АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 547/1225/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/960/14
Головуючий у 1-й інстанції Халявка В. І.
Доповідач Одринська Т. В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2014 року м. ПолтаваКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Полтавської
області в складі:

Головуючого судді: Одринської Т.В.

Суддів: Гальонкіна С.А., Лобова О.А.

При секретарі: Гнатюк О.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Семенівського районного суду
Полтавської області від 03 лютого 2014
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу за
борговими розписками

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И
Л А :

У серпні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про
стягнення боргу за борговими
розписками. Вказував, що 10 листопада 2010
року відповідачка ОСОБА_2 під розписку
позичила у нього гроші 46000 грн та 7000 грн,
а всього 53 000 гривень. Вказані розписки
не містять кінцевої дати повернення
боргу і є безстроковими. Позичені кошти
відповідачка зобов'язалася повернути
за першою вимогою. 4 червня 2013 року
позивач пред'явив відповідачці усну
вимогу про повернення боргу, на що
вона ніяк не відреагувала та не
повернула жодної частини боргу.
Позивач також вказував, що 22 липня 2009
року він позичив 46000 гривень
відповідачці ОСОБА_3, про що та видала
йому боргову розписку в якій не вказано
кінцевої дати повернення боргу. На усну
вимогу позивача від 2 липня 2013 року про
повернення всієї суми боргу,
відповідачка не відреагувала, боргу не
повернула. ОСОБА_1 просив стягнути з
ОСОБА_2 53000 гривень боргу, а з ОСОБА_3 46000
грн. боргу.

Рішенням Семенівського районного суду
Полтавської області від 03 лютого 2014
року в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про
стягнення боргу за борговими
розписками відмовлено через
безпідставність позовних вимог.

З рішенням не погодився позивач та
подав апеляційну скаргу, в якій просив
рішення суду першої інстанції
скасувати, та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі. Вказував на незаконність та
необгрунтованість судового рішеня,
неповне з'ясування судом обставин
справи, порушення норм матеріального
та процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обгрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається що,
згідно розписок від 10 листопада 2010 року
ОСОБА_2 одержала від ОСОБА_1 позику в
сумі 46000 грн. та 7000 грн. (т.1, а.с. 105, 106).
Зобов'язання про умови та термін
повернення боргу розписка не містить.

Згідно розписки від 22 липня 2009 року
ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_1 позику в
сумі 46000 гривень (т. 2, а.с. 181).
Зобов'язання про умови та термін
повернення боргу розписка не містить.

Відмовляючи в задоволенні позову,
місцевий суд прийшов до помилкового
висновку, що сторонами шляхом
складання розписок про позику коштів
могли бути оформлені інші
правовідносини, зокрема авансування
орендної плати на тривалий строк чи
фактичний викуп земельної ділянки. При
цьому не взяв до уваги те, що
відповідачі взагалі заперечують факт
отримання грошей від ОСОБА_1, вказують,
що ніяких справ з ОСОБА_1 ніколи не мали,
ні про що не домовлялися, гроші у борг
не брали. Крім того, зазначають, що
підписи у розписках, складених від їх
імен, вчинялися не ними, підписи
підроблені.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, відповідачі зі свого боку,
належних та допустимих доказів на
підтвердження того, що підписи на
розписках виконані не ними, ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, не надали, клопотання про
призначення почеркознавчої експертизи
в районному суді не заявляли, також,
вимоги про визнання розписок
фіктивними чи недійсними не
пред'являли.

Посилання суду першої інстанції на той
факт, що на ім'я позивача відповідачами
складалися заповіти лише на земельні
ділянки, що може свідчити про фактичну
купівлю земельних ділянок, не є
спроможними та не підтверджують те, що
розписки оформлені на підтвердження
інших правовідносин, а є лише
припущенням.

Крім того, в судовому засіданні
представник відповідачів пояснив, що
на даний час заповіти ОСОБА_2 та ОСОБА_3
вже укладені на користь інших осіб.

Щодо посилання представника позивача
на те, що після складання розписок
орендна плата за користування
земельними ділянками відповідачам не
виплачувалася слід зазначити наступне.

