Справа № 2-1166/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2014 року
місто
Ужгород

Ужгородський міськрайонний
суд Закарпатської області

в складі: головуючого судді Леміш О.М.

при секретарі Химинець О.Я.

за участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідачів ОСОБА_3

та ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Ужгороді цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, третя особа без самостійних
позовних вимог - Перша Ужгородська
державна нотаріальна контора, про
визнання недійсними заповітів та
усунення від права на спадкування за
законом -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Ужгородського
міськрайонного суду з вищевказаним
позовом.

Свій позов позивачка мотивує тим , що
04 лютого 1994 року між мною - ОСОБА_1 та
ОСОБА_7 було укладено шлюб.

Від першого шлюбу в ОСОБА_7 було двоє
дітей: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6
ІНФОРМАЦІЯ_2 Вони завжди для мене
були як рідні діти.

Ще за рік до укладення між ними шлюбу,
ОСОБА_7 почав проживати у неї вдома за
адресою: АДРЕСА_1 в 2-х кімнатній
квартирі з усіма комунальними
послугами, яку вона отримала на
підприємстві де працювала - в
Ужгородському аеропорту. Разом з ними
проживала його мати - ОСОБА_8.

На той час місцем проживання ОСОБА_7
була 4-х кімнатна квартира АДРЕСА_2,
належна Житлово-будівельному
кооперативу "Космос", членом якого був
ОСОБА_7

Після укладення шлюбу з ОСОБА_7, позивач
обміняла свою 2-х кімнатну квартиру.

Так, як вбачається з Виписки
розпорядження Глави міської управи
"Про видачу ордерів на обмін житлових
приміщень в м.Ужгороді та інших
населених пунктах" від 27.05.1994 року, був
дозволений обмін:

ОСОБА_9 - методистові по народній
творчості Ужгородського районного
відділу культури, проживаюча в
АДРЕСА_3, яка складається з 1-ї кімнати
житловою площею 14.80 кв.м. з усіма
комунальними послугами. ЖБК « 40 років
Перемоги".

Склад сім'ї - 1 чоловік.

Причина обміну: укладення шлюбу.

З ОСОБА_1 - техніком Ужгородського
аеропорта, прож. в АДРЕСА_1, яка
складається з 2-х кімнат житл.пл. 27.19
кв.м., з усіма комунальними послугами.

Склад сім'ї -2 чоловік.

Причина обміну: розірвання шлюбу.

З ОСОБА_7 - командиром ланкт МІ-8
Ужгородського аеропорта, проживаючого
в АДРЕСА_2, яка складається з 4-х
житлових кімнат житловою площею 52.39
кв.м. з усіма комунальними послугами.
ЖБК "Космос".

Склад сім'ї - 6 чоловік.

Причина обміну: укладення шлюбу.

Дозволено обмін на підставі поданих
документів і згоди заявників.

Видано обмінний ордер ОСОБА_10, склад
сім'ї - 1 чоловік на квартиру АДРЕСА_3,
яка складається з 1-ї кімнати
житловою площею 14.80 кв.м. в м.Ужгороді.
ЖБК « 40 років Перемоги".

Дозволено обмін ОСОБА_9 , склад сім'ї - 1
чоловік на частину житлового
приміщення в квартирі АДРЕСА_1, яка
складається з 2-х кімнат житловою
площею 27.19 кв.м. в м.Ужгороді (в квартирі
залишився проживати 1 чоловік).

Дозволено обмін ОСОБА_1, склад сім'ї - 1
чоловік на частину житлового
приміщення в квартирі АДРЕСА_2, яка
складається з 4-х кімнат житловою
площею 52,39 кв.м. в м.Ужгороді (В квартирі
залишилось проживати 5 чоловік: я -
ОСОБА_1., мій чоловік - ОСОБА_7, мати мого
чоловіка - ОСОБА_8, донька чоловіка -
ОСОБА_5 з сином).

Таким чином, здійснивши обмін, тобто
віддавши свою 2-х кімнатну квартиру
позивачка автоматично набула
половину квартири АДРЕСА_2 та стала
членом Житлово-будівельного
кооперативу «Космос".

