АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3871/14
Справа №2/2101/14ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого -
Макарова Г.О.,

суддів:
Кружиліної О.А.,

Кіся П.В.,

при секретарі -
Остапович Л.С.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Харкові
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського
районного суду м. Харкова від 17 квітня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та
стягнення аліментів на утримання
дитини, -

ВСТАНОВИЛА:

05.03.2014 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання
шлюбу та стягнення аліментів на
утримання дитини в якому, просить суд
розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2,
зареєстрований 22 серпня 2009 року
відділом реєстрації актів цивільного
стану по м. Харкову Харківського
міського управління юстиції, актовий
запис № 1469; стягнути з ОСОБА_2 на її
користь аліменти на утримання
неповнолітнього сина - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі у
розмірі 800 гривень щомісячно з моменту
звернення до суду з позовом та до
досягнення ним повноліття; стягнути з
ОСОБА_2 суму судових витрат, а саме 243,60
грн.

В обґрунтування своїх вимог посилалася
на те, що перебуває з відповідачем в
шлюбі, який був зареєстрований 22 серпня
2009 року відділом реєстрації актів
цивільного стану по м. Харкову
Харківського міського управління
юстиції, про що було зроблено актовий
запис № 1469. Від шлюбу подружжя має сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Зазначала, що сім`я
розпалася, збереження сім`ї вважає
неможливим, шлюбно-сімейні відносини
припинені. Відповідач проживає окремо,
матеріальної допомоги на утримання
дитини не надає. Посилаючись на вказані
обставини ОСОБА_3 просила стягнути з
відповідача на її користь на утримання
дитини аліменти в розмірі 800 грн.
щомісячно до досягнення дитиною
повноліття, розірвати шлюб та стягнути
з ОСОБА_2 сплачені позивачем судові
витрати по сплаті судового збору в сумі
243 грн. 60 коп.

В судове засідання позивач не
з'явилася, подала суду письмову заяву
про розгляд справи за її відсутності,
позовні вимоги підтримала в повному
обсязі. Просила після розірвання шлюбу
залишити їй прізвище - ОСОБА_2.

В судове засідання відповідач не
з'явився, подав до суду письмову заяву
про розгляд справи за його відсутності
та письмові заперечення. Проти
розірвання шлюбу не заперечував,
аліменти просив встановити у розмірі 400
грн.

Рішенням Комінтернівського
районного суд м. Харкова від 17 квітня 2014
року, позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу та стягнення
аліментів на утримання дитини
задоволено частково.

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2,
зареєстрований 22 серпня 2009 року
відділом реєстрації актів цивільного
стану по м. Харкову Харківського
міського управління юстиції, про що
було зроблено актовий запис № 1469 -
розірвано; після розірвання шлюбу
ОСОБА_3 залишено прізвище - ОСОБА_3;
стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3,
аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, визначивши їх розмір в
твердій грошовій сумі 700 (сімсот) грн.
щомісячно до досягнення дитиною
повноліття, починаючи з 05 березня 2014
року; стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у
дохід держави у розмірі 243 грн. 60 коп.;
стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
судові витрати по сплаті судового
збору в розмірі 121 грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції ухвалене 17 квітня 2014 року
Комінтернівським районним судом м.
Харкова за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу та стягнення
аліментів на утримання дитини та
направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, а також на
неповне з'ясування судом першої
інстанції обставин, що мають значення
для справи.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного:

Статтями 10, 11, 58, 60, 61, 179, 212, 213 Цивільного
процесуального кодексу України,
передбачено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи (причини пропуску строку
позовної давності тощо) і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення.

Для встановлення у судовому засіданні
фактів, зазначених у частині першій
цієї статті, досліджуються показання
свідків, письмові та речові докази,
висновки експертів.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд
відображає в рішенні, в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до роз'яснень, які містяться
у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове
рішення у цивільній справі», рішення є
законним тоді коли суд виконавши всі
вимоги цивільного судочинства
відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно розтлумачив ці
норми. Обґрунтованим визнається
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України,
суд постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що
подальше спільне життя подружжя і
зберігання шлюбу суперечило б
інтересам одного з них, інтересам їхніх
дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права
дитини, батьки несуть основну
відповідальність за виховання та
розвиток дитини.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу
України, мати, батько мають рівні права
та обов'язки щодо дитини, незалежно від
того, чи перебували вони у шлюбі між
собою. Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу
України, визначені обов'язки батьків
щодо виховання та розвитку дитини, а
саме: батьки зобов'язані піклуватися за
виховання дитини, про її здоров'я,
фізичний, духовний розвиток, готувати
до самостійного життя.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу
України, батьки зобов'язані утримувати
дитину до досягнення нею повноліття.

Як зазначено у ст. 182 Сімейного
кодексу України, при визначенні
розміру аліментів суд враховує: стан
здоров'я та матеріальне становище
дитини; стан здоров'я та матеріальне
становище платника аліментів;
наявність у платника аліментів інших
дітей, непрацездатних чоловіка,
дружини, батьків, дочки, сина; інші
обставини, що мають істотне значення.
Мінімальний розмір аліментів на одну
дитину не може бути меншим, ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених статтею 184 цього
Кодексу.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про
охорону дитинства», кожна дитина має
право на рівень життя, достатній для її
фізичного, інтелектуального,
морального, культурного, духовного та
соціального розвитку.

Згідно зі ст.183 Сімейного Кодексу
України, частка заробітку (доходу)
матері, батька, яка буде стягуватись як
аліменти на дитину, визначається судом.
Згідно з ч. 1 ст. 184 зазначеного Кодексу,
якщо платник аліментів має
нерегулярний, мінливий дохід, частину
доходів одержує в натурі, а також за
наявності інших обставин, що мають
істотне значення, суд за заявою
платника або одержувача може визначити
розмір аліментів у твердій грошовій
сумі.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного
кодексу України, мінімальний розмір
аліментів на одну дитину не може бути
меншим, ніж 30 відсотків прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
за винятком випадків, передбачених
статтею 184 цього Кодексу.

Відповідно до роз'яснень, які містяться
у п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного
Суду України від 15 травня 2006 року «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» при визначенні
розміру аліментів суд враховує: 1) стан
здоров'я та матеріальне становище
дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне
становище платника аліментів; 3)
наявність у платника аліментів інших
дітей, непрацездатних чоловіка,
дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші
обставини, що мають істотне значення.

Згідно з п.1 ст.3 Конвенції «Про права
дитини», схваленої резолюцією 44-ї сесії
Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989
р., ратифікованою Постановою Верховної
Ради України від 27.02.1991 р. № 789 - ХІІ, в
усіх діях щодо дітей, незалежно від
того, здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється як найкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Стаття 27 Конвенції «Про права дитини»,
дає кожній дитині право на рівень
життя, необхідній для її фізичного,
розумового, духовного, морального та
соціально розвитку. Батьки або інші
особи які виховують дитину, несуть
основну відповідальність за
забезпечення в межах своїх здібностей
і фінансових можливостей умов життя,
необхідних для розвитку дитини.

Прожитковий мінімум для дитини віком
від до 6 років з 1 січня 2014 року складає
1032 грн., відповідно до Закону України
"Про Державний бюджет України на 2014
рік".

Відповідно до ч.1 ст. 191 Сімейного
кодексу України, аліменти на дитину
присуджуються за рішенням суду від дня
пред'явлення позову.

Рішення суду першої інстанції
обґрунтоване встановленням таких
фактів та відповідних їм
правовідносин:

Сторони знаходяться у шлюбі, який був
зареєстрований 22 серпня 2009 року
відділом реєстрації актів цивільного
стану по м. Харкову Харківського
міського управління юстиції, про що
було зроблено актовий запис № 1469
(свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1),
причиною розірвання шлюбу стала
відсутність взаєморозуміння між ними.
Шлюбно-сімейні відносини між сторонами
припинені, спільне господарство не
ведуть.

Від шлюбу подружжя має неповнолітню
дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво
про народження серії НОМЕР_2).

Відповідач працює на постійній основі
в ТОВ «Юридична компанія «Юстиніан» на
посаді директора. При цьому не
заперечував сплачувати аліменти в
твердій грошовій сумі.

При визначенні розміру аліментів суд
першої інстанції врахував
матеріальний стан сторін, стан здоров'я
дитини, відповідача, відсутність на
утриманні у платника аліментів інших
неповнолітніх дітей та інших
непрацездатних членів сім'ї. Також,
районний суд вірно надав оцінку
запереченням проти позову та зазначив,
що не є належним доказом та не впливає
на визначення розміру аліментів копія
довідки про вагітність ОСОБА_5,
оскільки така довідка не підтверджує
батьківство відповідача.

З огляду на вищезазначене, суд
встановив розмір аліментів на
утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в
твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн.,
розмір якої підлягає індексації
відповідно до закону.

Судова колегія вважає, що доводи
викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_2
не знайшли свого підтвердження при
розгляді справи апеляційним судом.

З урахуванням наведеного суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку
про часткове задоволення позовних
вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання
шлюбу та стягнення аліментів на
утримання дитини.

Такий висновок є обґрунтованим,
оскільки суд дійшов його на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин
справи, та наявних в ній доказів, яким
дана відповідна оцінка. Правильно
встановивши юридичну природу виниклих
правовідносин, суд застосував закон,
який їх регулює.

Доводи викладені в апеляційній скарзі
були предметом судової перевірки та не
дістали об'єктивного підтвердження.

Наведені у рішенні мотиви визнання цих
доводів безпідставними, судова колегія
вважає обґрунтованими, такими що
відповідають матеріалам справи.

Оскільки судове рішення ухвалене з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права, а наведені в
скарзі доводи не відносяться до тих
підстав, з якими процесуальне
законодавство пов'язує можливість
прийняття рішення відносно скасування
чи зміни оскаржуємого судового рішення
і висновків суду першої інстанції не
спростовують, в її задоволенні
належить відмовити на підставі ст.308
Цивільного процесуального кодексу
України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 313-315, 317,
319, 321, 322, 324, 325 Цивільного
процесуального кодексу України, судова
колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Комінтернівського
районного суду м. Харкова від 17 квітня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий -

Судді: