У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника
Д.Д.,

суддів:
Закропивного О.В., Лесько А.О.,

Червинської М.Є. Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа - публічне акціонерне
товариство «Укрсоцбанк», про визнання
майна спільною сумісною власністю
подружжя, поділ майна та зобов'язання
передати його частину, за касаційними
скаргами ОСОБА_4 та публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»
на рішення апеляційного суду
Рівненської області від 16 грудня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ОСОБА_3 звернулася
до суду із указаним позовом, у якому
просила визнати будівлі та земельні
ділянки, що розташовані по АДРЕСА_1
спільною сумісною власністю подружжя;
поділити спільне майно подружжя,
виділивши їй та ОСОБА_4 із
спільної сумісної власності подружжя у
особисту приватну власність по Ѕ
будівлі виробничо-складського
приміщення літ. «В-1» загальною
площею 654,8 кв. м по АДРЕСА_1; Ѕ
будівлі складу-ангара літ. «Д-1»
загальною площею 462,8 кв. м по
АДРЕСА_1; Ѕ будівлі виробничих та
адміністративно-побутових приміщень
літ. «Б-1» загальною площею 683, 5 кв. м по
АДРЕСА_1; Ѕ будівлі складських
приміщень літ. «В-1» загальною площею
736,7 кв. м по АДРЕСА_1; Ѕ будівлі вагової
літ. «Г-1» загальною площею 19,7 кв. м по
АДРЕСА_1; Ѕ земельної ділянки загальною
площею 0,5220 га по
АДРЕСА_1 для реконструкції та
обслуговування підсобного корпусу,
будівлі овочесховища та будівлі
вагової під цех з виробництва
пластмасових виробів і цех з
виробництва поліетиленової плівки та
виготовлення пінопласту, в тому числі:
Ѕ земельної ділянки площею 0,0262 га, Ѕ
земельної ділянки площею 0,1441 га, Ѕ
земельної ділянки площею 0,0920 га, 1/2
земельної ділянки площею 0,0894 га,
Ѕ земельної ділянки площею 0,0464 га,
Ѕ земельної ділянки площею 0,1239
га; зобов'язати ОСОБА_4 передати їй Ѕ
частину зазначеного майна та покласти
судові витрати на нього.

В обґрунтування вимог зазначала, що
вони із ОСОБА_4 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 10 жовтня 1987
року. Рішенням Рівненського міського
суду від 22 вересня 2008 року шлюб між ними
розірвано, а 12 липня 2010 року відділом
РАЦС Рівненського МУЮ видано свідоцтво
про розірвання шлюбу. Вважає, що
оскільки спірне майно було придбано за
час перебування сторін у шлюбі, воно на
підставі ст. 60 СК України є спільною
сумісною власністю подружжя. Про
порушення своїх прав вона довідалася
із листа комунального підприємства
«Рівненське міське бюро технічної
інвентаризації» від 3 січня 2012 року, із
змісту якого їй стало відомо, що спірне
майно було зареєстровано за ОСОБА_4 на
підставі рішення Рівненського
міського суду від 28 серпня 2008 року.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 просила
поновити строк позовної давності та
задовольнити позов.

Рішенням Рівненського міського суду
від 16 жовтня 2013 року в задоволенні
позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Рівненської області від 16 грудня
2013 року рішення місцевого суду
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким позов ОСОБА_3 задоволено частково.
Визнано будівлі та земельні ділянки, що
розташовані по АДРЕСА_1 спільною
сумісною власністю подружжя. Визнано
за ОСОБА_3 право власності на Ѕ будівлі
виробничо-складського приміщення літ.
«В-1» загальною площею 654,8 кв. м по
АДРЕСА_1; Ѕ будівлі складу-ангара літ.
«Д-1» загальною площею 462,8 кв. м по
АДРЕСА_1; Ѕ будівлі виробничих та
адміністративно-побутових приміщень
літ. «Б-1» загальною площею 683, 5 кв. м по
АДРЕСА_1; Ѕ будівлі складських
приміщень літ. «В-1» загальною площею
736,7 кв. м по АДРЕСА_1; Ѕ будівлі вагової
літ. «Г-1» загальною площею 19,7 кв. м по
АДРЕСА_1; Ѕ земельної ділянки загальною
площею 0,5220 га по АДРЕСА_1 для
реконструкції та обслуговування
підсобного корпусу, будівлі
овочесховища та будівлі вагової під
цех з виробництва пластмасових виробів
і цех з виробництва поліетиленової
плівки та виготовлення пінопласту, в
тому числі: Ѕ земельної ділянки площею
0,0262 га, Ѕ земельної ділянки площею 0,1441
га, Ѕ земельної ділянки площею 0,0920 га, Ѕ
земельної ділянки площею 0,0894 га, Ѕ
земельної ділянки площею 0,0464 га, Ѕ
земельної ділянки площею 0,1239 га. В
задоволенні решти вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального права та
порушення норм процесуального права,
просить скасувати оскаржуване судове
рішення та залишити в силі рішення суду
першої інстанції.

У касаційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк»,
посилаючись на неправильне
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального права та
порушення норм процесуального права,
просить скасувати оскаржуване судове
рішення та залишити в силі рішення суду
першої інстанції.

Касаційні скарги підлягають
частковому задоволенню з таких
підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
позивачка звернулася до суду із
вимогою про поділ майна подружжя з
пропуском строку позовної давності.
Підстав для його поновлення судом не
встановлено.

Скасовуючи рішення місцевого суду та
ухвалюючи нове рішення про часткове
задоволення позову, суд апеляційної
інстанції виходив із того, що строк для
звернення до суду позивачкою не
пропущено, оскільки про своє порушене
право вона дізналася у січні 2012 року
після отримання повідомлення від КП
«Рівненське міське бюро технічної
інвентаризації» про реєстрацію
спірних об'єктів нерухомості лише за
ОСОБА_4

Проте погодитися із такими висновками
апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення не відповідає.

Судом установлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3
перебували у зареєстрованому шлюбі з 10
жовтня 1987 року по 28 вересня 2008 року.

На підставі біржової угоди
купівлі-продажу нерухомості від
14 листопада 2001 року приватний
підприємець ОСОБА_4 придбав у ВАТ
«Комбінат напівфабрикатів» будівлі
підсобного корпусу літ. «Б-1», загальною
площею 246,4 кв. м, овочесховища літ. «В-1»,
загальною площею 531,2 кв. м, та
прохідної-вагової літ. «Г-1», загальною
площею 19,7 кв. м, розташованих по
АДРЕСА_1.

Відповідно до договору купівлі-продажу
від 7 вересня 2004 року суб'єктом
підприємницької діяльності ОСОБА_4
придбано в управління комунальною
власністю Рівненської міської ради
земельну ділянку
несільськогосподарського призначення
загальною площею 0,5220 га, розташовану по
АДРЕСА_1, з цільовим призначенням для
реконструкції та обслуговування
підсобного корпусу, будівлі
овочесховища та будівлі вагової під
цех з виробництва пластмасових виробів
і цех з виробництва поліетиленової
плівки та виготовлення пінопласту.

На підставі вищеуказаного договору
ОСОБА_4 отримано державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯА
№ 059009 від 15 листопада 2004 року.

Розпорядженням міського голови від 5
січня 2006 року підприємцю ОСОБА_4
дозволено реконструкцію будівель
підсобного корпусу, овочесховища,
прохідної-вагової під виробничу базу
та будівництво складських приміщень,
відповідно до погодженого проекту, на
земельній ділянці на АДРЕСА_1.

