ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 березня 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Олійник А.С.

суддів: Амеліна В.І.,
Дербенцевої Т.П.

Карпенко С.О.,
Парінової І.К.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
приватного підприємства «АІСТ» про
припинення права постійного
користування земельною ділянкою та
скасування державного акта за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
апеляційного суду Харківської області
від 17 вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом, за частиною позовних
вимог якого провадження закрито, і
остаточно просила припинити право
користування земельною ділянкою
АДРЕСА_1 приватним підприємством
«АІСТ», що була надана 15 вересня 1997 року
на підставі рішення Циркунівської
сільської ради від 4 вересня 1997 року за
№ 364, та визнати недійсним виданий на
підставі цього рішення державний акт
на право постійного користування
землею серії ХР № 25-00-003193.

Позовні вимоги мотивувала тим, що 19
липня 2010 року нею отримано державні
акти на право власності на дві земельні
ділянки, розташовані за межами
населеного пункту на території
Циркунівської селищної ради, для
ведення особистого селянського
господарства відповідно площею 0,1643 га
та 0,0857 га. Належні їй земельні ділянки
накладаються на частину земельної
ділянки, що відповідно до державного
акта на право постійного користування
землею від 15 вересня 1997 року
знаходиться у користуванні приватного
підприємства «АІСТ», яке припинило
свою діяльність.

Рішенням Харківського районного суду
Харківської області від 30 травня 2013
року позов задоволено.

Припинено право постійного
користування земельною ділянкою
АДРЕСА_1 приватним підприємством
«АІСТ», наданою рішенням Циркунівської
сільської ради Харківського району
Харківської області від 4 вересня 1997
року за № 364.

Визнано недійсним державний акт на
право постійного користування землею
серії ХР № 25-00-003193, виданий приватному
підприємству «АІСТ» на підставі
зазначеного рішення сільської ради.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 17 вересня
2013 року рішення Харківського
районного суду Харківської області від
30 травня 2013 року скасовано та
ухвалено нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

У касаційній скарзі заявник просить
скасувати рішення апеляційного суду
Харківської області від 17 вересня 2013
року та залишити в силі рішення суду
першої інстанції, мотивуючи свою
вимогу порушенням судом апеляційної
інстанції норм процесуального права
та неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, дослідивши матеріали
справи, перевіривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; як розподілити між
сторонами судові витрати; чи є підстави
допустити негайне виконання судового
рішення; чи є підстави для скасування
заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону ухвалене у
справі судове рішення суду апеляційної
інстанції не відповідає.

Судами встановлено, що рішенням
виконавчого комітету Циркунівської
сільської ради Харківського району
Харківської області від 4 вересня 1997
року «Про передачу в постійне
користування земельної ділянки
приватному підприємству «АІСТ»
останньому передано в постійне
користування земельну ділянку площею
297,5 кв.м.

На підставі зазначеного рішення
сільської ради 15 вересня 1997 року
приватному підприємству «АІСТ» видано
державний акт на право постійного
користування землею серії ХР 25-00-003193
для будівництва
автомайстерні, який зареєстровано в
Книзі записів державних актів на право
постійного користування землею за № 23.

Рішенням виконавчого комітету
Циркунівської сільської ради
Харківського району Харківської
області від 7 жовтня 1997 року № 445 «Про
розширення території приватного
підприємства «АІСТ» за рахунок земель
громадської організації «Сім'я» за її
згодою» передано в постійне
користування приватному підприємству
«АІСТ» вільну земельну ділянку площею
0,017 га території громадської
організації «Сім'я» за її згодою під
будівництво автомайстерні та
закріплено в постійне користування
приватного підприємства «АІСТ»
загальну площу земельної ділянки з
урахуванням існуючої - 0,0467 га.

Рішенням виконавчого комітету
Циркунівської сільської ради
Харківського району Харківської
області Х сесії У скликання від 22
березня 2007 року «Про припинення права
постійного користування земельною
ділянкою приватним підприємством
«АІСТ» на підставі п. п. «в», «д» ст. 141 ЗК
України припинено право постійного
користування земельною ділянкою
підприємства «АІСТ».

Відповідно до державних актів на право
власності на земельну ділянку від 19
серпня 2010 року ОСОБА_3 отримала у
власність земельні ділянки розміром
0,1643 га та 0,0857 га для ведення особистого
селянського господарства на території
Циркунівської сільської ради
Харківського району Харківської
області за межами населеного пункту на
підставі розпорядження Харківського
районної державної адміністрації
Харківської області від 17 березня 2010
року № 2035.

Рішенням виконавчого комітету
Циркунівської сільської ради
Харківського району Харківської
області від 14 грудня 2011 року № 217 «Про
розгляд протесту прокуратури на
рішення Х сесії У скликання від 22
березня 2007 року «Про припинення права
постійного користування земельною
ділянкою приватним підприємством
«АІСТ» рекомендовано сесії
Циркунівської сільської ради
Харківського району Харківської
області скасувати зазначене рішення
сільської ради.

Рішенням сесії Циркунівської
сільської ради Харківського району
Харківської області від 27 грудня 2011
року «Про затвердження рішення
виконкому № 217 від 14 грудня 2011 року
«Про розгляд протесту

прокуратури на рішення Х сесії У
скликання від 22 березня 2007 року «Про
припинення право постійного
користування земельною ділянкою
приватним підприємством «АІСТ»
скасовано зазначене рішення
сільської ради.

