Справа № 0904/2318/12
Провадження № 22-ц/779/841/2014
Головуючий у 1 інстанції Гаполяк Т. В.
Суддя-доповідач Соколовський В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Соколовського
В.М.,

суддів: Бойчука І.В.,
Горблянського Я.Д.,

секретаря Турів О.М.,

з участю: представника
апелянта - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
"Ідея Банк" до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
та зустрічним позовом ОСОБА_4, який діє
в інтересах довірителя ОСОБА_5, до
Публічного акціонерного товариства
"Ідея Банк" про повернення грошових
коштів внаслідок реституції та
відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_5 - ОСОБА_2 на рішення Галицького
районного суду від 24 лютого 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2012 року Публічне
акціонерне товариство «Ідея Банк»
(далі - ПАТ "Ідея Банк") звернулось до
суду з вказаним позовом, мотивуючи
позовні вимоги тим, що 24 липня 2008
року між ВАТ «Плюс Банк»,
правонаступником якого є ПАТ «Ідея
Банк», та ОСОБА_5 був укладений
кредитний договір №800.70164, відповідно
до якого відповідач отримала кредит
для придбання транспортного засобу в
розмірі 19066 доларів США терміном до 24
липня 2015 року зі сплатою процентів за
користування кредитом в розмірі 13 %
річних з погашенням кредиту у валюті
наданого кредиту ануїтетними
платежами відповідно до графіку
погашення кредиту щомісячно 24 числа
кожного місяця. В складі щомісячних
ануїтетних платежів разом з кредитом
сплачуються проценти за користування
кредитом та плата за кредитне
обслуговування. Зобов'язань по
кредитному договору відповідач не
виконувала належним чином, а тому
позивач просив достроково стягнути
заборгованість по кредиту, яка станом
на 31 жовтня 2012 року становила 221170
грн. 66 коп., в тому числі: 85690,16 грн. -
основний борг; 42291,52 грн. прострочений
борг; 1814,17 грн. - строкові проценти; 64430,37
грн. - прострочені проценти та плата за
кредитне обслуговування; 24924,09 грн. -
пеня за несвоєчасне погашення
платежів.

Представником ОСОБА_2 в інтересах
довірителя - відповідача ОСОБА_5 подано
до суду зустрічну позовну заяву до ПАТ
«Ідея Банк» про повернення грошових
коштів внаслідок реституції в розмірі
6202,86 доларів США, що в гривневому
еквіваленті на дату ухвалення рішення
складає 16409 грн., та стягнення 10000 грн.
моральної шкоди. В обґрунтування
позовних вимог представник посилався
на те, що дійсно 24 липня 2008 року між ВАТ
«Плюс Банк» та ОСОБА_5 був укладений
кредитний договір №800.70164, відповідно
до якого довіритель отримала кредит
для придбання транспортного засобу
марки «MITSYBIHI LANCER» в розмірі 19066 доларів
США. Згідно угоди регулярно сплачувала
ануїтетний платіж. В квітні 2011 року
ОСОБА_5, враховуючи неможливість
сплачувати кредит, звернулась до банку
з заявою щодо вирішення сплати кредиту,
в результаті чого банком був знайдений
поручитель ОСОБА_6, з яким 19 квітня 2011
року укладено договір поруки. В цей же
день, за згодою банку, на ім'я ОСОБА_6
ОСОБА_5 видала довіреність на право
керування автомобілем марки «MITSYBIHI
LANCER», на придбання якого отримано
кредит та який перебуває у заставі в
банку. Автомобіль передано в
користування поручителю ОСОБА_6 Згодом
27 червня 2012 року заочним рішенням
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області у справі за
позовом ОСОБА_5 до ПАТ «Плюс Банк» було
розірвано кредитний договір №800.70164,
укладений 24 липня 2008 року між ВАТ «Плюс
Банк» та ОСОБА_5 У зв'язку з цим
представник ОСОБА_5 вважає, що банк
зобов'язаний повернути сплачені ОСОБА_5
за кредитним договором кошти в розмірі
6202,86 доларів США, що в гривневому
еквіваленті на дату винесення рішення
складає 16409 грн. Також, враховуючи те, що
з квітня 2011 року ОСОБА_5 перебувала під
впливом занадто наполегливих та
постійних вимог кредитора щодо
погашення кредиту, які межували з
психологічним тиском, тому їй було
завдано моральної шкоди, яку оцінює в
10000 грн. Також просив вирішити питання
розподілу судових витрат, які
складаються зі сплаченого судового
збору та витрат на правову допомогу.

