Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2014 р.

Суворовський районний суд м. Одеси, в
складі:

головуючого - судді
Малиновського О.М.

при секретарі - Стояновій
І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду № 15, у місті
Одесі, цивільну справу за
позовомпублічного акціонерного
товариства акціонерного банку «Порто
Франко» доОСОБА_2, ОСОБА_3 - про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, та за зустрічним позовом
ОСОБА_3 до публічного акціонерного
товариства акціонерний банк
«Порто-Франко» - про визнання
припиненою поруку, -

ВСТАНОВИВ

Публічне акціонерне товариство
акціонерний банк «Порто Франко» (далі
за текстом «Банк») звернулося до суду з
позовними вимогами в яких просить
стягнути з відповідачів в солідарному
порядку суму боргу за кредитним
договором № 497/1-07 від 28.02.2007р. в розмірі
2667,65 доларів США -як заборгованість за
кредитним договором, суму боргу за
нарахованими відсотками за
користування кредитом за період з
22.04.2009р. по 11.01.2012р. в розмірі 1400,89
доларів США та штрафні санкції у
вигляді пені за період з 12.01.2011р. по
11.01.2012р. в розмірі 4868,46 доларів США, а
всього 8937 доларів США. Стягнення
позивач просить провести у гривнях за
офіційним курсом української гривні по
відношенню до долару США на день
проведення оплати.

Свої вимоги представник
позивача обґрунтовує тим, що
відповідач ОСОБА_2 не виконав прийняті
на себе зобов'язання по кредитному
договору, внаслідок чого у нього
виникла перед Банком заборгованість у
розмірі зазначеному вище. Оскільки
ОСОБА_3, як поручитель за договором
поруки не виконала прийняті на себе
зобов'язання, позивач просить стягнути
заборгованість по кредиту з
відповідачів в солідарному порядку.
Наведені обставини стали підставою для
звернення до суду.

У судовому засіданні
представник позивача заявлені позовні
вимоги підтримав, просить
задовольнити.

ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_1
пред'явлені позовні вимоги визнали
частково в розмірі боргу по тілу
кредиту 1647,05 доларів США. Часткове
визнання пред'явлених вимог позивач
обґрунтовує тим, що згідно графіку
платежів станом на 01.08.2008р. залишок
боргу за кредитом складав 1647,05 доларів
США. ОСОБА_2 стверджує, що він станом на
серпень 2008р. виконував перед Банком
свої зобов'язання належним чином.
Відтак, пред'явлені вимоги Банку щодо
стягнення боргуу розмірі 2667,65 доларів
США є безпідставні. В частині
стягнення пені вважає, що Банком був
пропущений річний строк позовної
даності, в зв'язку з чим просить
застосувати наслідки його пропущення.
Щодо стягнення відсотків на думку
позивача та його представника, в
зв'язку із закінченням строку дії
кредитного договору (27.02.2009р.) та дії
додаткового договору (10.04.2009р.),
закінчилися і строки нарахування
процентів за користування кредитом,
відтак правових підстав для їх
нарахування немає. Посилаючись на
зазначені обставини просять
задовольнити позовні вимоги частково.

Відповідач ОСОБА_3 не визнавши
пред'явлені до неї позовні вимоги
пред'явила зустрічний позов в якому
просить визнати припиненоюпоруку за
договором поруки №28-02-2007/12 від 28.02.2007р.
Вимоги мотивовані тим, що Банк, після
закінчення строку дії кредитного
договору (10.04.2009р.) у встановлений
договором шестимісячний строк не
пред'явив до неї позовних вимог. Відтак,
на її думку, порука в силу ст.559 ЦК
України вважається припиненою.

Представник Банку заперечував
проти задоволення пред'явленого
зустрічного позову, посилаючись на
його безпідставність та
необґрунтованість.

Суд, заслухавши сторін по справі,
вивчивши матеріали справи, встановивши
факти та відповідні до них
правовідносини, прийшов до наступного
висновку.

Судом встановлено, що відповідно
до умов кредитного договору № 497/1-07 від
28.02.2007р. ОСОБА_2 отримав від АКБ
«Порто-Франко», яке в наступному
змінило назву на публічне акціонерне
товариство акціонерний банк
«Порто-Франко», кредит в розмірі5000
доларів США, строком користування до
27.02.2009року. Отримавши грошові кошти на
особисті нужди ОСОБА_2 в свою чергу
прийняв на себе зобов'язання повернути
кредит у повному обсязі та у
відповідність до п.1.1. кредитного
договору сплатити за його користування
18% річних.

12.03.2009р. між ОСОБА_2 та Банком було
укладеного додаткову угоду №1 до
кредитного договору № 497/1-07 від 28.02.2007р.
за умовами якої був змінений строк дії
договору з 27.02.2009р. на 10.04.2009р., процентна
ставка за користування кредитними
грошовими коштами з 18% річних на 19%
річних. Додаткова угода була укладена
між сторонами в простій письмовій
формі із внесенням зазначених вище
змін до кредитного договору. Таке
укладання додаткової угоди не
суперечить умовам законодавства,
регулює виникли між сторонами
правовідносини, та направлено на
врегулювання виниклих між сторонами
певних домовленостей. При таких
обставинах посилання відповідача
ОСОБА_2 та його представника про
невідповідність умов додаткової угоди
є безпідставні та судом відхиляються.

З матеріалів справи убачається, що
ОСОБА_2 належним чином не виконувалися
умови кредитного договору по
поверненню кредитних грошових коштів,
внаслідок чого у нього перед банком,
станом на 12.01.2012р., за договором
кредитування виникла заборгованість
по тілу кредитув розмірі2667,65 доларів
США, та заборгованість по процентам за
користування кредитними коштами за
період з 22.04.2009р. по 11.01.2012р. в розмірі
1400,89 доларів США. Суд не приймає до
уваги заперечення відповідача щодо
неможливості стягнення з нього
процентів за користування кредитом в
зв'язку із закінченням строку дії
договору, так як з його боку у
визначений період (з 22.04.2009р. по 11.01.2012р.)
основна сума по кредиту не повернута,
та фактично перебуває у його
користуванні, що не позбавляє права
кредитодавця на отримання визначених
договором процентів. Щодо незгоди
ОСОБА_2 з розміром основної суми
кредиту то такі заперечення
спростовуються наданими з боку Банка
розрахунками заборгованості та
виписками по рахункам, з яких
убачається, наявність заборгованості
ОСОБА_2 перед Банком по несплаті
основної суми боргу саме у розмірі 2667,65
доларів США. З боку ОСОБА_2 суду не
представлені платіжні документи чи
інші фінансові документи за якими він
погашав борг по кредиту та які не були
враховані Банком під час проведення
боргового розрахунку.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. Згідно
ст.525 ЦПК України, одностороння відмова
від виконання договірного зобов'язання
не допускається.

При встановлених обставинах суд
дійшов висновку, що пред'явлені позовні
вимоги, щодо стягнення з ОСОБА_2 на
користь Банку суми заборгованості, яка
складається з суми боргу по кредиту в
розмірі 2667,65 доларів США та процентів
за його користування в розмірі 1400,89
доларів США є обґрунтовані та
підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст.533 ЦК України,
якщо у зобов'язанні визначено грошовий
еквівалент в іноземній валюті, сума, що
підлягає сплаті у гривнях,
визначається за офіційним курсом
відповідної валюти на день платежу,
якщо інший порядок її визначення не
встановлений договором або законом чи
іншим нормативно-правовим актом.
Використання іноземної валюти, а також
платіжних документів в іноземній
валюті при здійсненні розрахунків на
території України за зобов'язаннями
допускається у випадках, порядку та на
умовах, встановлених законом.

Відтак, приймаючи до уваги, що кредит
Банком був правомірно наданий ОСОБА_2 в
іноземній валюті, то стягнення боргу
саме в іноземній валюті не буде
суперечити вимогам законодавства.
Разом з тим, суд вважає, що стягнення
слід провадити в гривневому
еквіваленті, визначеного за курсом НБУ
по відношенню до долару США на день
проведення стягнення.

Всі інші заперечення ОСОБА_2 та його
представника проти пред'явленого
первісного позову суд до уваги не
приймає, так як вони спростовуються
фактичними обставинами встановленими
судом під час розгляду справи.

За вказаним вище розрахунком, у
відповідність до п.4.3. кредитного
договору, в зв'язку з невчасним
поверненням суми кредиту у розмірі 2667,65
доларів США, Банком була нарахована
сума пені за період з 12.01.2011р. по 11.01.2012р.
в розмірі 4868,46 доларів США, виходячи з
розмірі 0,5 % від суми непогашеного в
строк кредиту за кожний день
прострочки погашення кредиту.

При вирішенні спору щодо стягнення
пені, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України,
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума, яку боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Відповідно до ч. 3 цієї же
статті, пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасного виконання грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Статтею 256 ЦК України визначено, що
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 258 ЦК України для
окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна:
скорочена або більш тривала порівняно
із загальною позовною давністю,зокрема
згідно ч.2 той же статті до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені)
застосовується позовна давність в один
рік.

Сплив позовної давності, про
застосування якого заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.
Якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає задоволенню (ч.ч.4,5 ст.267
ЦК України).

