Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/1990/14-ц
Провадження №: 2/332/656/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

14 травня 2014 р.
м. Запоріжжя

Заводський районний суд м.
Запоріжжя у складі:

судді: Яцуна О.С.

при секретарі: Вінник Л.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Запорізької міської ради,
третя особа - міське комунальне
підприємство «Основаніє», про визнання
права користування житловим
приміщенням -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до Запорізької міської ради
про визнання права користування жилим
приміщенням за адресою: АДРЕСА_1. У
позові зазначила, що з 1987 року у спірній
квартирі проживав її дядька - ОСОБА_2, за
бажанням якого, з березня 2010 року вона
стала проживати разом із ним, як член
сім'ї наймача та вести спільне
господарство. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер
та не встиг зареєструвати її у спірній
квартирі, хоча мав такий намір. На даний
час вона продовжує проживати у спірній
квартирі, утримувати її, робити
поточний ремонт, сплачувати комунальні
послуги. Відповідач відмовив їй у
укладанні з нею договору найму спірної
квартири, тому вона вимушена
звернутись до суду із відповідним
позовом.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав заявлені вимоги та
зазначив, що позивач не має реально
іншого місця проживання, стала
проживати у спірній квартирі за
проханням основного квартиронаймача,
вести із ним спільне господарство. За
життя ОСОБА_2 письмово виявив своє
бажання зареєструвати позивача у
квартирі, однак не довів справу до
кінця, оскільки позивач на цьому не
наполягала та не було у цьому
термінової потреби. Витрати на
поховання ОСОБА_2 взяла на себе позивач,
яка продовжує проживати у спірній
квартирі, робити в ній поточні ремонти.

Представник відповідача та третьої
особи заперечувала щодо висунутих
позовних вимог, з урахуванням того, що
позивачем не надано доказів, достатніх
для встановлення факту ведення
спільного господарства нею із ОСОБА_2,
який помер. Крім того, при житті ОСОБА_2
не надав до компетентних органів своєї
письмової згоди на реєстрацію позивача
у спірну квартиру. Просила суд
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_3 засвідчив той факт, що померлий
ОСОБА_2 при житті дійсно висловлював
намір зареєструвати свою племінницю
ОСОБА_1 у своїй квартирі, яка стала на
його вимогу проживати з березня 2010 року
разом із ним. ОСОБА_2 часто хворів та
потребував стороннього догляду. Він
особисто допомагав ОСОБА_1 завозити у
спірну квартиру холодильник, який
позивач за власні кошти придбала, а
також меблі: крісла, стіл, тощо. Коли
ОСОБА_2 помер, він матеріально допоміг
ОСОБА_1, яка займалась організацією
поховання. Крім того, перебуваючи у
спірній квартирі, бачив завезені
будівельні матеріали, оскільки позивач
планувала проведення поточного
ремонту.

З'ясувавши позицію сторін, вислухавши
покази свідка, дослідивши докази по
справі, суд вважає позов таким, що
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно довідки № 789 від 23.04.2014 року МКП
«Основаніє», ОСОБА_2 був зареєстрований
за адресою: АДРЕСА_1 з 26.06.1987 року.

Згідно актів МКП «Основаніє» від 10.03.2012,
03.02.2014 року ОСОБА_1 проживає без
реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 з
березня 2010 року по дійсний час разом із
наймачем ОСОБА_2, який помер у
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно копії актового запису про
смерть № 606 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1
від гострого трансмурального інфаркту
нижньої стінки міокарда.

Факт місця проживання позивача у
спірній квартирі підтверджується
долученими до матеріалів справи
доказами: видатковими накладними та
товарними чеками від 12.09.11, 05.08.2011,
09.12.2011, 04.08.2011, 06.08.2011 на придбання
позивачем будівельних матеріалів та
меблів, копією медичної карти
амбулаторної хворої (ОСОБА_1) від 22.04.2010
року, де зазначені адреса проживання
ОСОБА_1, як: АДРЕСА_1.

Виходячи із долучених копій паспорту
позивача вбачається, що ОСОБА_1 на час
розгляду справи ніде не зареєстрована.

Відповідно до замовлення на ритуальні
послуги № 7307, ОСОБА_1 взяла на себе
матеріальні витрати щодо поховання
померлого ОСОБА_2

З відповіді начальника ВРЕЖО № 4 від
24.08.2012 року на письмове звернення
ОСОБА_2 вбачається намір останнього,
при житті зареєструвати за своєю
адресою проживання племінницю ОСОБА_1

Відповідно до ст. 33 Конституції
України: «Кожному, хто на законних
підставах перебуває на території
України, гарантується свобода
пересування, вільний вибір місця
проживання, право вільно залишати
територію України, за винятком
обмежень, які встановлюються законом».

Відповідно до ч. 1, 3, ст. 47 Конституції
України: «Кожен має право на житло.
Ніхто не може бути примусово
позбавлений житла інакше як на
підставі закону за рішенням суду».

Частиною 1 статті 29 ЦК України
визначено, що місцем проживання
фізичної особи є житловий будинок,
квартира, інше приміщення, придатне для
проживання в ньому (гуртожиток, готель
тощо), у відповідному населеному
пункті, в якому фізична особа проживає
постійно, переважно або тимчасово.

Статтею 310 ЦК України встановлено, що
фізична особа має право на місце
проживання. Фізична особа має право на
вільний вибір місця проживання та його
зміну.

Відповідно до ст.64 ЖК України члени
сім'ї наймача, які проживають разом з
ним, користуються нарівні з наймачем
усіма правами і несуть усі обов'язки, що
випливають з договору найму жилого
приміщення. До членів сім'ї наймача
належать дружина наймача, їх діти і
батьки. Членами сім'ї наймача може бути
визнано й інших осіб, якщо вони
постійно проживають разом з наймачем і
ведуть з ним спільне господарство. Якщо
вказані особи перестали бути членами
сім'ї наймача, але продовжують
проживати в займаному жилому
приміщенні, вони мають такі ж права і
обов'язки, як наймач і члени його сім'ї.

Відповідно до ст.65 ЖК України наймач
вправі в установленому порядку за
письмовою згодою всіх членів сім'ї, які
проживають разом з ним, вселити в
займане ним жиле приміщення свою
дружину, дітей, батьків, а також інших
осіб. Особи, що вселилися в жиле
приміщення як члени сім'ї наймача,
набувають рівного з іншими членами
сім'ї права користування жилим
приміщенням, якщо при вселенні між цими
особами, наймачем та членами його сім'ї,
які проживають з ним, не було іншої
угоди про порядок користування жилим
приміщенням.

Згідно роз'яснень п.9 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985
року «Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України» з
наступними змінами та доповненнями, п.15
постанови Пленуму Верховного Суду
України № 9 від 01.11.1996 року «Про
застосування Конституції України при
здійсненні правосуддя», наявність чи
відсутність прописки сама по собі не
може бути підставою для відмови в праві
користування житловим приміщенням
особі, яка проживала чи вселилася туди
як член сім'ї наймача. Відсутність
письмової згоди членів сім'ї наймача на
вселення сама по собі не свідчить про
те, що особи, які вселилися, не набули
право користування жилим приміщенням,
якщо за обставинами справи безспірно
встановлено, що вони висловлювали таку
згоду.

Керуючись ст. ст. 33, 47 Конституції
України, ст. 64, 65 ЖК України, ст. 310 ЦК
України 212- 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право
користування жилим приміщенням у
квартирі АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Запорізької області
через Заводський районний суд м.
Запоріжжя шляхом подачі апеляційної
скарги в 10-денний строк з дня його
проголошення.

Суддя: О.С. Яцун