Єдиний унікальний номер 235/6178/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/3181/2014
Головуючий в 1 інстанції Стоілова
Доповідач Ларіна Н.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого судді
Резникової Л.В.

суддів
Ларіної Н.О., Азевича В.Б.

при секретарі
Баранчикові Є.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення
Красноармійського міськрайонного суду
Донецької області від 26 лютого 2014 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа - кредитна спілка
«Добробуд», про визнання причин
пропуску строку позовної давності для
звернення до суду поважними та
поновлення цього строку, стягнення
суми боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Красноармійського
міськрайонного суду Донецької області
від 26 лютого 2014 року у задоволенні
позовних вимог відмовлено.

Зазначене рішення оскаржив позивач, в
апеляційній скарзі просив рішення суду
першої інстанції скасувати, ухвалити
нове по суті заявлених вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги, зазначає, що суд першої
інстанції при ухваленні оскаржуваного
рішення проігнорував рішення
Конституційного Суду України від 10
листопада 2011 року № 15-рп/2011 (справа про
захист прав споживачів кредитних
послуг). Апелянт вказує, що, відповідно
до норм діючого законодавства, позовна
давність застосовується лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
рішення. У разі, якщо відповідач подав
заперечення проти позову, пославшись
на сплив позовної давності, то
зазначена заява є підтвердженням того,
що відповідач зробив заяву про
застосування позовної давності. У
матеріалах справи відсутня така заява.
Заява позивача про поновлення строку
позовної давності не означає, що подана
відповідачем заява про застосування
позовної давності, тобто про сплив
позовної давності, є наслідком відмови
у позові, якщо він обґрунтований. На
думку апелянта, його заява про визнання
причин пропуску позовної давності
поважними судом не розглядалась.

Вказує, що договір про відступлення
права вимоги було укладено відповідно
до вимог чинного законодавства,
відповідач не заперечує, що вона
отримала кредит.

Також апелянт вказує, що представник
відповідача у судовому засіданні не
надав доказів того, що він особисто
сплачував кредит по 290-300 грн. на місяць.
Крім того, на думку апелянта, така сума
потрібна тільки для сплати по тілу
кредиту, а ще потрібно сплачувати
відсотки за користування кредитом у
розмірі 134 грн. До суду не було надано
квитанцій та не вказано прізвища, кому
повертався кредит, в особистій картці
позичальника немає жодної відмітки про
повернення боргу.

Також звертає увагу на те, що при
розгляді справи суд першої інстанції
відмовив у задоволенні клопотання про
долучення до матеріалів справи копії
рішення Димитровського суду, яке
набуло законної сили, про продовження
строку позовної давності при поданні
тих же доказів (справа № 2/226/494/2013) від 05
листопада 2013 року, а також копії
рішення апеляційного суду Донецької
області від 14 січня 2014 року (справа №
22ц/775/254/2014).

Представник позивача в судовому
засіданні апеляційного суду доводи
апеляційної скарги підтримав, просив
її задовольнити, рішення суду
скасувати, постановити нове про
задоволення позовних вимог.

Представник відповідача в судове
засідання апеляційного суду не
з'явився, про дату, час та місце
слухання справи повідомлений належним
чином у судовому засіданні
апеляційного суду 10 квітня 2014 року, про
поважність причини своєї неявки суд не
повідомив, тому на підставі ч. 2 ст. 305
ЦПК України справу розглянуто за
відсутністю зазначеного представника
відповідача.

Представник третьої особи в судовому
засіданні апеляційного суду доводи
апеляційної скарги підтримав, просив
її задовольнити, рішення суду
скасувати, постановити нове про
задоволення позовних вимог.

Апеляційний суд, заслухавши
доповідача, доводи представників
сторін, дослідивши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги,
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, суд
правильно визначив правовідносини, які
склалися між сторонами і надав їм
відповідну оцінку.

Відповідно до ст. 513 ЦК України правочин
щодо заміни кредитора у зобов'язанні
вчиняється у такій самій формі, що і
правочин, на підставі якого виникло
зобов'язання, право вимоги за яким
передається новому кредиторові.

За вимогами ст. 514 ЦК України до нового
кредитора переходять всі права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Судом першої інстанції встановлено, що
19 червня 2008 року між КС «Добробуд» та
ОСОБА_2 укладено кредитний договір №
КС-002119, відповідно до умов якого
позивач надав кредит ОСОБА_2 у розмірі
6800 грн. строком з 19 червня 2008 року по 19
червня 2010 року зі сплатою 24% річних (а.с.
3).

Згідно розрахунку (а.с. 8),
заборгованість ОСОБА_2 складає 6800 грн. -
заборгованість за кредитом, 15509 грн. -
відсотки, а всього 22309 грн.

З матеріалів справи вбачається, що 07
вересня 2013 року між КС «Добробуд» та
ОСОБА_1 було укладено договір про
відступлення права вимоги. Згідно умов
цього договору первісний кредитор КС
«Добробуд» передає (відступає), а новий
кредитор ОСОБА_1 приймає право вимоги
про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості
за кредитним договором № КС-002119 від 19
червня 2008 року (а.с. 6-7).

З наданої до суду копії особової картки
позичальника ОСОБА_2 за Договором №
КС-002119 від 19 червня 2008 року оплати на
погашення кредитної заборгованості за
період з 19 червня 2008 року по 19 червня 2010
року не вбачається.

Судом першої інстанції встановлено, що
позовна заява про стягнення
заборгованості за кредитним договором
КС-002119 від 19 червня 2008 року була подана
ОСОБА_1 до суду 28 жовтня 2013 року, тобто
після спливу трирічного терміну
позовної давності.

Також судом першої інстанції
встановлено, що представником позивача
ОСОБА_2 у судовому засіданні в суді
першої інстанції заявлено клопотання
щодо застосування строків позовної
давності.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з положень ст.
256, 257, 267 ч. 4, 512, 513, 514, 1046, 1047 ЦК України,
зокрема, з пропущення строку позовної
даності для стягнення заборгованості
як за основною вимогою так за
додатковою та того, що представником
відповідача в судовому засіданні
заявлено клопотання про застосування
строку позовної давності, а також з
положень п. 31 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

З зазначеним висновком суду першої
інстанції погоджується колегія суддів
апеляційного суду, виходячи з
наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Відповідно до ст. 258 ЦК України для
окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
даність.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 ЦК України).

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
процентів за користування кредитом та
заборгованості по комісії за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Тобто, судом першої інстанції
правильно застосовано строк позовної
давності з урахуванням наступного:
заяви представника відповідача в
судовому засіданні про застосування
строку позовної давності, закінченням
строку дії кредитного договору КС-002119 -
19 червня 2010 року та того що суду не
доведено виконання зобов'язань ОСОБА_2,
а з особової картки позичальника
вбачається, що з моменту отримання
кредитних коштів відповідач не
проводила оплати за зазначеним
кредитним договором. Крім того,
відповідно до п. 2.1. Договору про
відступлення права вимоги від 07
вересня 2013 року відступлення права
вимоги по діючому Договору не тягне
будь-яких змін умов Основного договору
крім тих, що пов'язані з заміною
кредитора.

Доводи апеляційної скарги щодо
помилкового застосування судом строку
позовної давності без наявності
письмової заяви відповідача,
апеляційний суд приймає критично,
оскільки з технічного запису судового
процесу вбачається, що представником
відповідача в судовому засіданні в
суді першої інстанції заявлено
клопотання про застосування строку
позовної давності, за вимогами діючого
процесуально законодавства викладення
зазначеної заяви у письмовому вигляді
не передбачено.

Доводи апеляційної скарги що
відповідач не заперечувала проти
отримання кредиту та судом
проігноровано рішення Конституційного
Суду України від 10 листопада 2011 року №
15-рп/2011, апеляційний суд приймає
критично, оскільки зазначені доводи
апеляційної скарги висновки суду не
спростовують, а визнання відповідачем
отримання кредиту не є підставою для не
застосування судом вимог ч. 4 ст. 267 ЦК
України та скасування рішення суду.

Доводи апеляційної скарги щодо не
поновлення судом строку на звернення
до суду, апеляційний суд приймає
критично, оскільки позивачем суду
першої та апеляційної інстанції не
надано належних доказів про поважність
причині пропуску строку позовної
давності. Так, з наданих суду першої
інстанції доказів - копії довідки
слідчого, заступника начальника
управління, в.о. голови правління КС
«Добробуд» та відповіді судді
Калінінського районного суду м.
Донецька не вбачається пояснень чи
даних щодо вилучення оригіналу
кредитного договору № КС- 002119 на
отримання кредитних коштів ОСОБА_2 (а.с.
70-75). Зокрема, й суду апеляційної
інстанції не надано належних доказів
щодо виїмки кредитного договору КС-002119
правоохоронними органами під час
розслідування кримінальної справи №
81-1522 у жовтні 2009 року та неможливістю у
зв'язку із цим звернення до суду з цим
позовом, тобто доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях та з
урахуванням обставин справи і у
відповідності до ст. 60, 267 ЦПК України є
підставою для відмови в позові. Крім
того, за поясненням представника
позивача та третьої особи - ОСОБА_1
визнано потерпілою по зазначеній
кримінальній справі (за звинуваченням
ОСОБА_3 та інших, яка розглядається
Калініським районним судом м. Донецька)
за її депозитним вкладом до СК
«Добробуд», а не за зазначеним
кредитним договором № КС-002119.

Доводи апеляційної скарги щодо не
надання доказів представником
відповідача щодо оплати кредиту,
апеляційний суд приймає критично,
оскільки не надання відповідачем та її
представником зазначених доказів щодо
сплати кредиту не є підставою для
скасування рішення суду за яким
відмовлено у задоволенні позову з
підстав пропущення позивачем строку
позовної давності на звернення до суду.

Доводи апеляційної скарги щодо дії
договору до остаточного виконання
сторонами прийнятих на себе
зобов'язань, апеляційний суд приймає
критично, оскільки п.1.1. Кредитного
Договору № КС-002119 встановлений строк
кредиту 24 місяці з 19 червня 2008 року по 19
червня 2010 року та зазначене в заключних
положеннях застереження щодо дії
договору до остаточного виконання
сторонами прийнятих на себе
зобов'язань не може розглядатися як
установлення строку дії кредитного
договору, оскільки це не відповідає
вимогам ст. 252 ЦК, згідно з якою строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами. Термін
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати.

Доводи апеляційної скарги щодо не
долучення до матеріалів справи копії
рішення Димитровського суду про
продовження строку позовної давності
при поданні тих же доказів, апеляційний
суд приймає критично, оскільки
зазначене рішення суду першої
інстанції не стосується заявлених
позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують та не дають
підстав вважати, що судом першої
інстанції були допущені порушення норм
матеріального та процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Красноармійського
міськрайонного суду Донецької області
від 26 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: