Ухвала

іменем україни

14 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Штелик С.П.,

суддів: Коротуна В.М.,
Маляренка А.В.,

Попович О.В.,
Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Автоцентр «Статус-Авто», ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів,
відшкодування моральної шкоди, за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 24 вересня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 20
листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ОСОБА_3 звернулася
до суду з указаним позовом. Свої вимоги
обґрунтовувала тим, що 26 листопада 2011
року вона уповноважила представників
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Автоцентр
«Статус-Авто» (далі - ТОВ «Автоцентр
«Статус-Авто») ОСОБА_4 та ОСОБА_5 бути її
представниками в органах
Державтоінспекції та всіх інших
установах, підприємствах та
організаціях незалежно від їх
підпорядкування та форм власності з
питань, пов'язаних з користуванням,
експлуатацією та продажем (за ціною та
на умовах за їх розсудом) належного їй
на праві власності автомобіля марки Lexus
RX 400, 2006 року випуску, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1. Зазначений
автомобіль було доставлено ОСОБА_6 на
стоянку ТОВ «Автоцентр «Статус-Авто»
для його продажу, а також було передано
ключі і технічний паспорт його
генеральному директору Максим'яку Б.Г.
Протягом двох місяців позивач не
отримувала жодної інформації від
салону і лише з телефонної розмови з
директором салону їй стало відомо про
те, що указаний автомобіль було продано
на наступний день після оформлення
довіреності і всю виручку у розмірі 36
тис доларів США він передав ОСОБА_6 як
людині, яка передала йому ключі і
технічний паспорт від автомобіля.
Відповідачі не надали їй звіту про
виконання доручення та не передали
кошти, які вони отримали від реалізації
її автомобіля. Через такі незаконні дії
відповідачів позивачу завдано крім
майнової, ще й моральної шкоди, яка
полягає у стресі та переживаннях, що
негативно вплинули на її стан здоров'я.
На підставі ст. 1006 ЦК України позивач
просила стягнути солідарно з
відповідачів на свою користь 290 тис. грн
від реалізації автомобіля та на
відшкодування моральної шкоди 500 тис.
грн.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 24 вересня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від
20 листопада 2013 року, в задоволенні
позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить
скасувати судові рішення першої й
апеляційної інстанцій, ухвалити нове
рішення, яким позов задовольнити,
обґрунтовуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
касаційна скарга підлягає відхиленню
з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Судами встановлено, що 26 листопада 2011
року позивач ОСОБА_3
уповноважила ОСОБА_4 та ОСОБА_5
розпоряджатися автомобілем, що
належить їй на праві власності, марки
Lexus RX 400, 2006 року випуску, колір сірий,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
в тому числі при необхідності зняти
автомобіль з обліку в органах
Державтоінспекції чи поставити його на
облік, продати, обміняти, передати в
заставу, здати в оренду, керувати, тощо,
що підтверджується нотаріально
посвідченою довіреністю серії НОМЕР_2
від 26 листопада 2011 року строком дії до 26
листопада 2012 року (а. с. 5).

Згідно з наданої на запит суду
відповіді УДАІ ГУ МВС України в
м. Києві від 05 вересня 2013 року за №
10/24104, зазначений автомобіль
26 листопада 2011 року був знятий з обліку
та 13 грудня 2011 року зареєстрований за
ОСОБА_8 (а. с. 93-100).

Розглядаючи спір, який виник між
сторонами у справі, апеляційний суд
додатково встановив, що умовами
довіреності, виданої позивачем,
обов'язок про повернення довірителю
грошових коштів, отриманих від продажу
автомобіля, не визначався, зазначено
лише про право одержувати належні їй
грошові суми та дійшов висновку, що
таке твердження суперечить загальним
засадам про представництво.

Разом з тим суд встановив, що в
матеріалах справи міститься розписка
від 28 листопада 2011 року, за якою ОСОБА_6
отримав суму в розмірі 32 тис
(без зазначення грошової валюти) за
автомобіль Lexus RX 400, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1 (а. с. 35).

В апеляційному суді представник
відповідачів пояснив, що
ОСОБА_6 був знайомим не відповідачів, а
самої ОСОБА_3, яка доручила йому
автомобіль, ключі від автомобіля. З
пояснень відповідачів йому відомо, що в
присутності ОСОБА_3 гроші були передані
ОСОБА_6, який і написав розписку про
їх отримання.

Так, апеляційний суд встановив, що на
теперішній час кримінальне
провадження щодо шахрайських дій
ОСОБА_6 за заявою ОСОБА_3 не закінчено,
ОСОБА_6 до участі в цивільній справі не
залучався, а наявна розписка про
отримання ним коштів ніким не
спростована.

Звертаючись до суду з зазначеним
позовом, позивач посилалася на
ст. 1006 ЦК України, згідно з якою
повірений зобов'язаний, зокрема,
негайно передати довірителеві все
одержане у зв'язку з виконанням
доручення, так як виручених від продажу
її автомобіля грошових коштів
представники за довіреністю їй не
передали.

Відповідно до ч. 1 ст. 1000 ЦК України за
договором доручення одна сторона
(повірений) зобов'язується вчинити від
імені та за рахунок другої сторони
(довірителя) певні юридичні дії.
Правочин, вчинений повіреним, створює,
змінює, припиняє цивільні права та
обов'язки довірителя.

Відповідно до ст. 1003 ЦК України у
договорі доручення або у виданій на
підставі договору довіреності мають
бути чітко визначені юридичні дії, які
належить вчинити повіреному. Дії, які
належить вчинити повіреному, мають
бути правомірними, конкретними та
здійсненими.

З огляду на зазначені норми суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про те, що договір доручення є
двостороннім та консенсуальним, тобто
на підтвердження доручення в розумінні
закону, має бути укладений договір
доручення у письмовій формі.

На підставі довіреності, як зазначено у
ч. 1 ст. 244 ЦК України, здійснюється
представництво. Довіреністю є
письмовий документ, що видається
однією особою іншій особі для
представництва перед третіми особами.

Таким чином, правильними є висновки
судів першої й апеляційної інстанцій
про те, що оскільки факт укладення
договору доручення позивачем не
доведений, тому відсутні підстави для
стягнення з відповідачів коштів від
продажу автомобіля на підставі ст. 1006
ЦК України і, виходячи з цього,
обґрунтовано відмовив у задоволенні
похідної від цього вимоги про
відшкодування моральної шкоди.

Ухвалюючи рішення в цій справі, суд
повно та всебічно дослідив наявні у
справі докази, правильно визначився з
характером спірних правовідносин та
нормою матеріального права, яка
підлягає застосуванню, в результаті
чого ухвалив законне й обґрунтоване
рішення, яке відповідає вимогам
ст. ст. 212-214 ЦПК України,
підстави для скасування рішення
відсутні, а наведені в касаційній
скарзі доводи висновків судів не
спростовують, зводяться до переоцінки
доказів.

Вищенаведене дає підстави для висновку
про те, що касаційна скарга підлягає
відхиленню, а ухвалені у справі судові
рішення - залишенню без змін з підстав,
передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 24 вересня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20
листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.П. Штелик
Судді: В.М.
Коротун

А.В. Маляренко
О.В. Попович

О.В. Ступак