Справа № 333/9778/13-ц
Пр. № 2/333/559/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

12 травня 2014 року
м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя
у складі:

головуючого судді
Наумової І.Й.,

при секретарі
Кунець В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду у м. Запоріжжі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Запорізької міської Ради, третя особа:
Шоста Запорізька державна нотаріальна
контора про визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до
Запорізької міської Ради, третя особа:
Шоста Запорізька державна нотаріальна
контора про визнання права власності, в
якому зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
померла її бабка ОСОБА_3. Після її
смерті залишилася спадщина у вигляді
12/25 часток житлового будинку за адресою
АДРЕСА_1, яка належала їй на підставі
рішень Комунарського районного суду м.
Запоріжжя №2-1549/1981 від 31.08.1981 р. та
№2-218/1984 від 06.03.1984 р. Однак, за час свого
життя спадкодавець не встигла
здійснити державну реєстрацію права
власності на зазначену частку
житлового будинку в реєстраційному
органі згідно норм чинного
законодавства України.

Померла спадкодавець залишила заповіт
від 23.05.1991 р., посвідчений державним
нотаріусом Шостої Запорізької
державної нотаріальної контори Дячук
О.Н., який був зареєстрований в
спадковому реєстрі за № 2-994. Відповідно
до змісту даного заповіту все своє
майно вона заповіла позивачу ОСОБА_1.
Спадщину після смерті бабусі позивач
прийняла у встановлений законом строк,
звернувшись 18 липня 2012 року до Шостої
Запорізької державної нотаріальної
контори з заявою про прийняття
спадщини. Згодом вона звернулася до
Шостої Запорізької державної
нотаріальної контори із заявою про
видачу свідоцтва про право на спадщину
за заповітом після померлого
спадкодавця - ОСОБА_3.

Проте, 11 червня 2013 року позивачу була
видана постанова державного нотаріуса
Шостої Запорізької державної
нотаріальної контори Філіпченко Є.А.
про відмову у вчиненні нотаріальних
дій з підстав відсутності у позивача
правовстановлюючого документу на 12/25
часток спадкового майна, який пройшов
реєстрацію права власності у
відповідному реєстраційному органі і
рекомендовано звернутися до суду.

У зв'язку з відмовою нотаріуса у видачі
їй свідоцтва про право на спадщину за
заповітом після смерті бабки, позивач
була змушена звернутися до суду з
позовом.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав в
повному обсязі та просив їх
задовольнити.

Представник відповідача Запорізької
міської ради, проти позову не
заперечувала.

Представник третьої особи Шостої
Запорізької державної нотаріальної
контори, повідомлений належним чином
про час та місце розгляду справу судове
засідання не з'явився, надіслав заяву
до суду про розгляд справи за його
відсутності.

Розглянувши матеріали справи, докази в
їх сукупності, суд вважає, що позов
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
помер Спадкодавець - ОСОБА_3, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серія НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1 р. (а.с.9).

Померла ОСОБА_3 за життя склала заповіт,
що підтверджується матеріалами
спадкової справи № 339 за 2012 рік, копія
якої надана на запит суду Шостою
Запорізькою державною нотаріальною
конторою (а.с.49-65).

За клопотанням представника позивача у
справі був залучений фахівець ТОВ
«Запорізьке міжміське бюро технічної
інвентаризації» ОСОБА_6, який повідомив
суду, що в матеріалах
інвентаризаційної справи наявні
належним чином завірені судом копії
рішень Комунарського районного суду м.
Запоріжжя №2-1549/1981 від 31.08.1981 р., а також
№2-218/1984 від 06.03.1984 р., згідно яких ОСОБА_3
є власницею 12/25 часток житлового
будинку за адресою АДРЕСА_1 та надав
суду копії документів із
інвентаризаційної справи (а.с.76-89).

За клопотанням представника позивача у
справі була проведена технічна
інвентаризація житлового будинку за
адресою АДРЕСА_1, копія технічного
паспорту була надана в судовому
засіданні та приєднана до матеріалів
справи. Відповідно до зазначеної
технічної документації добудов,
перебудов або знесення житлового
будинку не здійснювалось.

Згідно матеріалів спадкової справи №
399 за 2012 рік Шостої Запорізької
державної нотаріальної контори, після
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3,
позивач 18 липня 2012 року звернулась з
заявою про прийняття спадщини після
смерті спадкодавця. В матеріалах
спадкової справи є заповіт,
посвідчений 23.05.1991 р. державним
нотаріусом Шостої Запорізької
державної нотаріальної контори Дячук
О.Н., який був зареєстрований в
спадковому реєстрі за № 2-994, згідно
якого спадкодавець на випадок своєї
смерті зробив розпорядження, яким
заповідав усе своє майно позивачу.

Постановою державного нотаріуса
Шостої Запорізької державної
нотаріальної контори Філіпченко Є.А.
від 11.06 2013 року № 1614/02-31 позивачу
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину за заповітом після
померлої ОСОБА_3 у зв'язку з відсутністю
правовстановлюючого документу на
частку житлового будинку.

У відповідності до ст. 1217 ЦК України,
спадкування здійснюється за законом
або за заповітом.

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець,
який постійно проживав разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Згідно із ч. 1 ст. 1269 ЦК України,
спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати нотаріусу заяву про
прийняття спадщини.

Згідно до ст. 1218 Цивільного кодексу
України, до спадку входять всі права і
обов'язки, що належали спадкодавцю у
момент відкриття спадку і що не
припинилося у наслідок його смерті.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо
право власності на нерухоме майно
відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної
реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України
від 1 липня 2004 року «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень", права на
нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації відповідно до
цього Закону, виникають з моменту такої
реєстрації.

Державна реєстрація права власності
на житлові будинки, споруди
регулювалася підзаконними
нормативними актами, зокрема, такими як
Інструкція про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української РСР,
затверджена заступником Міністра
комунального господарства Української
РСР 31 січня 1966 року і яка втратила
чинність на підставі наказу
Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995
року № 56,Тимчасове положення про
порядок реєстрації прав власності на
нерухоме майно, затверджене наказом
Міністерства юстиції України від 7
лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в
Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з
подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали
державну реєстрацію будівель, споруд,
державну реєстрацію права власності на
нерухоме майно, проте виникнення права
власності на будинки, споруди не
залежало від державної реєстрації до
часу набрання чинності ЦК та Законом
України від 1 липня 2004 року "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень".

Отже, у разі відсутності державної
реєстрації права власності на нерухоме
майно, створене та оформлене в
передбаченому законом порядку до
набрання чинності Законом України від 1
липня 2004 року "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень", спадкоємці, які прийняли
спадщину, мають право на оформлення
спадкових прав.

Згідно із ст. 328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлено
судом. У відповідності до ст. 1216 ЦК
України, спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців). Враховуючи
наведене, спадкування є передбаченою
законом підставою для набуття права
власності.

У відповідності до ст. 16 ЦК України,
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу. При цьому способами захисту
цивільних прав та інтересів може бути
визнання права. Таким чином обраний
позивачами спосіб захисту їх цивільних
прав не суперечить ст. 16 ЦК України.

Таким чином, у зв'язку із викладеним,
аналізуючи зібрані у справі докази та
вимоги чинного законодавства,
приймаючи до уваги положення ст.11 ЦПК
України щодо розгляду справ в межах
заявлених позовних вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі, суд приходить
до висновку про те, що позовні вимоги
ґрунтуються на законі та
підтверджуються зібраними у справі
доказами і за ОСОБА_1 можливо визнати
право власності на 12/25 часток житлового
будинку за адресою АДРЕСА_1, в порядку
спадкування за заповітом після смерті
ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки
вона є спадкоємцем за заповітом, яка
належним чином прийняла спадщину та не
може отримати свідоцтво про право на
спадщину за заповітом через
нотаріальну контору з підстав
відсутності належним чином
оформленого правовстановлюючого
документу на спірну частку в житловому
будинку.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст.
16, 328, 1216, 1217,1261, 1262, 1268, 1269 ЦК України, ст.
ст. 10, 57-60, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Запорізької
міської Ради, третя особа: Шоста
Запорізька державна нотаріальна
контора про визнання права власності, -
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
12/25 часток житлового будинку за адресою
АДРЕСА_1 в порядку спадкування за
заповітом після ОСОБА_3, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Запорізької області
через Комунарський районний суд м.
Запоріжжя протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя
І.Й Наумова