22-ц/772/1887/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Антонюк В. В.Категорія: 5
Доповідач: Береговий О. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2014 р. м. Вінниця Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Вінницької
області в складі:

головуючого: Берегового О. Ю.,

суддів: Іванюка М. В., Кучевського П. В.,

при секретарі: Руденко О. М.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Вінниці
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Вінницького міського суду Вінницької
області від 14 травня 2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про виділ в натурі частки
будинку, -

встановила:

ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до
ОСОБА_3 про виділ в натурі частки
будинку, мотивуючи свої вимоги тим, що
позивачу на праві спільної часткової
власності належить 19/50 частки
житлового будинку з господарськими
будівлями та спорудами, що
розташований по АДРЕСА_1 згідно рішення
третейського суду від 29.01.2007р. Позивач
здійснив у своїй частці самочинні
переобладнання, які має на меті
прийняти до експлуатації, однак ОСОБА_3,
яка являється співвласником 31/50 частки
вказаного будинковолодіння, не надає
на це своєї згоди, що зумовило подання
вказаного позову.

Просить суд виділити в натурі ОСОБА_2
належну їй частку, що складає 19/50 частки
будинковолодіння по АДРЕСА_1 визнавши
за нею право власності на кухню під
літерою 2-2 площею 10, 0 кв.м., кімнату під
літерою 2-3 площею 15,0 кв.м. та сарай під
літерою «З» площею 11,5 кв.м. Окрім цього,
просить стягнути із відповідача на її
користь документально підтверджені
судові витрати.

Рішенням Вінницького міського суду від
14 травня 2014 року, - в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
виділ в натурі частки будинку -
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
посилається на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду першої інстанції
скасувати й ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав апеляційну скаргу
та просила її задовольнити.

Представник відповідач заперечує
проти задоволення апеляційної скарги
та просив рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги,
вважає, що вона підлягає задоволенню з
таких підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України, - рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалено на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були дослідженні в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України, -
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правові норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення не
відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
виділ повинен відповідати державним
будівельним нормам, якими є ДБНВ 2.2-15-2005
"Житлові будинки. Основні положення", а
не СНиП 2.08.01-89 „Житлові будівлі", на
який посилається позивач та експерт.

Такий висновок суду не відповідає
нормам закону та не ґрунтується на
обставинах справи.

Згідно ДБН В 2.2-15-2005"Житлові будинки.
Основні положення" - вони чинні з 01
січня 2006 року і поширюються на
проектування нових і реконструкцію
житлових будинків.

У відповідності до ст. 5 ЦК України, -
акти цивільного законодавства
регулюють відносини, які виникли з дня
набрання ними чинності; якщо цивільні
відносини виникли раніше і
регулювалися актом цивільного
законодавства, який втратив чинність,
новий акт цивільного законодавства
застосовується до прав та обов'язків,
що виникли з моменту набрання ним
чинності.

Відповідно до Інструкції про
проведення поділу, виділу та
розрахунку часток в об'єктах
нерухомого майна, затвердженого
наказом Міністерства
житлово-комунального господарства
України від 18 червня 2007 року N 55,
зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 6 липня 2007 року за № 775/14041, - в
розділі 3. «Розрахунок часток у
спільній власності на об'єкти
нерухомого майна та порядок виділу в
натурі частки з нерухомого майна» -
відсутні застереження щодо
будівельних норм при виділі в натурі
частки; передбачено лише, що поділ на
самостійні об'єкти нерухомого майна
повинен відповідати умовам, що
передбачені чинними будівельними
нормами (п. 2.4.)

Відповідно до п. 1.6 Інструкції "Про
порядок проведення технічної
інвентаризації об'єктів нерухомого
майна", затверджено Наказом Держбуду
України 24.05.2001 року № 127, зареєстровано
в Міністерстві юстиції України 10 липня
2001 року за № 582/5773, - на житлові будинки,
запроектовані, побудовані
(реконструйовані) відповідно до норм
СНиП 2.08.01-89, вимоги Державних
будівельних норм (ДБН В 2.2-15-2005) не
поширюються.

Як встановлено в судовому засіданні
позивач фактично користується
прибудовою літ. «а2», а саме кухнею 2-2
площею 10, 0 кв.м. 1985 року побудови,
прибудовою літ. «А1», а саме кімнатою 2-3
площею 15,0 кв.м. 1955 року побудови, сараєм
літ. «З» 1988 року побудови.

Таким чином спірні будівлі побудовані
до 1 січня 2006 року, тобто до набрання
чинності ДБН В 2.2-15-2005 "Житлові будинки.
Основні положення".