В подальшому, перша дружина мого
чоловіка - ОСОБА_10, зруйнувала шлюб своє
доньки ОСОБА_5 (розпочавши фактичні
шлюбні стосунки з її чоловіком), що
унеможливило їх спільне проживання та
призвело до розлучення. Донька ОСОБА_6
теж не могла знайти спільну мову з
матір'ю (першою дружиною ОСОБА_7), в
зв'язку з чим, вони на фоні
співчуття до дитини, вирішили
забезпечити її окремим житлом і
чоловік позивачки подарував їй
однокімнатну квартиру по АДРЕСА_4.

Згодом, обидві доньки ОСОБА_7 виїхали на
постійне проживання за кордон.
ОСОБА_6 - в Іспанію ( орієнтовно в 2001
році), а ОСОБА_5 - в Канаду (приблизно в 1995
році), де проживають по теперішній час.

Отже, в квартирі залишилися
проживати позивачка з чоловіком та
його мати - ОСОБА_8.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 померла. Її
похованням займалася виключно
позивачка. Жодна з доньок ОСОБА_7 (її
внучок) на її поховання не приїхали.

За життя чоловік позивачки
зловживав алкоголем. З цієї причини в
липні 2005 року він звільнився з роботи
та до самої смерті вже не працював.
Восени 2005 року його нетверезого побили
в під'їзді, поламали йому ногу і
пошкодили око. Він став втрачати зір і
в 2006 році вони змушені були робити йому
операцію. Ні одна з доньок в цьому
участі не приймала, їм було байдуже, що
з ним відбувається.

Запої ОСОБА_7 були важкими та тривалими,
тільки після довгих умовлянь він дав
згоду на лікування у нарколога.
Лікувався він від алкогольної
залежності в Закарпатському обласному
наркологічному диспансері та в
анонімному кабінеті Закарпатського
обласного наркологічного диспансеру.
Проте і лікування наше життя на краще
не змінило. Він почав пити ще гірше.

Поряд з алкогольною залежністю у
ОСОБА_7 був ряд супутніх захворювань,
серед яких і гепатит С.

В 2008 році ОСОБА_7 перебував на лікуванні
в гастроентерологічному відділенні
Ужгородської міської лікарні, а у
вересні 2009 року (за 14 днів до смерті)
лежав в Обласній лікарні.

З часу виїзду за кордон, донька ОСОБА_7 -
ОСОБА_6 приїжала двічі. Перший раз
восени 2006 року, а вдруге у вересні 2009
року за вказівкою матері (першої
дружини ОСОБА_7) - ОСОБА_10. Донька
переночувала в них один раз і побачивши
стан батька - хворої, немічної людини,
яка потребує стороннього догляду, не
бажаючи обтяжувати себе зайвим
клопотом, пішла до своєї матері .

Всі витрати на лікування ОСОБА_7
здійснювала позивачка за свої кошти, а
ОСОБА_7 свої пенсійні кошти тримав в
банку на пенсійному рахунку.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 помер. Жодна з
доньок та колишня дружина на похорон
не приїхали. Ховала чоловіка позивач
сама, знову ж таки за свої та запозичені
кошти.

Після смерті чоловіка, від
посторонньої особи - ОСОБА_11
(свекрухи молодшої доньки ОСОБА_7 -
ОСОБА_6) вона довідалася про те, що
26.10.2006 року, ОСОБА_7 залишив заповіт,
посвідчений державним нотаріусом
Першої Ужгородської нотаріальної
контори Ластівкою А.В., яким заповідав
їх квартиру по АДРЕСА_2 донькам
ОСОБА_6, ОСОБА_5 та їй.

Від цієї новини вона отримала шок.
Людина, з якою прожила 15 років в
шлюбі, про яку торбувалася та
доглядала, терпіла всі негативні
наслідки від його зловживання
спиртними напоями та ще й віддала свою
2-х кімнатну квартиру - залишив
заповіт на доньок які ніколи про нього
не турбувалися та не витратили на його
лікування та утримання жодної копійки.