Рішенням Галицького районного суду від
24 лютого 2014 року первісний позов
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5
на користь Публічного акціонерного
товариства "Ідея Банк" заборгованість
за кредитним договором №800.70164 від 24
липня 2008 року в розмірі 182489 грн. 06 коп.,
що еквівалентно 22831,11 доларам США, з
яких: 127981 грн. 68 коп., що еквівалентно
16011,72 доларів США, - заборгованість по
сумі виданого кредиту, 54507 грн. 38 коп., що
еквівалентно 6819,39 доларів США, -
заборгованість по процентах за
користування кредитом.

В решті позову відмовлено.

В зустрічному позові відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь
Публічного акціонерного товариства «
Ідея Банк» 2283 грн. 31 коп. сплаченого
судового збору.

На вказане рішення представник ОСОБА_5 -
ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій
посилається на порушення судом норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права.
Зокрема, апелянт зазначає, що оскільки
кредитний договір було достроково
розірвано за рішенням суду у зв'язку з
істотним порушенням другою стороною
умов договору, то відповідно до ч.5 ст.653
ЦК України є всі правові підстави для
стягнення з ПАТ "Ідея Банк" сплачених
ОСОБА_5 грошових коштів в сумі 65959 грн. З
цих підстав представник апелянта
просив рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким стягнути з
ПАТ "Ідея Банк" на користь ОСОБА_5
заподіяні збитки внаслідок істотного
порушення умов договору в сумі 65959 грн.
сплачених платежів.

В судовому засіданні представник
відповідача - ОСОБА_2 апеляційну скаргу
підтримав з наведених у ній мотивів та
просив її задовольнити.

Представник позивача в судове
засідання не прибув, хоча належно
повідомлений про розгляд справи.

Вислухавши доповідача, пояснення
представника апелянта, обговоривши
доводи апеляційної скарги та
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги
банку та відмовляючи в задоволенні
зустрічного позову, суд виходив з того,
що оскільки кредитний договір,
укладений між сторонами, був
достроково розірваний судом, то
відповідач відповідно до ст.653 ЦК
України повинен сплатити банку весь
залишок несплаченого кредиту, проценти
за користування кредитом та плату за
касове обслуговування, нараховані до
моменту розірвання кредитного
договору, і не має права вимагати
стягнення грошових коштів внаслідок
реституції. Відмовляючи в задоволенні
позовної вимоги про стягнення з
відповідача пені, суд виходив із
відсутності доказів на підтвердження
її розміру та матеріального становища
відповідача. Також суд відмовив у
стягненні віндикаційних витрат за
відсутності доказів понесення таких
витрат. На переконання суду, підстави
для відшкодування моральної шкоди
також відсутні, оскільки дії ПАТ "Ідея
Банк" були правомірними.

З таким висновком суду погоджується
також колегія суддів.

Судом встановлено, що 24 липня 2008 року
між ВАТ «Плюс Банк», перейменованим в
ПАТ «Ідея Банк», та ОСОБА_5 був
укладений кредитний договір №800.70164,
відповідно до якого відповідач
отримала кредит для придбання
транспортного засобу в розмірі 19066
доларів США терміном до 24 липня 2015 року
(а.с.7).

З серпня 2008 року по березень 2010 року
позичальник ОСОБА_5 сплачувала
ануїтетний платіж згідно графіку
погашення заборгованості, що
стверджується долученими копіями
квитанцій (а.с.41-50).

27 червня 2012 року заочним рішенням
Івано-Франківського міського суду у
справі за позовом ОСОБА_5 до ПАТ «Плюс
Банк» розірвано кредитний договір
№800.70164, укладений 24 липня 2008 року між
ВАТ «Плюс Банк» та ОСОБА_5 Дане рішення
набрало законної сили 30 липня 2012 року
(а.с.37).

Відповідно до ч.3 ст.653 ЦК України, якщо
договір змінюється або розривається у
судовому порядку, зобов'язання
змінюється або припиняється з моменту
набрання рішенням суду про зміну або
розірвання договору законної сили.

