Справа № 433/465/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2014 року,Троїцький районний суд
Луганської області у складі:

головуючого судді Суського О.І.,

при секретарі Яковлєвій В.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт.Троїцьке цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов вищезазначений позов,
в якому в обґрунтування позовних вимог
зазначено, що згідно рішення
Троїцького районного суду Луганської
області від 06 серпня 2008 року
відповідачі є власниками квартири
АДРЕСА_1, у рівних долях, по ? частині
кожна. Позивачем з відповідачами було
досягнуто домовленості щодо
купівлі-продажу вказаної квартири.
Вказану домовленість фактично було
виконано у повному обсязі, так як
позивачем було передано домовлену суму
за придбання зазначеного нерухомого
майна, про що було вчинено відповідний
договір купівлі-продажу, відповідачі у
свою чергу фактично передали у
власність позивача дане нерухоме
майно. Однак, на даний момент оформити
нотаріально укладений між сторонами
правочин не представляється можливим,
оскільки відповідачі після визнання за
ними права власності згідно рішення
суду не зареєстрували вказане нерухоме
майно у встановленому законом порядку.
За вказаних обставин, позивач просить
суд визнати за ним право власності на
вищевказане нерухоме майно у судовому
порядку.

Позивач до суду не з'явився, надав
заяву, згідно якої на задоволенні
позовних вимог наполягає, справу
просить розглянути без його участі.

Відповідачі у судове засідання не
з'явилися, надали до суду аналогічні
заяви, згідно яких проти задоволення
позовних вимог не заперечують, просять
дану справу розглянути без їх участі.

Суд, вивчивши та проаналізувавши
надані докази, встановив наступні
факти та відповідні їм правовідносини.

Так, відповідно до ст.328 ЦК України
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів.

Згідно зі ст.203 ЦК України,
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу, одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Згідно зі ст.334 ЦК України, право
власності у набувача майна за
договором виникає з моменту передання
майна, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст.638 ЦК України, договір
є укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Судом було встановлено, що згідно
рішення Троїцького районного суду
Луганської області від 06 серпня 2008 року
відповідачі є власниками квартири
АДРЕСА_1, у рівних долях, по ? частині
кожна (а.с.15-16). На вказане нерухоме
майно було виготовлено відповідну
технічну документацію (а.с.12-14).
Позивачем з відповідачами було
досягнуто домовленості щодо
купівлі-продажу вказаної квартири.
Вказану домовленість фактично було
виконано у повному обсязі, так як
позивачем було передано домовлену суму
за придбання зазначеного нерухомого
майна, про що було вчинено відповідний
договір купівлі-продажу, відповідачі у
свою чергу фактично передали у
власність позивача дане нерухоме майно
(а.с.12-13). Однак, на даний момент оформити
нотаріально укладений між сторонами
правочин не представляється можливим,
оскільки відповідачі після визнання за
ними права власності згідно рішення
суду не зареєстрували вказане нерухоме
майно у встановленому законом порядку.

Таким чином, зазначене на даний момент
позбавляє позивача можливості
узаконити укладений між ним та
відповідачами правочин.

З огляду на вищезазначене, позивач з
відповідачами домовилися щодо усіх
істотних умов укладеного між ними
правочину купівлі-продажу
вищевказаного нерухомого майна, що
підтверджується відповідними
доказами, і фактично відбулося повне
виконання правочину. Даний правочин
відповідає дійсній волі сторін, що
підтверджується вищевикладеними
обставинами, однак підстави для
нотаріального посвідчення вказаного
правочину відсутні з незалежних від
позивача зазначених вище обставин.
Вказаний правочин на даний час не
потребує державної реєстрації, а тому
порушене право позивача може бути
предметом захисту у судовому порядку.

Вказана правова позиція висловлена у
аналізі Верховного суду України за 2013
рік про застосування судами
законодавства про право власності при
розгляді цивільних справ, згідно якого
з 01 січня 2013 року державна реєстрація
правочинів щодо нерухомості скасована,
тому у разі недодержання сторонами
вимог закону про нотаріальне
посвідчення, якщо сторони домовилися
щодо усіх істотних умов договору, що
підтверджується письмовими доказами, і
відбулося повне або часткове виконання
договору, але одна із сторін ухилилася
від його нотаріального посвідчення,
суд може визнати такий правочин
дійсним, наслідком чого є визнання
права власності на відповідне нерухоме
майно.

У даному випадку між сторонами мають
місце саме зазначені вище
правовідносини, позивач звернувся до
суду за захистом свого порушеного
майнового права, так як у нього
відсутні підстави для нотаріального
посвідчення відповідного правочину, у
зв'язку з чим суд вважає за необхідне
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

На підставі ст.ст. 328, 203, 334, 638, 655 ЦК
України,

Керуючись ст.ст.10,11,60, 174, 212-215 ЦПК
України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у
повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
квартиру АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя