Справа № 490/7022/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2014 року Центральний
районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Гуденко О.А.,

при секретарі - Аслановій Е.Е. ,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві цивільну
справу окремого провадження за заявою
ОСОБА_1 , зацікавлена особа Міський
відділ реєстрації актів цивільного
стану Миколаївського міського
управління юстиції про встановлення
факту, що має юридичне значення-

В С Т
А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася із заявою про
встановлення факту, що має юридичне
значення, в якій просить суд встановити
факт її приналежності до
національності «німка».

Вимоги заяви обґрунтовані тим, що
заявник народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року в
м. Миколаєві. ЇЇ мати ОСОБА_2 є німкою ,
сповідувала католицьку віру ,
дотримувалася традицій німецької
культури. Однак за час радянських часів
та післявоєнного часу вона вимушена
була приховувати свою національність ,
знищувати документи, щоб уникнути
репресій. На даний час, заявник прагне
відновити та зберегти своє етнічне
походження відповідно до положень
Закону України «Про національні
меншини», а тому вимушена звернутись до
суду із заявою про встановлення фактів,
що мають юридичне значення.

Заявник у судове засідання не з'явився,
до суду подав заяву про розгляд справи
у його відсутності, просить вимоги
заяви задовольнити в повному обсязі.

Представник міського Відділу
державної реєстрації актів цивільного
стану реєстраційної служби
Миколаївського міського управління
юстиції у судове засідання не з'явився,
до суду подав заяву про розгляд справи
у його відсутності, заперечень про
справі не має.

Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України
особа, яка бере участь у справі, має
право заявити клопотання про розгляд
справи за її відсутності. Таким чином,
участь особи в судовому засіданні є її
обов'язком, від якого особа за її
клопотанням може бути звільнена судом.
За наявності такого клопотання суд не
вправі відкладати розгляд справи у
зв'язку із неявкою цієї особи до суду.

З огляду на зазначене суд не вбачає
перешкод у судовому розгляді справи.

Визначаючись із заявленою вимогою про
встановлення факту, що має юридичне
значення, а саме встановлення факту
приналежності до німецької
національності суд враховує наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 256 ЦПК України у
судовому порядку можуть бути
встановлені також інші факти, від яких
залежить виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових прав
фізичних осіб, якщо законом не
визначено іншого порядку їх
встановлення.

У відповідності до вимог ст. 57 ЦПК
України доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інші обставини, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 11 Закону України «Про
національні меншини в Україні»,
громадяни України мають право вільно
обирати і відновлювати національність.
Примушення громадян у який би то не
було формі до відмовлення від своєї
національності не допускається.

Встановлення факту приналежності до
німецької національності заявникові
необхідно для того, щоб відновити та
зберегти етнічне походження свого роду
та скористатися пільгами, які
гарантуються особам німецького
походження .

Таким чином, факт, що просить
встановити заявник має юридичне
значення.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши докази та оцінивши їх в
сукупності, судом встановлено
наступне.

Як вбачається із копії повторного
свідоцтва про народження (оригінал не
зберігся) ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народження, зазначено її мати ОСОБА_2.

Згідно довідки Центрального відділу
ДРАЦС від 23.05.2014 року, у актовому записі
№ 252 від 22.06.1944 року на ОСОБА_1 відсутні
графи національності дитини та
батьків.

В червні 1964 року ОСОБА_1, зареєструвала
шлюб з ОСОБА_3 і змінила прізвище на
"ОСОБА_1", актовий запис № 1253.

Згідно Архівної довідки Державного
архіву Миколаївської області , ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження, німкеня,
уродженка м. Покровське Саратівської
області, під час тимчасової
нацистської окупації м.Миколаєва
мешкала в м.Миколаєві, знаходилася на
утриманні чоловіка.

Згідно витягу з Державного реєстру
актів цивільного стану громадян про
державну реєстрацію шлюбу із
зазначенням відомостей про другого з
подружжя, 30.09.1939 року ОСОБА_2 ,
національність німка, уклала шлюб з
ОСОБА_4, національність українець.

Згідно Архівної копії Листку прибуття ,
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 р.н., уродженка м.
Покровське Саратівської області,
національність німка, прибула в
м.Миколаїв в 1942 році, знаходилася на
утриманні чоловіка.

Згідно ст. 55 Конституції України
права і свободи громадян захищаються
судом.

Це означає, що суд не може відмовити у
правосудді, якщо громадянин України,
іноземець, особа без громадянства
вважають, що їхні права і свободи
порушені або порушуються, створені або
створюються перешкоди для їх
реалізації, або мають місце інші
ущемлення прав та свобод.

Згідно зі ст. 11 Конституції України
держава сприяє консолідації та
розвиткові української нації, її
історичної свідомості, традицій,
культури, а також розвиткові етнічної,
культурної, мовної та релігійної
самобутності всіх кордонних народів і
національних меншин України.

Національність - національна
ідентичність, належність особи до
певної нації (або іншої етнічної групи
(спільності), яка визначається як
відмінними особливостями етнічної
групи (мова, звичаї і традиції,
культура, фізіологічні риси
(належність до певного типу тощо), яких
дотримується особа, так і особистим
почуттям належності до етнічної
спільності - почуттям національної
ідентичності.

З метою гарантування національним
меншинам права на вільний розвиток
прийнято Закон України «Про
національні меншини в Україні».

У відповідності до ст. 3 вказаного
закону до національних меншин
належать групи громадян України, які не
є українцями за національністю,
виявляють почуття національного
самоусвідомлення та спільності між
собою.

Згідно зі ст. 11 вказаного закону
громадяни України мають право вільно
обирати та відновлювати
національність. Примушення громадян у
будь-якій формі до відмови від своєї
національності не допускається.

Згідно з приписами ст. 300 Цивільного
Кодексу України фізична особа має
право на збереження своєї
національної, культурної, релігійної,
мовної самобутності, а також право на
вільний вибір форм та способів прояву
своєї індивідуальності, якщо вони не
заборонені законом та не суперечать
моральним засадам суспільства.

Оскільки в судовому засіданні знайшов
підтвердження факт того, що мати
заявника була німкенею , заявник також
має право на відновлення
національності своїх предків та на
внесення змін до правовстановлюючих
документів із зазначенням
національності «німка», як це
передбачено Законом України «Про
національні меншини».

Враховуючи вищенаведене, встановлення
юридичного факту належності заявника
до німецької національності не
порушує права та інтереси третіх осіб,
а тому суд вирішує задовольнити заяву
Шинкарьової В.Г.

На підставі викладеного, керуючись
статтею 124 Конституції України,
статтями, 4, 10, 30, 57, 60, 212-215, 218,
256-259 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Встановити факт приналежності ОСОБА_1 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, до
національності «німка ».

Зобов'язати Міський відділ реєстрації
актів цивільного стану Миколаївського
міського управління юстиції внести
зміни до актового запису про шлюб № 1253
від 25 червня 1964 року про реєстрацію
шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, а саме,
змінити в графі «національність
дружини» ОСОБА_1 з «українка» на
«німка».

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Миколаївської
області протягом десяти днів з дня його
проголошення через Центральний
районний суд Миколаївської області.

Суддя
О.А. Гуденко