Як було зазначено вище пеня у
розмірі 4868,46 доларів США була
нарахована Банком заперіод з 12.01.2011р. по
11.01.2012р., на суму заборгованості по
кредиту у розмірі 2667,65 доларів США, яка
існувала на час закінчення дії
договору, а саме станом на 10.04.2009р. Отже,
з урахуванням наявної у ОСОБА_2
заборгованості за кредитом станом на
10.04.2009р. Банк набув право на звернення
до суду на протязі одного року щодо
стягнення з позичальника суми пені
саме з 10.04.2009р. З позовними вимогами
щодо стягнення пені Банк звернувся до
суду 20.01.2012р., тобто з пропуском річного
строку, встановленого для даного виду
стягнення. Із заявою про поновлення
пропущеного строку Банк не звертався,
причини поважності його пропуску не
обґрунтовував. В зв'язку з чим, суд
дійшов висновку, що у задоволенні
позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2
нарахованої пені слід відмовити в
зв'язку з пропуском позивачем строку
позовної давності.

Згідно договору поруки №28-02-2007/12
від 28.02.2007р. ОСОБА_3 прийняла на себе
зобов'язання відповідати перед Банком
за неналежне виконання зобов'язань
прийнятих ОСОБА_2 по кредитному
договору № 497/1-07 від 28.02.2007р.
Додатковою угодою №1 від 12.03.2009р. до
зазначеного вище договору поруки від
28.02.2009р., укладеного між Банком та
ОСОБА_3, остання погодилась на змінену
процентної ставки з 18% до 19% та зміну
строку виконання основного
зобов'язання до 10.04.2009р.

Частиною 4 ст.559 ЦК України
визначено, що порука припиняється
після закінчення строку, встановленого
в договорі поруки.

Пунктом 5.2. договору поруки від 28.02.2007р.
було визначено, що порука припиняється,
якщо Кредитор на протязі шести місяців
з дня настання строку виконання
зобов'язання не пред'явить позов до
поручителя.

Настання строку виконання
основного зобов'язання мале місце
10.04.2009р., що було визначено сторонами
договірних відносин у додатковому
договорі №1. Банком позовні вимоги до
суду були пред'явлені 20.01.2012р., тобто з
пропуском строку визначеного у п.5.2.
договору поруки, що вказує на
припинення поруки, яка виникла у ОСОБА_3
за договором.

У разі невизнання кредитором права
поручителя на припинення зобов'язання
за договором поруки, передбаченого ч.4
ст. 559 ЦК України, таке право підлягає
судовому захисту за позовом поручителя
шляхом визнання поруки припиненою на
підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України,
виходячи із загальних засад цивільного
законодавства і судочинства, права
особи на захист в суді порушених або
невизнаних прав, рівності
процесуальних прав і обов'язків сторін.

На підставі викладеного, суд дійшов
висновку, що зустрічні позовні вимоги є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню в повному обсязі.
Задовольняючи зустрічні позовні
вимоги суд відмовляє в повному обсязі в
задоволенні первісних позовних вимог
пред'явлених до ОСОБА_3

Відповідно до ст.88 ЦПК України з
Банка на користь ОСОБА_3 слід стягнути
понесені нею витрати, які складаються з
судового збору в розмірі 243,60 гривень.
Оскільки ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи
судові витрати з останнього стягненню
не підлягають.

Керуючись ст.ст.10,11,57,64,88,174,209,212-215,217,218
ЦПК України, -

ВИРІШИВ

Позов публічного акціонерного
товариства акціонерний банку
«Порто-Франко»- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН-НОМЕР_1)на
користьпублічного акціонерного
товариства акціонерний банку
«Порто-Франко»заборгованість за
кредитним договоромв розмірі 2667,65
доларів США, відсотки за користування
кредитом за період з 22.04.2009р. по 11.01.2012р.
в розмірі 1400,89 доларів США. Стягнення
проводити в гривневому еквіваленті по
відношенню до долара США за курсом
Національного Банку України на день
проведення оплати по поверненню боргу.

В іншій частині позовних вимог
пред'явлених до ОСОБА_2 - відмовити.

В задоволенні позовних вимог
публічного акціонерного товариства
акціонерний банк «Порто-Франко» до
ОСОБА_3 - про стягнення заборгованості
по кредитному договору - відмовити в
повному обсязі.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 -
задовольнити.

Визнати припиненою поруку, яка
виникла у ОСОБА_3 за договором поруки
№28-02-2007/12 від 28.02.2007р. укладеного між
акціонерним комерційним банком
«Порто-Франко» та ОСОБА_3.

Стягнути з публічного
акціонерного товариства акціонерний
банку «Порто-Франко»(ЄДРПОУ-13881479)на
користь ОСОБА_3 понесені судові витрати
в розмірі 243,60 гривень.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційний суд Одеської області через
суд першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-ти денний строк
з дня проголошення рішення.

Суддя-