Відповідно до п.2.4 СНиП 2.08.01-89 „Житлові
будівлі", введені в дію з 1 січня 1990 року
передбачено, що площа загальної
кімнати у однокімнатній квартирі
повинна бути не менше 14 кв м. і кухні - не
менше 8 кв.м. в однокімнатних квартирах
типу 1А міських будинків допускається
проектувати кухні чи кухні - ніші не
менше 5 кв.м.

Придбавши в 2007 році 19/50 часток будинку,
позивач набула прав та обов'язків
учасника спільної часткової власності,
в тому числі і права виділу частки за
правилами, які існували на час побудови
(реконструкції) будівлі, що стала
спільною сумісною власністю.

Згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи № 61
від 31.03.2014 року, - „співвласник 19/50
частки домоволодіння АДРЕСА_1 ОСОБА_2
користується прибудовою літ. «А1», а
саме житлова кімната 2-3 площею 15,0 кв.м.
та прибудовою літ. «а2», а саме кухня 2-2
площею 10,0 кв.м., загальною площею 25,0
кв.м., що відповідає мінімальній площі
СНиП 2.08.01-89. Враховуючи роки побудови
приміщень якими фактично користується
співвласник 19/50 частки домоволодіння
АДРЕСА_1 ОСОБА_2 вимоги СНиП 2.08.01-89, а
також вимоги п. 1.6. інструкції про
порядок проведення технічної
інвентаризації об'єктів нерухомого
майна, виділити в натурі належні їй 19/50
частки по АДРЕСА_1 до складу якої
входить кімната 2-3 - пл. 15,0 кв.м., кухня 2-2
- пл. 10,0 кв.м., сарай літ. «З» можливо.".

Згідно ч. 1 ст. 364 ЦК України, -
співвласник має право на виділ у натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності.

Відповідно до роз'яснень викладених у
підп. "а" п. 12, п. 14 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 22 грудня 1995
року N 20 "Про судову практику у справах
за позовами про захист права приватної
власності" та пп. 6, 7 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 4
жовтня 1991 року N 7 "Про практику
застосування судами законодавства, що
регулює право приватної власності
громадян на жилий будинок", при поділі
будинку в натурі, що є спільною
частковою власністю, суди повинні мати
на увазі, що це можливо, якщо кожній зі
сторін може бути виділено відокремлену
частину будинку із самостійним виходом
або за технічної можливості
переобладнати приміщення в ізольовані
квартири, які відповідають розміру їх
часток у приватній власності.

Як встановлено в судовому засіданні
приміщення, які перебувають у
фактичному користуванні сторін -
співвласників будинку відокремлені і
мають два самостійні виходи.

Таким чином, позивач є учасником
спільної часткової власності і
відповідно має право на виділ своєї
частки.

За таких обставин, апеляційний
суд вважає, що ухвалюючи рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог з
вищенаведених підстав, суд першої
інстанції вказані вимоги закону не
врахував, зробив помилкові висновки, у
зв'язку з чим рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню, а
позовні вимоги щодо виділу в натурі
частки майна та визнання права
власності підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України рішення
суду підлягає до скасування з
ухваленням нового рішення, якщо
висновки суду не відповідають
обставинам справи і судом допущено
порушення норм матеріального права.

За правилами ст. 88 ЦПК України з
відповідача слід стягнути понесені та
документально підтверджені позивачем
судові витрати, а саме: 229 грн. 40 коп. -
судовий збір при поданні позову; 121,8
грн. - судовий збір при поданні
апеляційної скарги; 1250 грн витрат на
проведення експертизи; 2500 грн. витрат
на правову допомогу, а всього 4 101 грн. 20
коп.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія
суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду від
14 травня 2014 року скасувати та ухвалити
нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Виділити ОСОБА_2 в натурі у власність
19/50 частки будинковолодіння по АДРЕСА_1,
що складається з кімнати 2-3 - площею 15,0
кв.м., кухні 2-2 - площею 10,0 кв.м., сараю
літ. «З».

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 4 101
грн. 20 коп. судових витрат, а саме: 229 грн.
40 коп.- судовий збір при поданні позову;
121,8 грн - судовий збір при поданні
апеляційної скарги; 1250 грн витрат на
проведення експертизи; 2500 грн -. витрат
на правову допомогу,.

Рішення апеляційного суду Вінницької
області набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак може
бути оскаржене шляхом подачі
касаційної скарги протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: