Справа № 395/214/14-ц
Провадження № 2/395/90/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2014 рокум. Новомиргород

Новомиргородський районний суд
Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ЩЕНЮЧЕНКА С.В.,

при секретареві РУДЕНКО І.М.,

за участю позивача ОСОБА_1, відповідача
ОСОБА_2, розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_1 (далі - заявник, позивач, ОСОБА_1)
до ОСОБА_2 (далі - відповідач, ОСОБА_2) про
стягнення грошових коштів за договором
купівлі-продажу,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2014 р. до Новомиргородського
районного суду надійшла позовна заява
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
грошових коштів за договором
купівлі-продажу, у якій позивач
вказала, що у червні 2012 р. відповідач
уклала з нею усний договір купівлі -
продажу продовольчих товарів, згідно
якого позивач як продавець
зобов'язалася передавати їй товар -
продукти харчування, а відповідач
повинна сплатити їй кошти за нього до
кінця 2012 року.

На виконання даного договору
ОСОБА_2 в період з червня по жовтень 2012
р. отримала у позивача продовольчих
товарів на суму 2.689 гривень,
зобов'язалася повернути кошти за
отриманий товар та написала
власноручно відповідну розписку.

Лише в травні - червні 2013 р. відповідач
повернула їй кошти в сумі 500 гривень, а
решту боргу в розмірі 2.189 гривень
зобов'язалася повернути до 15 листопада
2013 р.

Оскільки у подальшому ОСОБА_2
відмовляється повернути
заборгованість у добровільному
порядку, посилаючись на ст. ст. 698, 706,
1046-1047, 1049-1050 ЦК України, просить суд
стягнути з неї на користь позивача 2.189
грн. боргу, а також судові витрати по
справі.

Під час судового розгляду справи
позивач ОСОБА_1 підтримала позов
повністю, посилаючись на обставини,
викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні
не визнала позов повністю і пояснила,
що особисто вона купувала не всі
товари. Частину товарів купувала її
мати ОСОБА_3, бо вони живуть разом
однією сім'єю. До того ж позивач
приписувала частину покупок,
користуючись тим, що вона неграмотна.
Тому вони з ОСОБА_3 приходили в магазин
уточнювати розмір боргу. Особисто вона
розписку не складала, а лише підписала
її, щоб позивач повернули її паспорт.

Їй відомо, що мати ОСОБА_3,
неповнолітній племінник ОСОБА_4 та баба
ОСОБА_6 повністю повернули борг
позивачеві.

Заслухавши згадані пояснення та
безпосередньо дослідивши докази в
справі: показання свідків, оглянувши
письмові докази та інші матеріали
справи, суд вважає за необхідне
відмовити у позові із таких підстав.

Відповідно до вимог ЦК України:

ч. 1 ст. 698 - за договором роздрібної
купівлі-продажу продавець, який
здійснює підприємницьку діяльність з
продажу товару, зобов'язується
передати покупцеві товар, що звичайно
призначається для особистого,
домашнього або іншого використання, не
пов'язаного з підприємницькою
діяльністю, а покупець зобов'язується
прийняти товар і оплатити його.

ч. 1 ст. 706 - покупець зобов'язаний
оплатити товар за ціною, оголошеною
продавцем у момент укладення договору,
якщо інше не встановлено законом або не
випливає із суті зобов'язання.

У судовому засіданні безспірно
встановлено, що у червні 2012 року
сторони уклали усний договір
купівлі-продажу товарів, згідно до
якого позивач передала товари, а
відповідач повинна була сплатити їй
кошти за них до кінця 2012 року.

На виконання даного договору ОСОБА_2 і
члени сім'ї ОСОБА_2 в період з червня по
жовтень 2012 року отримали у позивача
продовольчих товарів на загальну суму
2.689 гривень та зобов'язалися повернути
кошти за отриманий товар до 16 жовтня 2012
року.

Оскільки в обумовлений термін
заборгованість не була погашена,
заявник наполягла на складанні
розписки про наявність боргу.

Ураховуючи, що відповідач є
неграмотною, розписку від її імені
склала мати ОСОБА_3, в якій зазначила
наявність боргу у сумі 2.689 гривень та
зобов'язалася від імені ОСОБА_2
повернути їх до 16 жовтня 2012 р.

ОСОБА_2 підписала вказану розписку, що
вона не заперечувала у суді.

Вище згадані обставини
підтверджуються поясненнями сторін,
оригіналом розписки відповідача,
іншими матеріалами справи.

Згідно положенням ч. 1 ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Таким чином, у судовому засіданні
достовірно встановлено, що на підставі
вказаної угоди відповідач та члени її
сім'ї одержали від позивача в борг
товарів на загальну суму 2.689 гривень.

Позивач вказала у заяві та підтвердила
у суді, що 500 гривень відповідач
повернула: 300 грн. віддала за неї свідок
ОСОБА_3 та 200 грн. - неповнолітній ОСОБА_4

Проте вона подала як письмовий доказ
розписку ОСОБА_2 від 16.10.2012 р. на
загальну суму 2.689 гривень, хоча вимагає
стягнути лише решту суму боргу у сумі
2.189 гривень.

Надати письмові докази одержання
частини боргу, а також пояснити чому не
була знищена попередня розписка та не
складена нова заявник не змогла.

В той же час і відповідач, і свідки
категорично стверджують про
повернення боргу позивачеві до
розгляду справи у суді.

Так, у судовому засіданні свідок ОСОБА_3
заперечила наявність боргу у ОСОБА_2
перед позивачем, бо насправді вона
особисто віддала заявникові спочатку 1
тис. грн., а потім ще 300 грн.

Окрім цього, її мати свідок ОСОБА_7
передала позивачеві 1,5 тис. грн. у два
прийоми, а неповнолітній ОСОБА_4 - ще 200
грн.

Свідок ОСОБА_6 у суді пояснила, що
особисто передала позивачеві 1,5 тис.
грн. у два прийоми, її дочка свідок
ОСОБА_3 також віддала 1,3 тис. грн.. у два
прийоми, а неповнолітній ОСОБА_4 - ще 200
грн.

І відповідач, і свідки наполягають, що
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 живуть однією сім'єю.
Тому вони мають спільні борги і разом
за них розплачуються.

Оскільки позивач не довела
обґрунтованість власних вимог щодо
залишку розміру заборгованості, а
відповідач довела власні заперечення
проти позову про сплату боргу до
розгляду справи у суді, підстав для
задоволення позову суд не вбачає.

Ураховуючи наведене, на підставі
ст. ст. 625-626, 698, 706, 1046-1050 ЦК України,
керуючись ст. ст. 3, 8, 10, 57-59, 208-215, 224-229, 292,
294, 296 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Відмовити у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення грошових коштів за договором
купівлі-продажу повністю.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Апеляційна скарга подається
апеляційному суду Кіровоградської
області через Новомиргородський
районний суд.

Головуючий:

суддя - підпис -
С.ЩЕНЮЧЕНКО