Справа № 288/404/14-ц
Провадження № 2/288/224/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 року
смт.
Попільня

Попільнянський районний суд
Житомирської області в складі:

головуючого судді - Сікан В. М.,

при секретарі - Дашинській Н.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Попільня Житомирської
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення із
житлового приміщення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з
позовною заявою про виселення із
житлового приміщення, у якій вказує, що
він є власником житлового будинку
АДРЕСА_1, який він придбав за договором
купівлі-продажу від 22.04.2003 року.

З позивачем проживав його брат
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який без дозволу
позивача вселив у жилий будинок свого
батька ОСОБА_2 та без дозволу провели
реєстрацію у зазначеному будинку.

Позивач змушений був погодитись на
такі умови, бо брат хворів. Відповідач
періодично дебоширив, однак ці дебоші
могли заспокоювати.

ІНФОРМАЦІЯ_4 брат позивача помер.
Дебоші почастішали і заходи
громадського впливу перестали діяти і
позивач вимушений був залучати
працівників міліції, які склали
адміністративний протокол та
Попільнянський районний суд 04.03.2014року
притягнув відповідача до
адміністративної відповідальності у
вигляді штрафу в розмірі 51 гривня.

Позивач просить виселити
відповідача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 із
житлового будинку АДРЕСА_1, що належить
ОСОБА_1 без надання іншого жилого
приміщення.

Позивач в попередньому судовому
засіданні позовні вимоги підтримав,
просив задовольнити їх в повному
обсязі, посилаючись на наведені
обставини.

Представник позивача в останнє
судове засідання не з'явилась, надала
до суду заяву про слухання справи у її
відсутність, в попередніх засіданнях
позовні вимоги підтримала, просила
задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідач в попередніх судових
засіданнях позовні вимоги не визнавав,
заперечував проти задоволення
вказаних позовних вимог.

Представник відповідача в останнє
судове засідання не з'явилась, надала
до суду заяву про слухання справи у її
відсутність, в попередніх судових
засіданнях позовні вимоги не
визнавала, просила відмовити в
задоволенні позову.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши
матеріали справи, приходить до
висновку, що в задоволенні позову
необхідно відмовити за
безпідставністю, з наступних підстав:

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з свідоцтва про
народження серії НОМЕР_1, ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_3, його батьками є ОСОБА_4
та ОСОБА_5.

Згідно свідоцтва про народження
серії НОМЕР_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, його
батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_5.

Відповідно до свідоцтва про смерть
серії НОМЕР_3 ОСОБА_3 помер
ІНФОРМАЦІЯ_4.

Згідно до договору купівлі-продажу
від 22.04.2003 року зареєстрованого за № 500
посвідченого державним нотаріусом
Пилипчуком А.Я., ОСОБА_1 купив будинок
розташований у АДРЕСА_1, у ОСОБА_8.

ОСОБА_1 є власником житлового
будинку в АДРЕСА_1, що підтверджується
Витягом про реєстрацію права власності
на нерухоме майно виданим 09.02.2004 року
ДКП «Бердичівське МБТІ».

Згідно постанови Попільнянського
районного суду Житомирської області
від 04.03.2014 року ОСОБА_2 притягнуто до
адміністративної відповідальності за
ст. 173-2 ч.1 КпАП України, визнано винним
за цією статтею та застосовано
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу в розмірі 51 гривня, на підставі
протоколу серії ЖИ № 000386 від 04.03.2014
року.

Згідно довідки № 189 від 03.04.2014 року
виданої Попільнянською сільською
радою Попільнянського району
Житомирської області ОСОБА_1
ІНФОРМАЦІЯ_3, згідно по господарської
книги № 11 за 2011-2015 роки особовий
рахунок НОМЕР_4, головою
домогосподарства якого він являється,
ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 народження, не
зареєстрований.

Відповідно повідомлення виданого
УДМС України в Херсонській області,
ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрованим чи
знятим з реєстрації в Херсонській
області не значиться.

В судовому засіданні встановлено,
що відповідач ОСОБА_2 за адресою
АДРЕСА_1 не проживає з часу смерті
свого сина, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4

Відповідно до ст. 150 Житлового
Кодексу України та ст. 383 Цивільного
Кодексу України. громадяни, які мають у
приватній власності будинок (частину
будинку), квартиру, користуються ним
(нею) для особистого проживання і
проживання членів їх сімей і мають
право розпоряджатися цією власністю
на свій розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші
не заборонені законом угоди.

Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Згідно ч. 1 ст. 156 ЖК України та ч. 1 ст.
405 ЦК України, члени сім'ї власника
житла, які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням в
обсязі, визначеному відповідно до угод
з власником.

Житлове приміщення, яке вони мають
право займати, визначається його
власником.

Член сім'ї власника житла втрачає
право на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

В силу статті 3 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні», місце
проживання -
адміністративно-територіальна
одиниця, на території якої особа
проживає строком понад шість місяців
на рік; реєстрація - внесення
відомостей до паспортного документа
про місце проживання або місце
перебування із зазначенням адреси
житла особи та внесення цих даних до
реєстраційного обліку відповідного
органу спеціального уповноваженого
центрального органу виконавчої влади з
питань реєстрації.

Відповідно до роз'яснення Пленуму
Верховного суду України, викладених у
п. 9 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року
«Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового Кодексу України», вирішуючи
спори про право користування жилим
приміщенням осіб, які вселилися до
наймача, суд повинен з'ясувати, чи
дотриманий встановлений порядок при їх
вселенні, зокрема: чи була письмова
згода на це всіх членів сім'ї наймача,
чи приписані вони в даному жилому
приміщенні, чи було це приміщення
постійним місцем їх проживання, чи вели
вони з наймачем спільне господарство,
тривалість часу їх проживання, чи не
обумовлювався угодою між цими особами,
наймачем і членами сім'ї, що проживають
з ним, певний порядок користування
жилим приміщенням. При цьому, як
роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 15 постанови від 01.11.1996 року
№ 9 «Про застосування Конституції
України при здійсненні правосуддя»,
наявність чи відсутність прописки сама
по собі не може бути підставою для
визнання права користування жилим
приміщенням за особою, яка там
проживала чи вселилась туди як член
сім'ї наймача (власника) приміщення, або
ж для відмови їй у цьому.

Ураховуючи вимоги ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України,
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Враховуючи викладене та у
відповідності до ст.116, 157 ЖК України
якщо наймач, члени його сім'ї або інші
особи, які проживають разом з ним,
систематично руйнують чи псують жиле
приміщення, або використовують його
не за призначенням, або
систематичним порушенням правил
соціалістичного співжиття роблять
неможливим для інших проживання з ними
в одній квартирі чи в одному будинку, а
заходи запобігання і
громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться
без надання іншого жилого
приміщення. Осіб, які підлягають
виселенню без надання іншого жилого
приміщення за неможливістю спільного
проживання, може бути зобов'язано
судом замість виселення провести
обмін займаного приміщення на інше
жиле приміщення, вказане
заінтересованою в обміні стороною.
Осіб, які самоправно зайняли жиле
приміщення, виселяють без надання їм
іншого жилого приміщення.

Судом встановлено, що відповідач
ОСОБА_2 з січня місяця за адресою
позивача не проживає і тому підстав для
застосування вимог ст.116 та ст.157 ЖК
України у суду немає, а тому в позові
слід відмовити з-за його його
безпідставністю.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону
України «Про судовий збір», від сплати
судового збору позивач звільнений,
оскільки є інвалідом другої групи, що
підтверджується посвідченням серії
НОМЕР_5 виданим ОСОБА_1, Київським
Білоцерківським міським управлінням
ПФУ.

З урахуванням наведених вимог
закону та обставин справи, суд
приходить до висновку, що в задоволенні
позову необхідно відмовити за
безпідставністю.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 383, 405 ЦК України; ст. ст. 116, 157
Житлового Кодексу України; пунктом 9
постанови № 2 від 12.04.1985 року Пленуму
Верховного суду України «Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового Кодексу
України»; ст.ст. 3, 10, 11, 30, 60, 209, 212, 213, 214, 215,
218 ЦПК України, суд, -

РІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про виселення із житлового
приміщення - відмовити за
безпідставністю.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Житомирської області через
Попільнянський районний суд
Житомирської області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя Попільнянського

районного суду
Сікан В. М.