У х в а л а

іменем україни

04 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Колодійчука В.М.,

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення
сплаченого авансу за касаційною
скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 -
на рішення апеляційного суду
Львівської області від 13 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що за усною домовленістю,
досягнутою у листопаді 2011 року, фізична
особа-підприємець ОСОБА_4 (далі - ФОП
ОСОБА_4) зобов'язався до 29 лютого 2012 року
виготовити для нього дерев'яні вікна
(євробрус). На виконання зазначеної
домовленості він видав аванс на
загальну суму 57 340 грн., проте
замовлення у строк виконано не було.
Враховуючи викладене, позивач просив
стягнути з відповідача сплачений аванс
у розмірі 57 340 грн.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 22 травня 2013
року позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто
з ФОП ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 57 340 грн.
сплаченого авансу. Розподілено судові
витрати.

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 13 січня 2014 року рішення
районного суду скасовано. У
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3
- ОСОБА_5 - просить скасувати рішення
апеляційного суду, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, й залишити
рішення суду першої інстанції в силі.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що
відповідач не виконав взятих на себе
зобов'язань із виготовлення дерев'яних
вікон, що є підставою для повернення
позивачеві сплаченого авансу.

Скасовуючи рішення районного суду та
відмовляючи у задоволенні позову,
апеляційний суд виходив із того, що
відповідач належним чином виконав
умови усного договору, виготовив
дерев'яні вікна, частина яких була
встановлена у незавершеному
будівництвом житловому будинку
АДРЕСА_1, що підтверджується
приєднаними до справи фотографіями.

Проте повністю з таким висновком суду
апеляційної інстанції погодитись не
можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що за усною
домовленістю, досягнутою у листопаді
2011 року, ФОП ОСОБА_4 зобов'язався до 29
лютого 2012 року виготовити для ОСОБА_3
дерев'яні вікна (євробрус). На виконання
зазначеного договору позивач видав
відповідачеві аванс на загальну суму 57
340 грн.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилався на
те, що відповідач взяті на себе
зобов'язання з виготовлення вікон не
виконав і авансу не повернув.

Апеляційний суд дійшов до передчасного
висновку про встановлення факту
належного виконання усного договору та
виготовлення вікон, встановлених на
незавершеному будівництвом житловому
будинку АДРЕСА_1, оскільки фотографії,
які були надані відповідачем, не можуть
бути єдиним належним та допустимим
доказом походження вікон, які
встановлені в зазначеному будинку, їх
виготовлення саме на виконання усної
домовленості сторін.

Ухваливши рішення на основі наданих
відповідачем фотографій, суд
апеляційної інстанції не оцінив їх на
предмет відповідності ст. ст. 57, 58 ЦПК
України щодо належності та
допустимості доказів і не врахував
того, що вказані вище факти може
встановити лише експерт, який має
відповідні фахову освіту та спеціальні
знання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа,
яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

Отже, відсутність своєї вини доводить
відповідач.

При цьому, згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України
суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або невчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення районного
суду, апеляційний суд вказав на
безпідставну відмову судом першої
інстанції у задоволенні клопотання
відповідача про призначення судової
експертизи.

Проте апеляційний суд без поважних
причин не роз'яснив сторонам їх права
на звернення до суду із клопотанням про
призначення судово-будівельної
експертизи, не призначив таку
експертизу та у порушення ч. 4 ст. 10, 303
ЦПК України, якою передбачені принципи
змагальності та рівності прав сторін
щодо подання доказів, обмежив сторін у
такому праві, хоча вирішення спору
прямо залежить від доведеності або
недоведеності факту виготовлення
відповідачем вікон, встановлених
позивачем у незавершеному житловому
будинку.

Отже, висновок апеляційного суду про
те, що відповідач належним чином
виконав умови договору й у
незавершеному будівництвом житловому
будинку АДРЕСА_1 встановлені саме
вікна, виготовлені відповідачем,
ґрунтується на припущеннях, що
заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, апеляційним судом не
встановлені, рішення апеляційного суду
не відповідає вимогам ст. ст. 212-214, 303 ЦПК
України щодо оцінки доказів та
законності й обґрунтованості, що в силу
ст. 338 ЦПК України є підставою для його
скасування.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 -
ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Львівської
області від 13 січня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська