АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/2770/14
Головуючий 1 інстанції -
Справа № 2-2341/11
Категорія: договірні позика
Доповідач -Гальянова І.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

Головуючого-судді:
Гальянової І.Г.

суддів:
Колтунової А.І.

Костенко Т.М.

при секретарі:
Сватенко Н.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Харкові
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_3 на заочне рішення Московського
районного суду м.Харкова від 20 липня 2011
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про стягнення боргу та
звернення стягнення на предмет іпотеки
,-

ВСТАНОВИЛА :

18 січня 2011 року позивач звернувся до
суду з позовом, в якому, з урахуванням
його уточнень 08.02.2011 року, просить
стягнути на його користь з ОСОБА_3 суму
заборгованості за договором позики від
22.05.2008 р. в розмірі 581 250 (п'ятсот
вісімдесят одна тисяча двісті
п'ятдесят гривень) грн., з яких 500 000 грн. ,
60 000 - сума індексу інфляції; 21 250 - сума 3%
річних за час прострочення виплати
боргу та в рахунок погашення
заборгованості звернути стягнення на
предмет іпотеки - двокімнатну квартиру
номер АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3 на
праві власності, шляхом проведення
прилюдних торгів у межах процедури
виконавчого провадження за ціною,
визначеною на підставі оцінки майна
суб»єктом оціночної діяльності на
момент її продажу та з метою
забезпечення повної реалізації своїх
прав , просить передати предмет
іпотеки- вказану квартиру в управління
до її реалізації, з наданням права
обладнання охоронними пристроями,
вільного доступу до нерухомого майна,
заміни замків, укладення договорів на
охорону зі спеціалізованими
підприємствами, а також просить
виселити з неї відповідача ОСОБА_3 без
надання іншого житла.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що 22
травня 2008 року між ним та відповідачем
було укладено договір позики, який було
посвідчено приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 та зареєстрований в
реєстрі за №1739, відповідно до якого
відповідач отримала від нього позику в
розмірі 500 000 (п'ятсот тисяч гривень)
гривень, зі строком її повернення до
22.05.2009 року.

Позивач зазначає, що у забезпечення
виконання вказаного договору 23 травня
2008 року між ним та ОСОБА_3 був укладений
договір іпотеки, який був посвідчений
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
та зареєстрований за №1752. Предметом
іпотеки є двокімнатна квартира, що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1, що
належить відповідачу на праві
власності.

Як на підставу своїх вимог щодо
стягнення боргу за договором позики,
позивач, з посиланням на вимоги ст. 526, 625
ЦК України , зазначає на невиконання
відповідачем зобов»язання щодо
повернення боргу .

Як на підстави звернення стягнення на
предмет іпотеки та виселення
відповідача з зазначеної квартири
позивач, посилаючись на ст. ст. 7, 38,39, 40
Закону України «Про іпотеку» та п.п.1.1.,
.22 умов договору іпотеки, зазначає, .що
набув право на вимогу щодо звернення
стягнення на предмет іпотеки та
виселення відповідача.( а.с.4-6,33-36).

В судовому засідання представник
позивача підтримав позовні вимоги
ОСОБА_4 та просив позов задовольнити.

Заочним рішенням Московського
районного суду м.Харкова від 20 липня 2011
року позовні вимоги позивача
задоволені.

Суд стягнув з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_4 суму заборгованості за
договором позики від 22.05.2008 року в
розмірі 581 250 (п'ятсот вісімдесят одна
тисяча двісті п'ятдесят гривень) грн..

В рахунок погашення заборгованості за
договором позики від 22.05.2008 року в
розмірі 581 250 (п'ятсот вісімдесят одна
тисяча двісті п'ятдесят гривень) грн.,
суд звернув стягнення на предмет
іпотеки, а саме: квартиру, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1, що
належить на праві власності ОСОБА_3,
шляхом реалізації вказаної квартири на
прилюдних торгах в межах процедури
виконавчого провадження, передбаченої
Законом України «Про виконавче
провадження», з дотриманням вимог
Закону України «Про іпотеку», передав
предмет іпотеки - вказану квартиру, в
управління позивача, з наданням йому
права обладнання предмету іпотеки
новими охоронними пристроями, вільного
доступу до нерухомого майна, заміни
замків, а також укладання договорів на
охорону зі спеціалізованими
підприємствами та виселив відповідача
з зазначеної квартира зі зняттям з
реєстраційного обліку у Відділі в
справах громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб УМВС України
м. Харкові, а також вирішив питання щодо
розподілу судових витрат у справі.

Ухвалою Московського районного суду
м.Харкова від 25.12.2013 року заява ОСОБА_3
про перегляд зазначеного заочного
рішення суду залишена без задоволення
(а.с.11-112, 120).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати вказане заочне рішення суду
та ухвалити нове рішення, яким
відмовити позивачу в задоволенні
позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує
порушенням судом норм процесуального
права, а саме неповідомлення її у
відповідності до вимог ст.ст. 74,76 ЦПК
України про час та місце розгляду
справи, а також зазначає, що зазначені
договори позики та іпотеки нею не
укладались та вимог позивача про
усунення порушень щодо виконання умов
договору від позивача вона не
отримувала.

В запереченнях на апеляційну скаргу
позивач , посилаючись на законність та
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції та безпідставність доводів
апеляційної скарги, просить рішення
суду залишити без змін, а апеляційну
скаргу-без задоволення.

Сторони в судове засідання суду
апеляційної інстанції не з»явились,
будучи належним чином повідомленими
про час та місце слухання справи, про що
свідчить розписка відповідача а її
представника та поштове повідомлення
про вручення судової повістки позивачу
( а.с. 151,153), про причини неявки не
повідомили.

За таких обставин, на підставі ч.2 ст. 305
ЦПК України, судова колегія вважає за
необхідне розглянути справу за
відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги та заперечень на апеляційну
скаргу, судова колегія приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи вказані позовні вимоги
позивача суд першої інстанції виходив
з їх доведеності.

При цьому судом першої інстанції
встановлено та підтверджено наявними у
справі доказами, що 22 травня 2008 року між
сторонами був укладений договір
позики, який було посвідчено приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 та
зареєстрований в реєстрі за №1739,
відповідно до якого відповідач
отримала позику в розмірі 500 000 (п'ятсот
тисяч гривень) гривень, зі строком
повернення до 22.05.2009 року (а.с.9).

Судом першої інстанції також
встановлено та підтверджено наявними у
справі доказами, що 23 травня 2008 року у
забезпечення виконання зобов»язань за
вказаним договором позики між
позивачем та відповідачем, в особі її
представника ОСОБА_6 був укладений
договір іпотеки, який був посвідчений
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
та зареєстрований за №1752.

Відповідно до умов зазначеного
договору, предметом іпотеки є
двокімнатна квартира, що знаходиться
за адресою АДРЕСА_1, що належить
відповідачу на підставі свідоцтва про
право власності на житло, виданого
відділом приватизації житлового фонду
Харківської міської ради 23.01.2003р.,
реєстраційний номер №5-03-240047,
зареєстрованого в Харківському
міському бюро технічної
інвентаризації 07.02.2003 р., реєстр №П05-60571,
витягу про реєстрацію права власності
на нерухоме майно, виданого
Комунальним підприємством «Харківське
міське бюро технічної інвентаризації»
22.05.2008 р., номер витягу 18922570, номер
запису П-5-60571.

В порушення умов укладеного між
позивачем та відповідачем договору
позики, відповідач не виконує свої
зобов'язання з повернення боргу в строк
та на умовах, встановлених ними, в
зв'язку з чим у ОСОБА_3 утворився борг,
що складається із суми основного боргу
в розмірі 500 000 грн., суми індексу
інфляції в розмірі 60 000 грн., сума 3%
річних за час прострочення виплати
боргу в розмірі 21 250 грн.

Судом першої інстанції також
встановлено та підтверджено наявними у
справі доказами, що 08 січня 2011 року та
22.01.2011 року на адресу відповідача
позивачем було надіслано вимогу про
усунення порушень, в якій зазначено
стислий зміст порушень зобов'язань,
вимогу про виконання порушеного
зобов'язання у не менш ніж
тридцятиденний строк та попередження
про звернення стягнення на предмет
іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.
А також було направлено вимогу про
звільнення житлового приміщення та
вказана вимога залишена відповідачем
без задоволення ( а.с.54-62).