Тоді ж позивачка виявила , що вдома
відсутні всі документи на квартиру.

Одночасно позивач була здивована, як її
чоловік заповідав всю квартиру, яка є
нашою спільною власністю.

Звернувшись в КП "Бюро технічної
інвентаризації м.Ужгорода" з метою
з'ясування належності права власності
на квартиру по АДРЕСА_2 , ОСОБА_1
довідалася , що ОСОБА_7, ще в 2006 році
оформив право власності на квартиру
виключно на себе.

Це ж Комунальне підприємство "Бюро
технічної інвентаризації м.Ужгорода"
підтвердило і у своїй відповіді на
зроблений в моїх інтересах
адвокатський запит: квартира АДРЕСА_2
зареєстрована за ОСОБА_7 згідно
свідоцтва про право власності виданого
15.02.2006 року виконкомом Ужгородської
міської ради на підставі довідки ЖБК
"Космос" №5 від 12.01.2006 року.

Так, дізнавшись про існування заповіту,
22.02.2010р. позивач звернулася до
приватного нотаріуса ОСОБА_12 з заявою
про прийняття спадщини. Тоді ж була
заведена спадкова справа.

Згодом, з заявами про прийняття
спадщини до приватного нотаріуса
ОСОБА_12 звернулася ОСОБА_11 -
представник за довіреностями ОСОБА_6 та
ОСОБА_5, в якої, як з'ясувалося, на руках
всі документи на квартиру.

Черговий стрес позивачка пережила
тоді, коли ОСОБА_11 пред'явила нотаріусу
2-й заповіт, посвідчений 22 жовтня 2008
року, у них вдома, яким ОСОБА_7 заповідав
доньці ОСОБА_6 депозитний рахунок з
належними відсотками в Ужгородському
відділенні Укрсоцбанку на рахунку
НОМЕР_1 та гараж вкооперативі
"Ластівка" по АДРЕСА_5.

З огляду на те, що з ОСОБА_7 у них ніколи
не було суперечок з приводу права
спільної сумісної власності на
квартиру та кошти, він завжди говорив ,
що квартра належить тільки нам двом,
виникають великі сумніви щодо
вільності та усвідомленості
волевиявлення її покійного чоловіка
при складенні заповітів та розуміння
ним своїх дій. Адже він безпосередньо
у час складення заповітів хворів на
тяжкі захворювання та зловживав
спиртними напоями, що впливало на стан
його психіки. Окрім того його колишня
дружина роками переслідувала
позивачку та говорила, що вона робить
і буде робити все щоб зробити її
життя нестерпним, і щоб вона
«залишилася ні з чим". Тепер, коли їй
відомо про заповіти вона розуміє, що
остання мала на увазі. Безумовно, вона,
здійснюючи психічний тиск на
чоловіка позивачки змусила його
укласти ці заповіти.

Також, позивачкою ставиться під
сумнів справжність підписів ОСОБА_7 на
заповітах.

Окрім того , слід зазначити, що
заповіт ОСОБА_7, посвідченого державним
нотаріусом Першої Ужгородської
державної нотаріальної контори
Бучацькою Л.В., зареєстрованого в
реєстрі за № 1 - 1330, 22.10.2008 року - підлягає
визнанню недійсним (щодо гаража та
пенсійного рахунку), також підлягає
визнанню недійсним та як гараж - не
може бути предметом заповіту, оскільки
покійний ОСОБА_7не володів ним на праві
приватної власності.

Кошти, що знаходяться на пенсійному
рахунку (пенсійному картковому рахунку

НОМЕР_2 Львівської
обласної філії АКБ "Укрсоцбанк" не
могли бути предметом заповіту, так як
відповідно до ч.2 ст.61 Сімейного
кодексу України: об'єктом права
спільної сумісної власності є
заробітна плата, пенсія, стипендія,
інші доходи, одержані одним із
подружжя.

ОСОБА_1., дружина покійного ОСОБА_7 є
єдиним членом сім'ї померлого, оскільки
проживала з ним на день смерті.

При посвідченні заповіту від її
згоди ні нотаріусом ні ОСОБА_7отримано
не було.

