У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Наумчука М.І.,суддів:
Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І., Нагорняка
В.А., Остапчука Д.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8,
виконавчого комітету Ялтинської
міської ради про скасування реєстрації
права власності, визнання недійсними
свідоцтв про право власності, за
касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення
апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 26 листопада 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2011 року позивач звернувся до
суду з указаним позовом, в якому, з
урахуванням уточнених позовних вимог,
просив суд визнати незаконним та
скасувати рішення виконавчого
комітету Ялтинської міської ради
Автономної Республіки Крим від 10
червня 2010 року № 1035 «Про затвердження
рішення міжвідомчої комісії про
реєстрацію будівель та внутрішніх
перепланувань ОСОБА_7, ОСОБА_8 за
адресою: АДРЕСА_1 в частині реєстрації
приміщень № 1-16 (гостинна площею 8
м2 , №1-17 (прихожа площею 2,1 м2 ,
реєстрацію права власності ОСОБА_7,
ОСОБА_8 на приміщення № 1-16, № 1-17, які
розташовані за адресою: АДРЕСА_1,
визнати недійсним свідоцтва серії САС
№461468 від 18 червня 2010 року та серії САС
№704002 від 03 листопада 2010 року про право
власності ОСОБА_7, ОСОБА_8 на житловий
будинок АДРЕСА_1.

В обґрунтування вимог позивач
посилався на те, що сторонам на праві
спільної часткової власності належав
житловий будинок АДРЕСА_1.

Рішенням Ялтинського міського суду від
14 грудня 2009 року право спільної
власності на вказане домоволодіння
було припинено, а відповідачам по
справі виділено в натурі їх частки
домоволодіння.

Рішенням виконавчого комітету
Ялтинської міської ради Автономної
Республіки Крим від 28 жовтня 2010 року №
2012 житловому будинку АДРЕСА_1 присвоєна
нова поштова адреса: АДРЕСА_1, та видано
свідоцтво про право власності на
житловий будинок літ. «А» загальною
площею 59,1 м2 , житловою площею 21,2 м2 на
ділянці: сарай літ. «Б» площею 12,2 м2 по
АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в
рівних частках кожному, замість
виданого їм раніше
правовстановлюючого документа.

Позивач вважає, що оспорюване рішення
виконавчого комітету Ялтинської
міської ради та видані на його підставі
свідоцтва про право власності є
незаконними, оскільки у 2009 році
відповідачами здійснено самочинне
будівництво до частки спірного
домоволодіння, наявність якої
перешкоджає користуватися належною
йому на праві власності іншою часткою
домоволодіння.

Добудови є самочинними, оскільки
здійснені без відповідної дозвільної
документації та згоди відповідача,
крім того, вказана добудова
перешкоджає доступу сонячного світла
до кімнати позивача.

З огляду на викладені обставини,
позивач вимушений звернутися до суду з
указаним позовом за захистом своїх
порушених прав.

Рішенням Ялтинського міського суду
Автономної Республіки Крим від 07
травня 2012 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано
рішення виконавчого комітету
Ялтинської міської ради № 1035 від 10
червня 2010 року «Про затвердження
рішення міжвідомчої комісії по
реєстрації будівель та внутрішніх
перепланувань ОСОБА_7, ОСОБА_8 за
адресою: АДРЕСА_1 в частині реєстрації
приміщень 1-16 (гостинна площею 8 м2 1-17
(прихожа площею 2,1 м2 .

Скасовано реєстрацію права власності
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на приміщення 1-16, 1-17
розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано недійсним свідоцтво серії САС
№ 461468 від 18 червня 2010 року про право
власності на нерухоме майно видане на
підставі рішення виконавчого комітету
Ялтинської міської ради № 1035 від 18
червня 2010 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8, в
частині приміщень 1-16 (гостинна площею 8
м2 1-17 (прихожа площею 2,1 м2 .

Визнано недійсним свідоцтво про право
власності серії САС № 704002 від 03
листопада 2010 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на
житловий будинок № АДРЕСА_1, в частині
приміщень 1-16 (гостинна площею 8 м2 1-17
(прихожа площею 2,1 м2 . Вирішено питання
про стягнення судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 20 серпня 2012 року
рішення суду першої інстанції
скасовано. У задоволенні позову
відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 05 грудня 2012 року
рішення апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 20 серпня 2012 року
скасовано. Справу направлено на новий
розгляду до суду апеляційної
інстанції.

