інстанції Рябченко Л.А.Провадження №
22-ц/780/2972/14 Доповідач у 2
інстанції БілоконьКатегорія 26
УХВАЛА

Іменем України

УХВАЛА

іменем України

15 травня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі :

головуючого судді - Білоконь О.В.,

суддів: Олійника В.І., Таргоній Д.О.,

при секретарі Черепинець А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою
публічного акціонерного товариства
комерційний банк "Приватбанк" на
рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 03 березня 2014 року у справі за
позовом публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості ,-

встановила:

Позивач звернувся до суду 26 грудня 2013
року з вказаною позовною заявою, яку
мотивував тим, що 29 січня 2007 року між
сторонами був укладений договір,
відповідно до якого відповідач отримав
кредит у розмірі 2500 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 22,8 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом.

Позивач свої зобов'язання за договором
та умовами виконав повністю, надав
позивачу кредит у розмірі визначеному
у договорі, проте відповідач не
повернув у визначені строки кошти, в
зв'язку з чим станом на 31.10.2013 року
утворилася заборгованість в розмірі
15193,56грн., що складається з
заборгованості за кредитом в сумі 4793,33
грн., заборгованості за відсотками - 5926,
39 грн., заборгованості по комісії - 3274,15
грн., а також 500 грн. штрафу (фіксована
частина), 699,69 грн. (процентна складова).

Враховуючи викладене, позивач просив
суд стягнути з відповідача
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 15193,56 грн. та судові витрати по
справі.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 03 березня 2014 року в задоволенні
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить
питання про скасування рішення суду
першої інстанції через порушення норм
матеріального та процесуального права
та ухвалення нового рішення про
задоволення позову. В обґрунтування
доводів апеляційної скарги зазначає,
що при укладанні кредитного договору
були досягнуті всі істотні умови
договору, суд дійшов помилкового
висновку про закінчення строку дії
кредитного договору та застосування
строку позовної давності.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає за
необхідне відхилити апеляційну скаргу,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно вимог ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Відповідно до положень ст.ст. 257,267 ЦК
України загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Судом встановлено, що 29 січня 2007 року
відповідачем було оформлено заяву про
видачу кредитної картки з кредитним
лімітом 2500 грн. з пільговим періодом
нарахування відсотків 55 днів з
процентною ставкою 1,9% на місяць на
залишок заборгованості. Відповідач
отримала кредитну картку
«Універсальна» терміном дії по 01 січня
2009 року.

Згідно з наданим позивачем розрахунку,
станом на 31 жовтня 2013 року
заборгованість відповідача за
вказаним кредитним договором
становить 15193,56 грн., що складається з
заборгованості за кредитом в сумі 4793,33
грн., заборгованості за відсотками - 5926,
39 грн., заборгованості по комісії - 3274,15
грн., а також 500 грн. штрафу (фіксована
частина), 699,69 грн. (процентна складова).
Останнє зарахування на погашення
відсотків за користування кредитом
було 22.09.2008 року, згодом будь-які
відрахування відсутні.

Відповідно до п.9.12 Умов та правил
надання банківських послуг договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна із сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
договору, він автоматично
пролонгується на такий же термін.

Згідно з п.п. 3.1.1, 3.1.3,3.1.5 «Умов та правил
надання банківських послуг» строк дії
картки указаний на лицьовому боці
картки. Картка дійсна до останнього
календарного дня вказаного місяця. По
закінченню строку дії, відповідна
карта продовжується банком на новий
строк шляхом надання клієнту картки з
новим строком дії; замовлені клієнтом
картки, в тому числі продовжені з новим
строком дії (корпоративні, особисті
платіжні), але не отримані,
зберігається в Банку для видачі
Клієнту 6 місяців ( а.с.10).

Кредитна картка «Універсальна» №
242580 видана відповідачу із
строком дії до 01.2009 р., інша кредитна
картка не видавалася.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що відповідно
до Умов і правил надання банківських
послуг, строк дії картки і відповідно
договору встановлений до січня 2009 року
в межах строку дії кредитної картки.
Матеріали справи не містять доказів, що
відповідачу видавалась інша картка.

За таких обставин строк дії укладеного
між ОСОБА_1 і банком договору
закінчився у січні 2009 року, остання
проплата була здійснена у вересні 2008
року, отже перебіг строку позовної
давності почався з січня 2009 року, а
позовом до суду банк звернувся 26 грудня
2013 року, тобто з пропуском
передбаченого ст. 257 ЦК України строку
позовної давності, про що відповідач 17
лютого 2014 року, до ухвалення судом
рішення, подав письмову заяву (а.с.27-29).

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
застосування до даних правовідносин
наслідків пропуску строку позовної
давності і відмови у задоволенні
позову.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
враховуючи, що обставини справи судом
встановлені відповідно до наданих
пояснень сторін та письмових доказів,
що містяться в матеріалах справи,
колегія суддів дійшла висновку, що
рішення постановлене з дотриманням
вимог матеріального і процесуального
права, а тому апеляційну скаргу слід
відхилити, а рішення суду залишити без
змін.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає ухвалене з
додержанням норм матеріального та
процесуального права рішення суду
без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів , -

ухвалила:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 03 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий

Судді