На підставі наведеного, позивачка
просила визнати заповіт ОСОБА_7,
посвідчений державним нотаріусом
Першої Ужгородської державної
нотаріальної контори Ластівкою А.В.,
зареєстрований в реєстрі за № 3 - 3275,
26.10.2006 року - недійсним, визнати заповіт
ОСОБА_7, посвідчений державним
нотаріусом Першої Ужгородської
державної нотаріальної контори
Бучацькою Л.В., зареєстрований в
реєстрі за № 1 - 1330, 22.10.2008 року -
недійсним, а також усунути ОСОБА_6 та
ОСОБА_5 від права спадкування за
законом та визнати мене - ОСОБА_1 єдиним
спадкоємцем померлого ІНФОРМАЦІЯ_4,
ОСОБА_7.

В судовому засіданні позивачка та її
представник позов з наведених у ньому
підстав підтримал та просили суд
такий задовільнити.

Представники відповідачів в судовому
засіданні проти позову заперечили та
просили суд відмовити в задоволенні
такого.

Заслухавши позицію учасників процесу,
свідчення свідків зі сторони позивача
ОСОБА_1, ОСОБА_13 , ОСОБА_14, ОСОБА_15, а
також свідків зі сторони відповідача
ОСОБА_16, ОСОБА_17 та ОСОБА_18, оцінивши
належність та допустимість кожного
докзу, суд приходить до висновку про
відмову в задоволенні позову ОСОБА_1
з огляду на наступне.

В судовому засіданні встановлено, що
померлим чоловіком позивачки ОСОБА_7
було укладено заповіт ,посвідчений
державним нотаріусом Першої
Ужгородської державної нотаріальної
контори Ластівкою А.В., зареєстрований
в реєстрі за № 3 - 3275, 26.10.2006 року .

Після того, померлим чоловіком
позивачки ОСОБА_7 було укладено
заповіт , посвідчений державним
нотаріусом Першої Ужгородської
державної нотаріальної контори
Бучацькою Л.В., зареєстрований в
реєстрі за № 1 - 1330, 22.10.2008 року.

Як встановлено матеріалами справи,
право власності померлого ОСОБА_7, на
момент смерті, на квартиру АДРЕСА_2,
підтверджувалось Свідоцтвом про
право власності на нерухоме майно від
12.01.2006 року Серія АА№118474, довідкою КП
«Бюро Технічної інвентаризації» від 07
грудня 2009 року №7810 , а також довідка-
відповідь КП «Бюро Технічної
інвентаризації» на запити адвоката
ОСОБА_19

Так, за своєю правовою природою заповіт
є правочином.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою- третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 203
Цивільного кодексу України, підставами
недійсності правочину є: суперечність
змісту правочину цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства,
невідповідність волевиявлення
учасника правочину його внутрішній
волі та не вільність такого
волевиявлення, не спрямованість
правочину на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним та
вчинення правочину, що вчиняється
батьками (усиновлювачами), всупереч
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Враховуючи наведене , а також оцінюючи
докази наведені позивачкою та її
представником суд приходить до
висновку , що жодних
вищеперерахованих підстав для
визнання заповіту недійсним такий не
містить .

Окрім того, бгрунтовуючи свої вимоги
позивачка, посилаєтся на ч. 2 ст. 1257
Цивільного кодексу України, відповідно
до якої, за позовом заінтересованої
особи суд визнає заповіт недійсним,
якщо буде встановлено, що
волевиявлення заповідача не було
вільним і не відповідало його волі.

Як доказ вищевказаного позивачка
вказує той факт, що під час складення
заповітів заповідач хворів тяжкими
захворюваннями та зловживав алкоголем.

В той же час в судовому засіданні не
доведено жодного випадку
короткострокових, або довгострокових
психічних розладів у заповідача.
Жодного прикладу, підкріпленого
доказами, не розуміння чи не
усвідомлення останнім значення своїх
дій, що свідчить про те, що померлий до
останнього дня розумів та усвідомлював
значення своїх дій.

