АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4460/14
Головуючий 1 інстанції Бондарева
Справа № 645/5837/13ц
Доповідач: Коваленко І.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

12 червня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Коваленко І.П

суддів - Довгаль А.П., Коровіна С.Г.

при секретарі - Москаленко Е.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі
свого представника ОСОБА_2 на рішення
Фрунзенського районного суду м.
Харкова від 13 травня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до Харківської
міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
встановлення факту постійного
проживання, визнання недійсною
приватизацію, визнання недійсним
свідоцтва про право власності,
визнання недійсним та скасування
розпорядження,-

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом до Харківської міської
ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення
факту постійного проживання, визнання
недійсною приватизацію, визнання
недійсним свідоцтва про право
власності, визнання недійсним та
скасування розпорядження.

В обґрунтування своїх вимог посилалась
на те, що з 1991 року вона перебувала у
фактичних шлюбних відносинах з
ОСОБА_5,проживала з ним однією сім`єю
без реєстрації шлюбу, вели сумісне
домашнє господарство. В 1992 році її
цивільний чоловік отримав
однокімнатну квартиру за адресою:
АДРЕСА_1, в якій вони разом мешкали до
його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1, та в якій вона
мешкає по теперішній час. Після смерті
ОСОБА_5 вона звернулась до нотаріуса з
метою отримання спадщини, від якого
дізналась, що на спадщину також
претендують доньки померлого -
відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_3 У цьому ж
році збираючи документи для звернення
до суду, дізналась, що ОСОБА_5 в 1996 році
приватизував спірну квартиру.

07.12.2011 року вона звернулась до суду з
позовом про встановлення факту
проживання однією сім`єю, визнання
майна спільною сумісною власністю
подружжя, визнання права власності на
частку спільного сумісного майна,
виключення майна із спадкового майна.
Рішенням Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 11.12.2012 року у задоволенні
позову було відмовлено.

Посилаючись на ст..ст. 5. 8 Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду», вважала, що при
проведенні приватизації спірної
квартири була порушена процедура,
визначена законодавством, та були
порушені її права.

Так, вона постійно мешкала сумісно з
померлим в спірній квартирі з 1992 року,
тобто за 4 роки до її приватизації, тому
мала право на участь у приватизації, і
її згода для проведення приватизації
була необхідною.

В зв'язку з цим просила встановити факт
постійного проживання як члена сім'ї
наймача у спірній квартирі з 1992 року;
визнати недійсною приватизацію
квартири за адресою: АДРЕСА_1; визнати
недійсним свідоцтво про право
власності на житло, виданого на
підставі розпорядження № 2985 від 22.02.1996
року, визнати недійсним та скасувати
вказане вище розпорядження органу
приватизації.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримала в повному обсязі,
представник відповідачів - ОСОБА_6
проти позову заперечувала, зокрема
просила застосувати позовну давність,
представник ХМР в судове засідання не
з'явився.

Рішенням Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 13 травня 2014 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі
свого представника ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати і ухвалити по
справі нове рішення, яким задовольнити
її позовні вимоги в повному обсязі,
посилаючись на те,що рішення є
необґрунтованим та таким, що не
відповідає нормам матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів, вислухавши суддю -
доповідача, пояснення з'явившихся осіб,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги
вважає, що скарга не підлягає
задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з
наступного.

Відповідно до вимог ч.2 ст.256 ЦПК
України, у судовому порядку можуть бути
встановлені факти, від яких залежить
виникнення, зміна або припинення
особистих чи майнових прав фізичних
осіб, якщо законом не визначено іншого
порядку їх встановлення.

Згідно вимог ст.5 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду», право на приватизацію квартир
(будинків) державного житлового фонду з
використанням житлових чеків
одержують громадяни України, які
постійно проживають в цих квартирах
(будинках) або перебували на обліку
потребуючих поліпшення житлових умов
до введення в дію цього Закону.

В судовому засіданні встановлено, що
квартира, розташована за адресою:
АДРЕСА_1, належить ОСОБА_5 на підставі
свідоцтва про право власності на житло
№ 8-96-59645 від 22.02.1996 p., виданого згідно з
розпорядженням № 2685 від 22.02.1996 р.(а.с.26).

За вказаною адресою був зареєстрований
ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 p., що
підтверджується довідкою з місця
проживання від 31.07.2012 р. (а.с.23).

Згідно цієї ж довідки, ОСОБА_1 за
вказаною адресою не проживає та не
зареєстрована.

Судом встановлено з пояснень позивачки
та відмітки у її паспорті громадянина
України, 04.06.2003 р. вона була знята з
реєстраційного обліку за адресою:
АДРЕСА_2, та з того часу в м.Харкові не
зареєстрована.

Отже, суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку стосовно того,
що до 04.06.2003 р., в тому числі і станом на
22.02.1996 р., спірна квартира не могла бути
постійним місцем проживання ОСОБА_1,
оскільки її постійним місцем
проживання була квартира за адресою:
АДРЕСА_2, де вона була зареєстрована.

При цьому допитані судом свідки ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 також
підтвердили, що ОСОБА_1 мала інше житло,
яке продала у 2003 р.

Враховуючи вищенаведене колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
відмову у задоволенні позовних
вимог.

Надані позивачкою докази на
підтвердження її вимог обґрунтовано не
прийняті судом першої інстанції і не
приймаються колегією суддів, оскільки
акти (а.с. 14-21) не є допустимими доказами
у розумінні ст.59 ЦПК України,оскільки
фактично є письмовими поясненнями
свідків, які можуть бути доказами
у справі лише при безпосередньому
допиті цих осіб у судовому засіданні,з
дотриманням вимог, передбачених ст.180
ЦПК України.

Довідка ПАТ «Харківська автобаза №3»
про утримання заробітної плати
позивача на сплату заборгованості за
комунальні послуги у 1999-2000 p.p. за
адресою: АДРЕСА_1, також не є безспірним
доказом постійного проживання
позивача з померлим з 1992 р.

Довідка з поліклініки №6 про
перебування позивачки під наглядом
цієї поліклініки також не є безспірним
доказом по даній справі.

Крім того, посилання позивача на норми
Сімейного Кодексу України як на
правову підставу заявлених вимог про
встановлення факту проживання однією
сім'єю, є необґрунтованим, оскільки
останній набрав законно сили з 01.01.2004 р.
та не поширюється на правовідносини, що
виникли до набрання ним законної сили.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що рішення суду законне і
обґрунтоване, постановлено з
дотриманням вимог матеріального та
процесуального права, підстав для його
скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

На підставі наведеного та керуючись п.1
ч.1 ст.307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого
представника ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 13 травня 2014 року залишити
без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
Суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий -

Судді -