Рішенням апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 26
листопада 2013 року рішення Ялтинського
міського суду Автономної Республіки
Крим від 07 травня 2012 року скасовано та
ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 порушує
питання про скасування рішення суду
апеляційної інстанції, із залишенням у
силі рішення суду першої інстанції,
мотивуючи свою вимогу порушенням судом
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що сторонам на
праві спільної часткової власності
належав житловий будинок АДРЕСА_1 по 1/3
частині будинку кожному.

Відповідно до рішення Ялтинського
міського суду Автономної Республіки
Крим від 14 грудня 2009 року припинено
право спільної часткової власності
сторін на спірний будинок та виділено
їм у натурі їхні частини вказаного
житлового будинку. Так, ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 відповідно до вказаного
судового рішення виділено в натурі 2/3
частини спірного домоволодіння, що
складається з житлового приміщення №
1-2 площею 16,6 м2 , сараю літ. «Б» та
вбиральні літ. «И».

Відповідно до заяви ОСОБА_7 від 31 травня
2010 року, листа Головного державного
санітарного лікаря м. Ялта від 25
березня 2010 року, листа Ялтинського
міського управління ГУ МНС України в
Автономній Республіці Крим від 26
березня 2010 року виконавчим комітетом
Ялтинської міської ради було прийнято
рішення від 10 червня 2010 року № 1035, яким
затверджено рішення міжвідомчої
комісії при виконавчому комітеті
Ялтинської міської ради Автономної
Республіки Крим про реєстрацію
будівель та внутрішніх перепланувань
приміщень і дозволена реєстрація
відповідачам наступних приміщень:
житлова кімната № 1-5 площею 4,6 м2 ,
коридор № 1-6 площею 2,7 м2 , санвузол № 1-7
площею 2,1 м2 в житловому будинку
АДРЕСА_1.

Відповідно до рішення виконавчого
комітету Ялтинської міської ради
Автономної Республіки Крим від 28
жовтня 2010 року № 2012 житловому будинку
літ. «А» на ділянці: сарай літ. «Б» по
вул. Санаторний в'їзд у м. Ялта
присвоєна нова поштова адреса: АДРЕСА_1,
та видано свідоцтво про право
власності на житловий будинок літ. «А»
загальною площею 59,1 м2 , жилою площею 21,2
м2 на ділянці: сарай літ. «Б» площею 12,2 м2
по АДРЕСА_1, на ім'я ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в
рівних частках кожному, замість
існуючого правовстановлюючого
документа.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд виходив з
того, що оскаржуване рішення
виконавчого комітету Ялтинської
міської ради від 10 червня 2010 року не
порушує прав позивача, а посилання
останнього на норми ст. 357 ЦК України є
безпідставними. Крім цього, суд
апеляційної інстанції послався на те,
що на даний час користувачами житлової
кімнати 1-1 є ОСОБА_9 та ОСОБА_10, а доказів
того, що позивач захищає права та
обов'язки третіх осіб не надано.

Проте повністю з такими висновками
суду апеляційної інстанції погодитися
не можна.

Відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України
висновки і мотиви, з яких скасовані
рішення є обов'язковими для суду першої
чи апеляційної інстанції при новому
розгляді справи.

З матеріалів справи вбачається, що за
результатами розгляду вказаної справи
Вищим спеціалізованим судом України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ ухвалою від 05 грудня 2012 року було
скасовано рішення апеляційного суду
Автономної Республіки Крим від 20
серпня 2012 року, з тих підстав, що
апеляційним судом не взято до уваги
вимоги ч. 2 ст.13 ЦК України, згідно
якої при здійсненні своїх прав особа
зобов'язана утримуватись від дій, які
могли б порушити права інших осіб.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ ухвалою від 05
грудня 2012 року зверталась увага на
суперечливість двох експертних
досліджень, проведених в рамках
розгляду вказаної справи судами
попередніх інстанцій, щодо здійснення
перешкод проведеними відповідачами
добудов у користуванні позивачем
належною йому на праві власності
кімнатою № 1-1, шляхом проведення
додаткового експертного дослідження.

З вказаних мотивів апеляційним судом
було призначено у справі судову
будівельно-технічну експертизу.
Відповідно до висновку судової
будівельно-технічної експертизи від 30
вересня 2013 року №64/398-2013 встановлено, що
прибудова «а9» (1-16, 1-17), що розташована
по АДРЕСА_1 та належить
на праві власності відповідачам не
відповідає вимогам будівельних норм та
правил, зокрема п. 3.25 ДБН 360-92 щодо
відстані від цоколя прибудови літ. «а9»
до стіни суміжної жилої кімнати №1-1,
яка складає 0,74 м, що на 0,26 м менше
необхідної відстані; вхід до прибудови
літ. «а9» здійснюється через приміщення
прихожої № 1-17, глибиною 1,1 м, що на 0,4 м
менша необхідної відстані; при
розміщенні прибудови літ. «а9» не
забезпечено дотримання вимог діючих
нормативних документів відносно
природного освітлення жилої кімнати
№1-1 будинковолодіння №3; на даху
прибудови літ. «а9» на момент
дослідження не встановлені водостоки.

Разом з тим, вказані висновки судової
будівельно-технічної експертизи
залишилися поза увагою апеляційного
суду, оскільки він всупереч вимогам ст.
212 ЦПК України не надав їм належної
правової оцінки щодо встановлення
обставин порушення чи не порушення
відповідачами під час здійснення ними
будівництва оспорюваних прибудов прав
позивача, обмежившись при цьому
посиланням на відсутність доказів, які
б спростовували висновки вказаної
експертизи.

Також, помилковими є висновки
апеляційного суду щодо неможливості
позивачем захисту своїх порушених
прав, з огляду на те, що приміщеннями,
які на праві власності належать
позивачу перебувають у користуванні
інших осіб, а саме: ОСОБА_9 та її дочки -
ОСОБА_10, а позивачем не обґрунтовано та
не доведено своїх прав щодо захисту
інтересів вказаних осіб перед третіми
особами.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Відповідно до ст. ст. 386, 391 ЦК України
держава забезпечує рівний захист прав
усіх суб'єктів права власності. Власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Таким чином, позивач, як власник
житлового приміщення № 1-1, має право на
звернення до суду з відповідним
позовом права якого порушуються. При
цьому суду апеляційної інстанції слід
було досліджувати доведеність факту
порушення прав власника та на підставі
цього приймати відповідне рішення.

Разом з тим, за змістом ст. 377 ЦК України
до власника житлового будинку
переходить право власності або право
користування земельною ділянкою, на
якій він розміщений.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 Земельного
кодексу України земельна ділянка може
знаходитись у спільній власності з
визначенням частки кожного з учасників
спільної власності (спільна часткова
власність) або без визначення часток
учасників спільної власності (спільна
сумісна власність).

Порядок володіння, користування та
розпорядження земельною ділянкою, що
перебуває у спільній частковій
власності регулюється ст. 88 цього
Кодексу.

Режим спільної сумісної власності на
земельну ділянку передбачено у ст. 89
цього Кодексу.

Вирішуючи спір та посилаючись на те, що
у справі відсутні докази самочинного
будівництва, оскаржуваним рішенням
міської ради не порушуються права
позивача та у сторін виділено в натурі
чистки домоволодіння, суд апеляційної
інстанції не перевірив статус
земельної ділянки: чи перебуває вона у
спільній частковій або спільній
сумісній власності сторін, чи взагалі у
їх користуванні; порядок володіння,
користування та розпорядження
земельною ділянкою; не встановив чи
здійснене відповідачами будівництво
буде порушувати права позивача на
земельну ділянку.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
в порушення вимог ст. ст. 213, 214, 303 ЦПК
України не надав належної правової
оцінки обставинам у справі, що мають
значення для правильного вирішення
спору по суті, не усунув суперечності
при дослідженні наданих сторонами
доказів, не прийняв до уваги висновки
та мотиви Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних
кримінальних справ України, з яких було
скасоване попереднє судове рішення
апеляційного суду, допустив порушення
норм матеріального та процесуального
права.

За таких обставин, оскаржуване судове
рішення не можна вважати законними та
обґрунтованими, у зв'язку з чим воно
підлягає скасуванню з підстав
визначених ст. 338 ЦПК України, із
направленням справи на новий судовий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 12 Закону
України № 1207-VII від 15 квітня 2014 року
«Про забезпечення прав і свобод
громадян та правовий режим на
тимчасово окупованій території
України» у зв'язку з неможливістю
здійснювати правосуддя судами
Автономної Республіки Крим та міста
Севастополя на тимчасово окупованих
територіях, змінити територіальну
підсудність судових справ, підсудних
розташованим на території Автономної
Республіки Крим та міста Севастополя
судам, та забезпечити розгляд
цивільних справ, підсудних загальним
апеляційним судам, розташованим на
території Автономної Республіки Крим
та міста Севастополя, - Апеляційним
судом міста Києва.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, ст. 12
Закону України «Про забезпечення прав
і свобод громадян та правовий режим на
тимчасово окупованій території
України», колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 26 листопада 2013 року
скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
Апеляційного суду м. Києва.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.І. Наумчук

Судді:
Т.Л. Ізмайлова

Г.І. Мостова

В.А. Нагорняк

Д.О. Остапчук