Правовідносини з оренди земельної
ділянки виникли у відповідачів з СФГ
«Барвінок», а не позивачем особисто.
Крім того рішенням Семенівського
районного суду Полтавської області від
30.01.2014 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Полтавської області
від 17.03.2014 року, договір оренди
земельної ділянки № 7 від 15.08.2008р.
укладений між ОСОБА_2 та Селянським
(фермерським) господарством
«С.Барвінок» - розірвано. Стягнуто із
Селянського (фермерського)
господарства «С.Барвінок» на користь
ОСОБА_2 орендну плату за договором
оренди земельної ділянки у загальній
сумі 6791грн. 54коп., пеню за порушення
зобов'язання зі сплати орендної плати у
сумі 5065грн. 41коп. Зобов'язано Селянське
(фермерське) господарство «С.Барвінок»
повернути ОСОБА_2 земельну ділянку
площею 6,12 га. передану СГ.

Питання стягнення орендної плати на
користь ОСОБА_3 також може бути
вирішене в судовому порядку.

Таким чином, посилання місцевого суду
на те, що сторонами шляхом складання
розписок могли бути оформлені інші
правовідносини, а не договір позики, не
підтверджені належними та допустимими
доказами.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047
ЦК України).

За своєю суттю розписка про отримання в
борг грошових коштів є документом, який
видається боржником кредитору за
договором позики, підтверджуючи як
його укладення, так і умови договору, а
також засвідчуючи отримання боржником
від кредитора певної грошової суми або
речей.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК
України встановлено, що за договором
позики на позичальникові лежить
зобов'язання повернути суму позики у
строк та в порядку, що передбачені
договором.

Зі змісту розписок вбачається, що
строк настання виконання зобов'язання
сторонами не обумовлений, однак якщо
договором не встановлений строк
повернення позики або цей строк
визначений моментом пред'явлення
вимоги, позика має бути повернута
позичальником протягом тридцяти днів
від дня пред'явлення позикодавцем
вимоги про це, якщо інше не встановлено
договором.

Вимогу про повернення боргу позивачем
пред'явлено до ОСОБА_2 04.06.2013 року, а
02.07.2013 року до ОСОБА_3. Наявність боргу
відповідачів підтверджено позивачем
відповідними борговими розписками, які
містяться в матеріалах справи та у
встановленому законом порядку
недійсними не визнані.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1051 ЦК України
позичальник має право оспорити договір
позики на тій підставі, що грошові
кошти або речі насправді не були
одержані ним від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений
у письмовій формі, рішення суду не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків для
підтвердження того, що гроші або речі
насправді не були одержані
позичальником від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором. Це положення не
застосовується до випадків, коли
договір був укладений під впливом
обману, насильства, зловмисної
домовленості представника
позичальника з позикодавцем або під
впливом тяжкої обставини.

Так, вирішуючи питання про стягнення
грошових коштів за борговим
зобов'язанням, суд першої інстанції не
дав належної правової оцінки зібраним
по справі доказам, внаслідок чого
прийшов до помилкового висновку про
відмову в задоволенні позову, який
ґрунтується лише на припущеннях та
запереченнях відповідачів, які
належним доказами не підтверджені.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України,
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

На підставі викладеного, колегія
суддів прийшла до висновку, що
апеляціна скарга підлягає задоволенню,
рішення Семенівського районного суду
Полтавської області від 03 лютого 2014
року підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про задоволення
позовних вимог..

Питання щодо стягнення судових витрат,
колегією суддів вирішується
відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.
Оскільки позов підлягає задоволенню
повністю, тому понесені позивачем
судові витрати підлягають стягненню з
відповідачів пропорційно до суми
задоволених вимог.

Керуючись ст. 303, ст. 307 ч. 1 п. 2, ст. 309 ч. 1,
ст. 316, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Семенівського районного суду
Полтавської області від 03 лютого 2014
року скасувати. Ухвалити нове.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про
стягнення боргу за борговими
розписками - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
жительки АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1
борг 46000 грн. та 7000 грн., а всього - 53000
грн. (п'ятдесят три тисячі гривень).

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2,
жительки АДРЕСА_1 на
користь ОСОБА_1 46000 грн. (сорок шість
тисяч гривень) боргу.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
жительки АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1
сплачений судовий збір у сумі 795 грн.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2,
жительки АДРЕСА_1 на
користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір
в сумі 690 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий у справі:
Одринська Т.В.

/підписи/

Судді:
Лобов О.А.

Гальонкін С.А.

копія

вірно:_________________________________________