Згідно з витягом з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців станом на 3 березня 2012
року приватне підприємство «АІСТ»,
місцезнаходження якого АДРЕСА_1 в
Єдиному державному реєстрі юридичних
та фізичних осіб-підприємців не
знайдено.

Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює
право кожної особи на захист свого
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено
перелік основних способів захисту
цивільних прав і інтересів, серед яких
припинення правовідношення та
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК України захист
прав громадян та юридичних осіб на
земельні ділянки здійснюється шляхом:
визнання прав; відновлення стану
земельної ділянки, який існував до
порушення прав, і запобігання вчиненню
дій, що порушують права або створюють
небезпеку порушення прав; визнання
угоди недійсною; визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування;
відшкодування заподіяних збитків;
застосування інших, передбачених
законом, способів.

Крім того, як роз'яснив Пленум
Верховного Суду України в абз. 2 п. 2
Постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ", виходячи з положень
статей 8, 124 Конституції, ст. ст. 26, 30, 87-90,
97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212
ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, ст.
15 ЦПК України, ст. 12 ГПК України судам
підвідомчі (підсудні) справи за
заявами, зокрема, з приводу володіння,
користування, розпорядження
земельними ділянками, що перебувають у
власності громадян чи юридичних осіб, і
визнання недійсними державних актів
про право власності та право
постійного користування земельними
ділянками.

Отже, державні акти на право власності
на земельні ділянки є документами, що
посвідчують право власності й
видаються на підставі відповідних
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень. У спорах,
пов'язаних із правом власності на
земельні ділянки, недійсними можуть
визнаватися як зазначені рішення, на
підставі яких видано відповідні
державні акти, так і самі акти на право
власності на земельні ділянки.
Визнання недійсними державних актів на
право власності вважається законним,
належним та окремим способом
поновлення порушених прав у судовому
порядку.

Відповідно до вимог ст. 141 ч. 1 п. «в» ЗК
України 2001 року підставою припинення
права користування земельною ділянкою
є припинення діяльності релігійних
організацій, державних чи комунальних
підприємств, установ та організацій.
Крім того, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 35 ЗК
України 1990 року право підприємств,
організацій і установ на користування
наданою їм землею підлягає припиненню
відповідно повністю або частково у
випадку ліквідації підприємства,
організації або установи.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив із наявності
правових підстав для припинення права
власності відповідача на спірну
земельну ділянку з визначених п. 1 ч. 1
ст. 141 ЗК України та п. 3 ч. 1 ст. 27 ЗК
України 1990 року підстав та
відповідного визнання державного акта
на право постійного користування
землею від 15 вересня 1997 року
недійсним. При цьому зазначив, що
приватне підприємство «АИСТ» та
приватне підприємство «АІСТ» є різними
юридичними особами.

Однак, в порушення вимог ч. 4 ст. 10 і ст.
ст. 213, 214 ЦПК України, суд першої
інстанції застосував до спірних
правовідносин норму матеріального
права, що не підлягає застосуванню ( п. 3
ч. 1 ст. 27 ЗК України 1990 року) та не
забезпечив повного і всебічного
встановлення обставин справи, не надав
належної правової оцінки наявним у
матеріалах справи витягу з державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців ( а.с. 115) та договору
дарування від 10 вересня 1997 року (а.с. 115),
не перевірив та не вирішив питання про
можливість залучення до участі у
справі приватного підприємства «АИСТ»
як відповідача чи третьої особи в
порядку, визначеному ст. ст. 33, 35 ЦПК
України.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у
задоволенні позову, суд апеляційної
інстанції виходив із того, що норми
чинного земельного законодавства не
передбачають можливості визнання
державного акта про право власності на
земельну ділянку недійсним та
припинення права власності на неї без
визнання недійсним рішення органу
місцевого самоврядування про передачу
цієї земельної ділянки у користування.
При цьому зазначив про доведеність
обставин того, що приватне
підприємство «АИСТ» та приватне
підприємство «АІСТ» є однією і тією ж
юридичною особою.

Суд апеляційної інстанції, у порушення
ст. ст. 213, 214, 303, 304, 316 ЦПК
України, на зазначені вище положення
закону уваги не звернув та дійшов
передчасного висновку про
неможливість визнання недійсним
державного акта на право постійного
користування землею без оспорювання
рішення про передачу її у постійне
користування. При цьому нескасування
рішення сільської ради, на підставі
якого відповідач набув право
користування спірною земельною
ділянкою, не перешкоджає оцінити
законність державного акта на право
постійного користування землею, так як
ця вимога є самостійним та належним
способом захисту порушеного права. Не
перевіривши доводів апеляційної
скарги щодо наявності правових підстав

для припинення прав користування
земельною ділянкою з визначених
п. 1 ч. 1 ст. 141 ЗК України та п. 3 ч. 1 ст. 35
ЗК України 1990 року підстав, у рішенні не
зазначив конкретних обставин і фактів,
що спростовують такі доводи; не
врахував визначені позивачем підстави
позову та не перевірив доводів про
застосування зазначених норм
матеріального права у контексті
обраного ним способом захисту.

Оскільки вирішення питання про
залучення до участі у справі іншої
особи вирішується на стадії розгляду
справи судом першої інстанції, судові
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій у відповідності до ст. 338 ЦПК
України підлягають скасуванню із
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Харківського районного суду
Харківської області від 30
травня 2013 року та рішення апеляційного
суду Харківської області від 17
вересня 2013 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.С.Олійник

Судді:
В.І.Амелін

Т.П.Дербенцева

С.О. Карпенко

І.К.Парінова