Крім того, судом першої інстанції
встановлено та підтверджено копією
газети «Прем'єр Експресс» №7 (4387) від 12
січня 2011 року, що відповідачем
розміщено оголошення про продаж
двохкімнатної квартири, що розташована
за адресою: АДРЕСА_1, яка являється
предметом іпотеки ( а.с.20-21).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

За змістом ст. 526 ЦК України,
зобов'язання повинно виконуватися
належним чином, згідно умов договору,
вимог ЦК. Припиняються зобов'язання
виконанням, проведеним належним чином,
відповідно ст. 599 ЦК України.

Згідно до ст. 625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахування встановлення
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Визначаючи розмір індексу інфляції та
3% річних суд першої інстанції виходив з
наданого позивачем розрахунку , який не
спростовано відповідачем та не визиває
сумнівів щодо його правильності.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про іпотеку»,
у разі порушення основного
зобов'язання та/або умов іпотечного
договору іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмову
вимогу про усунення порушення. В цьому
документі зазначається стислий зміст
порушених зобов'язань, вимога про
виконання порушеного зобов'язання у не
менш ніж тридцятиденний строк та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки у разі невиконання
цієї вимоги. Якщо протягом
встановленого строку вимога
іпотекодержателя залишається без
задоволення, іпотекодержатель вправі
розпочати звернення стягнення на
предмет іпотеки відповідно до цього
Закону.

В ч. З ст. 35 ЗУ «Про іпотеку»
встановлено , що вимога, встановлена
частиною першою цієї статті, не
перешкоджає іпотекодержателю
здійснювати свої права, визначені
статтею 12 цього Закону, без
попереднього повідомлення
іпотекодавця, якщо викликана таким
повідомленням затримка може
спричинити знищення, пошкодження чи
втрату предмета іпотеки .

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про
іпотеку», у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання,
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Згідно з п. 2.2. Договору іпотеки,
Іпотекодержатель набуває права
стягнення боргу за рахунок предмета
іпотеки у разі, якщо позика, яка
забезпечена іпотекою, не буде погашена
у строк.

В ст. 39 ЗУ «Про іпотеку» встановлено,
що суд, при винесенні рішення про
звернення стягнення на предмет іпотеки
має право визначити спосіб реалізації
предмета іпотеки шляхом застосування
процедури продажу, встановленої в ст. 38
ЗУ «Про іпотеку», або продажу предмету
іпотеки на прилюдних торгах, що
встановлено в ст. 41 ЗУ «Про іпотеку».

Відповідно до ст. 34 ЗУ «Про іпотеку»,
після прийняття рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки і з метою
використання переданого в іпотеку
нерухомого майна згідно з його
цільовим призначенням предмет іпотеки
на підставі договору між іпотекодавцем
і іпотекодержателем або рішення суду
може бути переданий іпотекодержателю
або іншій особі в управління на період
до його реалізації у порядку,
встановленому цим Законом.

Управління майном здійснюється
відповідно до законодавства та умов,
визначених договором чи рішенням суду.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про
іпотеку», одночасно з рішенням про
звернення стягнення на предмет іпотеки
суд за заявою іпотекодержателя
(Позивача) вправі винести рішення про
виселення мешканців, якщо предметом
іпотеки є житловий будинок або житлове
приміщення.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про
іпотеку» звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів сімей.

Згідно до вимог ст.60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказування
не може ґрунтуватись на припущеннях.

В порушення вимог вказаної норми ЦПК
України, відповідач не надала суду
апеляційної інстанції доказів, які б
свідчили про не укладання нею
зазначених договорів.

З огляду на наведене суд першої
інстанції прийшов до обгрунтованого
висновку про задоволення позовних
вимог позивача.

Доводи, викладені відповідачем в
апеляційній скарзі висновків суду
першої інстанції не спростовують та не
надають підстав для скасування чи
зміни ухваленого у справі заочного
рішення.

За таких обставин судова колегія
приходить до висновку про залишення
заочного рішення суду першої інстанції
без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315, 317, 319, 218
ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Заочне рішення Московського
районного суду м.Харкова від 20 липня 2011
року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий, суддя:

Судді :