача договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем та виселити
відповідача та інших осіб, які
зареєстровані та /або проживають у
житловому будинку, зі зняттям з
реєстраційного обліку у
територіальному органі Державної
міграційної служби України, до
повноважень якого входить питання
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб, компетенція якого
територіально поширюється на адресу
зазначеного будинку.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
19 вересня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 10 грудня
2013 року, в задоволенні позову
відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить зазначені судові
рішення скасувати, посилаючись на
порушення судами норм матеріального і
процесуального права, справу передати
на новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Установлено, що 05 лютого 2007 року між ЗАТ
КБ «ПриватБанк», правонаступником
якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3
(позичальник) укладено кредитний
договір № DN80FІ00000028, відповідно до умов
якого ОСОБА_3 отримав кредит у сумі 100
тис. доларів США зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 9,96 %
річних на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення до 04 лютого 2027 року.

Пунктом 1.3 договору передбачено, що
забезпеченням позичальником (ОСОБА_3)
зобов'язань за договором виступає
іпотека квартири, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 (договір іпотеки від 05
лютого 2007 року № DN80FJ000000028).

05 лютого 2007 року укладено договір
іпотеки № DN80FJ000000028, в якому зазначено,
що ОСОБА_3 (іпотекодавець) та ЗАТ КБ
«ПриватБанк» (іпотекодержатель) уклали
даний договір про наступне: п. 1)
предметом цього договору є надання
іпотекодавцем в іпотеку майна,
зазначеного в п. 7 цього договору
(предмет іпотеки), в забезпечення
виконання зобов'язань позичальника
(ОСОБА_5) перед іпотекодержателем; п. 2)
за цим договором іпотекою
забезпечується виконання зобов'язань
позичальника за кредитним договором
від 05 лютого 2007 року № DN80FJ000000028,
укладеного між банком та іпотекодавцем
з повернення кредиту, наданого у
вигляді невідновлювальної лінії в сумі
127 200 доларів США строком з 05 лютого 2007
року до 04 лютого 2027 року включно; п. 7)
майно, що передається в іпотеку,
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Предмет іпотеки належить іпотекодавцю
на підставі договору купівлі-продажу
від 05 лютого 2007 року; п. 8) відповідно до
ст. 6 Закону України «Про іпотеку»
іпотека за цим договором поширюється
на земельну ділянку площею 1 тис. кв. м,
на якій розташований будинок. Договір
підписаний ОСОБА_3 та представником
банку.

Суд першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, ухвалюючи
рішення, посилався на те, що в договорі
іпотеки позичальником зазначено
ОСОБА_5, вказано інший номер кредитного
договору та суму кредиту, в той час як
за кредитним договором позичальником є
ОСОБА_3 Таким чином, на підставі ст. ст.
12, 33 Закону України «Про іпотеку» суд
відмовив у позові.

Проте з такими висновками судів
погодитися не можна з таких підстав.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про
іпотеку» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин»)
іпотечний договір повинен містити такі
істотні умови:

1) для іпотекодавця та іпотекодержателя
- юридичних осіб відомості про:

для резидентів - найменування,
місцезнаходження та ідентифікаційний
код в Єдиному державному реєстрі
юридичних та фізичних осіб
-підприємців (абз. 2 п. 1 ч. 1 ст. 18 із
змінами, внесеними згідно із Законом
від 15 грудня 2005 року № 3201-IV);

для нерезидентів - найменування,
місцезнаходження та державу, де
зареєстровано особу;

для іпотекодавця та іпотекодержателя -
фізичних осіб відомості про:

для громадян України - прізвище, ім'я, по
батькові, адресу постійного місця
проживання та індивідуальний
ідентифікаційний номер у Державному
реєстрі фізичних осіб - платників
податків та інших обов'язкових
платежів;

для іноземців, осіб без громадянства -
прізвище, ім'я, по батькові (за
наявності), адресу постійного місця
проживання за межами України;

2) зміст та розмір основного
зобов'язання, строк і порядок його
виконання та/або посилання на правочин,
у якому встановлено основне
зобов'язання;

3) опис предмета іпотеки, достатній для
його ідентифікації, та/або його
реєстраційні дані. При іпотеці
земельної ділянки має зазначатися її
цільове призначення;

4) посилання на видачу заставної або її
відсутність.

У разі відсутності в іпотечному
договорі однієї з вказаних вище
істотних умов він може бути визнаний
недійсним на підставі рішення суду.

Наведених положень закону суд в
повному обсязі до уваги не взяв, не
врахував, що в п. 2 договору іпотеки
сторонами визначено зміст і розмір
основного зобов'язання в розмірі 127 200
дол. США, що збігається із сумою,
визначеною в п. 1.1 кредитного договору,
з урахування комісії та страхових
платежів; строк і порядок його
виконання відповідно до п. 1.1
кредитного договору; в п. 7 договору
іпотеки сторони ідентифікували
предмет іпотеки, зазначивши його
поштову адресу: АДРЕСА_1, вказавши площі
будинку, господарських споруд та
земельної ділянки та
правовстановлюючого документа, на
підставі якого будинок належить на
праві власності іпотекодавцю.

Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень.

Доказів оспорення договору іпотеки в
судовому порядку з приводу відсутності
істотних умов, як і доказів того, що
договором іпотеки забезпечено інший
кредит з іншим позичальником
відповідачем не подавалось.

Суд на порушення вимог ст. ст. 214, 215 ЦПК
України на зазначене уваги не звернув,
пояснень позивача в достатньому обсязі
не перевірив та висновків про
відсутність підстав для задоволення
позову дійшов передчасно.

Апеляційний суд на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права уваги не звернув
і помилково залишив рішення суду
першої інстанції без змін.

Оскільки допущені судами порушення
норм матеріального та процесуального
права призвели до неправильного
вирішення справи, рішення судів першої
та апеляційної інстанцій підлягають
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суду слід
з'ясувати питання щодо технічної
помилки в договорі іпотеки стосовно
номера договору та особи позичальника
та розглянути справу по суті спору.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційного
банку «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
19 вересня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 10 грудня 2013 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
П.О. Гвоздик

Судді: Є.П.
Євграфова

О.І.
Євтушенко

В.І.
Журавель

І.М.
Завгородня