У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,
суддів: Євграфової Є.П.,
Завгородньої І.М.,
Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «Новгородський
комбінат комунального господарства»
до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості за житлово-крмунальні
послуги, утримання будинків та
прибудинкової території з
відшкодуванням збитків за касаційною
скаргою ОСОБА_5 на рішення
Дзержинського районного суду
Донецької області від 2 грудня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Донецької
області від 24 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року товариство з
обмеженою відповідальністю
«Новгородський комбінат комунального
господарства» (далі -
ТОВ «Новгородський комбінат
комунального господарства»)
звернулося до суду з позовом про
стягнення заборгованості за
житлово-комунальні послуги, утримання
будинків та прибудинкової території,
обгрунтовуючи заявлені вимоги тим, що
відповідачі зареєстровані та
проживають в АДРЕСА_1 та є
користувачами послуг, які надає
позивач.

Оскільки відповідачі плату за
житлово-комунальні послуги сплачують
не своєчасно та не в повному обсязі, у
зв'язку з чим станом на 1 квітня 2013 року
утворилась заборгованість в сумі 4601
гривня 32 копійки, яку позивач просив
стягнути з відповідачів, а також
інфляційні втрати в розмірі 491 гривню
89 копійки та 3% річних в розмірі
233 гривні 62 копійки.

Рішенням Дзержинського районного суду
Донецької області від 2 грудня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Донецької області
від 24 січня 2014 року, позов задоволено.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 на користь ТОВ
«Новгородського комбінату
комунального господарства»
заборгованість за житлово-комунальні
послуги, утримання будинків та
прибудинкової території з
відшкодуванням збитків за період з
1 січня 2008 року по 1 квітня 2013 року у
розмірі 4601 гривню 32 копійки, інфляційні
складові 491 гривню 23 копійки, 3% річних -
233 гривні 62 копійки та судовий збір 229
гривень 40 копійок, а всього стягнути 5556
гривень 23 копійки.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду
і ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову, мотивуючи свою
вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції, з яким
погодився апеляційний суд, виходив із
того, що за нормами ст. 68 ЖК України, ст.
20 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» споживач
зобов'язаний оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом, та,
установивши факт наявності
заборгованості по оплаті наданих
послуг, дійшов висновку про покладення
на відповідачів відповідальності
відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, за
якою боржник, у разі прострочення
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення та три проценти річних
від простроченої суми, якщо інший
розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Проте з такими висновками судів
повністю погодитись не можна.

Основні засади організаційних,
господарських відносин, що виникають у
сфері надання та споживання
житлово-комунальних послуг між їхніми
виробниками, виконавцями і
споживачами, а також їхні права та
обов'язки, регулюються Законом України
«Про житлово-комунальні послуги».

Суб'єктами цього Закону є органи
виконавчої влади, місцевого
cамоврядування, виробники, виконавці та
споживачі житлово-комунальних послуг.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
передбачено право споживача
одержувати вчасно та відповідної
якості житлово-комунальні послуги
згідно із законодавством та умовами
договору на надання
житлово-комунальних послуг.

Судами встановлено, що у квартирі
відповідачів встановлено лічильник
води (водомір), прийнято його в
експлуатацію та встановлено дату
періодичної повірки - 3 роки від дати
останньої повірки.

Згідно п. 3 ст. 28 Закону України «Про
метрологію та метрологічну
діяльність» порядок подання фізичними
особами, що не є суб'єктами
підприємницької діяльності -
власниками засобів вимірювальної
техніки (результати вимірювань якими
використовуються для здійснення
розрахунків за спожиті для побутових
потреб електричну і теплову енергію,
газ і воду) на періодичну повірку цих
засобів та оплати за роботи, пов'язані з
повіркою, встановлюється Кабінетом
Міністрів України.

Так, п. 9 Правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, затвердженими
Постановою Кабінету Міністрів України
від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила)
встановлено, що періодична повірка,
обслуговування та ремонт (у тому числі
демонтаж, транспортування га монтаж)
квартирних засобів обліку проводяться
за рахунок виконавця, яким згідно
договору є ТОВ «Новгородський комбінат
комунального господарства».

Таким чином, висновок суду першої
інстанції про те, що відповідачі в
установлений строк не здійснили
повірку лічильника, внаслідок чого
нарахування за послуги водопостачання
здійснювалось на підставі Правил, є
помилковим.

Крім того, відповідно до п. 24 Порядку
формування тарифів на послуги з
утримання будинків і споруд,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 1 червня 2011 року
за № 869 (далі - Порядок) витрати з
проведення періодичної повірки,
обслуговування і ремонту квартирних
засобів обліку води та теплової
енергії, у тому числі їх демонтажу,
транспортування та монтажу після
повірки, визначаються відповідно до
укладених договорів між виконавцем та
субпідрядником, який виконує зазначені
послуги, з розрахунку на один
квартирний засіб обліку води та
теплової енергії і нараховуються
щомісяця споживачеві у складі послуги
залежно від кількості таких засобів
обліку шляхом додавання плати за
проведення періодичної повірки,
обслуговування і ремонту квартирних
засобів обліку води та теплової
енергії, у тому числі їх демонтажу,
транспортування та монтажу після
повірки, до загальної вартості послуг.

Розмір плати за проведення періодичної
повірки, обслуговування і ремонт
одного засобу обліку води та теплової
енергії, у тому числі його демонтаж,
транспортування та монтаж після
повірки, визначається згідно з
кошторисом, затверджується
(погоджується) органами місцевого
самоврядування і розподіляється за
місяцями міжповірочного інтервалу, що
встановлюється Держспоживстандартом
для відповідного засобу обліку води та
теплової енергії.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
14 вересня 2007 року між ТОВ
«Новгородський комбінат комунального
господарства» та ОСОБА_8
укладено договір про надання послуг з
централізованого холодного
водопостачання, водовідведення,
збирання та вивезення побутових
відходів та відкрито особовий рахунок
№ НОМЕР_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 померла.

Згідно довідки про склад сім'ї в
квартирі зареєстровані та проживають
члени сім'ї ОСОБА_8 - ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції не врахував роз'яснення
Порядку щодо нарахування споживачеві
плати за послуги з водопостачання в
залежності від проведення періодичної
повірки, не надав оцінку доказам, а саме
наявним в матеріалах справи квитанціям
про оплату послуг з водопостачання за
період з березня 2009 року по серпень 2013
року, не перевірив за яким тарифом
здійснювалось обчислення
заборгованості, наведеної в
розрахунку, наданого позивачем та,
стягуючи борг за період з 1 січня 2008 по 1
квітня 2013 роки за межами строку
позовної давності, встановленого ст. 257
ЦК України, дійшов передчасного
висновку про порушення відповідачами
Закону України «Про житлово-комунальні
послуги» та Правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення.

Крім того, в рішенні суду першої
інстанції не зазначено порядок
стягнення заборгованості з
відповідачів, передбачений ч. 1 ст. 64 ЖК
УРСР.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд на вказані
положення уваги не звернув, не
перевірив доводів апеляційної скарги
щодо пропуску позивачем строку
позовної давності, про застосування
якого просив відповідач, помилково
залишив рішення суду першої інстанції
без змін.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції та ухвала апеляційного суду
підлягають скасуванню з підстав,
передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК
України, з направленням справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и
л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Рішення Дзержинського районного суду
Донецької області від 2
грудня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Донецької області від 24 січня 2014
року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарження не підлягає.

Головуючий

Н.А. Горелкіна

Судді:

Є.П. Євграфова

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко

О.М. Ситнік