Отже, виходячи із змісту ч.3 ст.653 ЦК
України, саме з 30 липня 2012 року
припинилися зобов'язання сторін згідно
кредитного договору №800.70164, укладеного
24 липня 2008 року, а до цього моменту
сторони повинні були виконувати свої
зобов'язання згідно договору.

Згідно із ст.ст.525, 526 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору і одностороння відмова від
зобов'язання не допускається.

Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо
договором позики встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів.

Отже, суд дійшов вірного висновку, що
згідно із ст.653 ЦК України розірвання
кредитного договору в судовому порядку
за ініціативою позивача не виключає
проведення між сторонами за кредитним
договором розрахунків по
зобов'язаннях, що виникли до розірвання
кредитного договору, в тому числі
застосування заходів майнової
відповідальності за невиконання
(неналежне виконання) зобов'язань з
урахуванням умов кредитного договору,
і не може бути підставою для припинення
похідних зобов'язань.

Враховуючи те, що кредитний договір
достроково розірваний, суд правильно
вважав, що ОСОБА_5 зобов'язана сплатити
на користь ПАТ «Плюс банк» увесь
залишок несплаченого кредиту, а також
проценти за користування кредитом та
плату за кредитне обслуговування за
період з квітня 2010 року по червень 2012
року.

Обгрунтовано судом взято за основу для
розрахунку суми, що підлягають до
сплати відповідачем, додаток № 1 до
Договору - Графік сплати ануїтетних
платежів, та визначено, що до стягнення
підлягають: 127981 грн. 68 коп., що
еквівалентно 16011,72 доларів США, -
заборгованість по сумі виданого
кредиту та 54507 грн. 38 коп., що
еквівалентно 6819,39 доларів США, -
заборгованість по процентах за
користування кредитом.

Також вірним є висновок суду щодо
відмови у стягнення з відповідача пені
у зв'язку з відсутністю доказів на
підтвердження її розміру, так як
позивачем, у порушення ч.1 ст.60 ЦПК
України, не доведено таких вимог,
зокрема у розрахунку заборгованості
(а.с.5) вказано тільки загальну суму пені
- 24924,09 грн., без зазначення періоду,
протягом якого вона нарахована та
підстави нарахування. З аналогічних
міркувань не підлягають стягненню і
віндикаційні витрати.

Колегія суддів вважає, що правильним є
висновок суду щодо відмови в
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5
з огляду на таке.

Підставою зустрічних позовних вимог
було, по-перше, застосування
реституції, яка в даному випадку не
може бути застосована, так як є
правовим наслідком недійсного
правочину, а не розірвання договору,
по-друге, відшкодування збитків - це
вимога, яка також не підлягає
задоволенню, оскільки положенням ч.4.
ст.653 ЦК України чітко передбачено, що
сторони не мають права вимагати
повернення того, що було виконане ними
за зобов'язанням до моменту зміни або
розірвання договору, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно ж до ч.5 ст.653 ЦК України, якщо
договір змінений або розірваний у
зв'язку з істотним порушенням договору
однією із сторін, друга сторона може
вимагати відшкодування збитків,
завданих зміною або розірванням
договору.

У такому випадку сторона, яка
звернулась із вимогою про
відшкодування збитків повинна надати
докази завдання збитків розірванням
договору. Проте таких доказів ОСОБА_3 не
надала, а помилково просила стягнути,
як збитки, кошти сплачені нею на
виконання договору.

Не вбачається із матеріалів справи
також і завдання відповідачу позивачем
моральної шкоди, оскільки відсутні
докази, що підтверджують протиправну
поведінку позивача.

З огляду на наведене, висновок суду про
часткове задоволення первісного
позову та відмову в задоволенні
зустрічного позову відповідає нормам
закону та обставинам справи.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі,
не спростовують правильності
висновків суду, оскільки
спростовуються вищенаведеним
обґрунтуванням, та були предметом
розгляду в суді першої інстанції яким
дана судом належна оцінка.

Розглянувши справу в межах заявленого
позову та доводів апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що фактичні обставини справи судом
першої інстанції з'ясовано всебічно та
повно, дано їм вірну правову оцінку, а
рішення судом ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, тому підстави для його
скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5
- ОСОБА_2 відхилити

Рішення Галицького районного суду від
24 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий
В.М. Соколовський

Судді:
І.В. Бойчук

Я.Д. Горблянський