Вищевказане повністю підтверджується
беззаперечними доказами, а саме
листами покійного до своєї доньки
ОСОБА_6 від 24.11.2006 року та 31.11.2008 року
надісланими їй після складання
заповітів, в яких він тверезо,
розуміючи значення своїх дій
підтверджує волю викладену в
заповітах.

Більше того в своєму листі від 24.11.2006
року, ОСОБА_7 передбачає небажання його
дружини ОСОБА_1. змиритись з його
останньою волею, вказуючи на те, що вона
не захоче розлучатись з майном яке він
нажив ще до шлюбу з нею, і прогнозує її
чисельні звернення до суду.

Відповідно до п. 18 Постанови №7 Пленуму
Верховного суду України від 30.05.2008р.
«Про судову практику у справах про
спадкування» за позовом
заінтересованої особи суд визнає
заповіт недійсним, якщо він був
складений особою під впливом фізичного
або психічного насильства, або особою,
яка через стійкий розлад здоров'я не
усвідомлювала значення своїх дій
та(або) не могла керувати ними.

Разом з тим, відповідно до акту № 196
амбулаторної, посмертної судово-
психіатричної експертизи відносно
ОСОБА_7 / Комунальний заклад "Льівська
обласна клінічна психіатрична
лікарня"/ комісія прийшла до
висновку, що В матеріалах справи , а
також в медичних документах відсутні
дані про психічний стан ОСОБА_7 на
час укладання заповітів від 26.10.2006 року
та 22.10.2008 року , а тому встановити чи
міг останній усвідомлювати значення
своїх дій та керувати ними в цей період
часу - не виявилось можливим.

Необхідним є також відмітити, що
оскаржувані заповіти складались з
інтервалом в два роки 26 жовтня 2006 року
та 22 жовтня 2008 року.

Повне усвідомлення значення дій
заповідача під час складання ним
заповіту підтверджене також двома
різними нотаріусами Першої
Ужгородської державної нотаріальної
контори (А.В. Ластівкою в 2006 році та Л.В.
Бучацькою в 2008 році), які записуючи та
посвідчуючи заповіти встановили особу
заповідача та перевірили його
дієздатність.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Таким чином, зібрані у справі докази та
їх належна оцінка вказують на
відсутність підстав для того, щоб
вважати що підписи на заповітах є
підробленими, ОСОБА_7 у момент
укладення таких не усвідомлював
значення своїх дій, а також що заповіти
є недійсними.

Окрім наведеного , що стосується
усунення від права спадкування, то
позивач обґрунтовуючи дану вимогу
посилається на ч. 5 ст. 1224 Цивільного
кодексу України, відповідно до якої за
рішенням суду особа може бути усунена
від права на спадкування за законом,
якщо буде встановлено, що вона
ухилялася від надання допомоги
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

Оскільки суд розглядаючи дану справу,
прийшов до висновку про відсутність
підстав для визнання заповіту
недійсним, усунення від спадкування
є неможливим, а посилання позивачки за
таких умов на необхідність усунення
відповідачів від права на спадкування
за законом - безпідставним.

Відповідно до ч.2 ст 59 Цивільного
процесуального кодексу України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування , не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи вимоги вищевказаної норми
чинного законодавства суд ставиться
критично до доводів позивачки на
рахунок відсутності будь - якої
допомоги для померлого ОСОБА_7 з боку
його дочок, оскільки таким
встановлено, що останні як могли, в силу
своїх фінансових можливостей,
підтримували заповідача, надаючи
фінансову допомогу безпосередньо йому,

приїзджаючи додому, а також заповідач
запевняв їх, що не потребує такої
допомоги, оскільки отримує велику
пенсію, як льотчик.

На підставі наведеного , керуючись ст.
ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 218, ЦПК України, суд, -

Рішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_5 та ОСОБА_6, третя особа без
самостійних позовних вимог - Перша
Ужгородська державна нотаріальна
контора, про визнання недійсними
заповітів та усунення від права на
спадкування за законом - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

З повним рішенням суду сторони можуть
ознайомитись 25.02.2014 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду

Леміш
О.М.