Відповідно до іпотечного договору від
31 серпня 2007 року, укладеного між АКБ
«Укрсоцбанк» та ОСОБА_4, останнім
передано в іпотеку банку будівлі
підсобного корпусу літ. «Б-1», загальною
площею 246,4 кв. м, овочесховища літ. «В-1»,
загальною площею 531,2 кв. м, та
прохідної-вагової літ. «Г-1», загальною
площею 19,7 кв. м, розташовані по АДРЕСА_1
та земельні ділянки площею 0,4958 га та
площею 0,0262 га, що розташовані за тією ж
адресою, у рахунок забезпечення
виконання зобов'язань ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ПП «Західтехкомплект-РВ» та
ОСОБА_4 перед АКБ «Укрсоцбанк» за
кредитними договорами, укладеними між
ними.

Рішенням Рівненського міського суду
від 28 серпня 2008 року за ОСОБА_4 визнано
право власності на самочинно
побудовані будівлі
виробничо-складського приміщення літ.
«В-1» загальною площею 654,8 кв. м,
складу-ангару літ. «Д-1» загальною
площею 462,8 кв. м, виробничих та
адміністративно-побутових приміщень
літ. «Б-1» загальною площею 683, 5 кв. м,
складських приміщень літ. «В-1»
загальною площею 736,7 кв. м та вагової
літ. «Г-1» загальною площею 19,7 кв. м, що
розташовані по АДРЕСА_1.

Рішенням Рівненського міського суду
від 22 вересня 2008 року встановлено, що
шлюбно-сімейні відносини подружжя не
підтримує, спільного господарства вони
не ведуть, подальше збереження сім'ї
неможливе, а тому шлюб між ними
розірвано.

12 липня 2010 року відділом РАЦС
Рівненського МУЮ видано свідоцтво про
розірвання шлюбу.

Статтею 60 СК України передбачено, що
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя може бути будь-яке
майно, за винятком виключеного з
цивільного обороту (ч. 1
ст. 61 СК України). Здійснення подружжям
права спільної сумісної власності
регламентовано ст. 63 Кодексу, згідно з
якою дружина та чоловік мають рівні
права на володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними. Розпоряджання спільним
сумісним майном подружжя може
відбутися шляхом його поділу,
виділення частки. Поділ майна, що є у
спільній сумісній власності подружжя,
є підставою набуття особистої
власності кожним з подружжя. Право
подружжя на поділ майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, закріплено у ст. 69
Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 65 СК України
дружина, чоловік розпоряджаються
майном, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, за
взаємною згодою.

Відповідно до постанови Пленуму
Верховного Суду України № 11 від 21
грудня 2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справи про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ майна подружжя»,
вирішуючи спори між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання.

Спільною сумісною власністю подружжя,
що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3
ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325
ЦК можуть бути будь-які види майна, за
винятком тих, які згідно із законом не
можуть їм належати (виключені з
цивільного обороту), незалежно від
того, на ім'я кого з подружжя вони були
придбані чи внесені грошовими коштами,
якщо інше не встановлено шлюбним
договором чи законом. До складу майна,
що підлягає поділу включається
загальне майно подружжя, наявне у нього
на час розгляду справи, та те, що
знаходиться у третіх осіб. При поділі
майна враховуються також борги
подружжя та правовідносини за
зобов'язаннями, що виникли в інтересах
сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко-
відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Вирішуючи спір, суд апеляційної
інстанцій у порушення статей 213,
214, 303, 315 ЦПК України на зазначене уваги
не звернув, не в повній мірі визначився
з характером спірних правовідносин та
правовою нормою, що підлягає
застосуванню, не встановив обсяг
спільного майна подружжя, наявного на
час припинення спільного ведення
господарства, про поділ якого заявлено
позов, а тому дійшов передчасного
висновку про часткове задоволення
позову.

Окрім того, суд не звернув уваги на те,
що у матеріалах справи відсутні докази
щодо реєстрації у органах БТІ права
власності ОСОБА_4 на 5
новостворених та реконструйованих
будівель площею 19,7 кв. м, 736,7 кв. м, 683,5 кв.
м, 462,8 кв. м, 654,8 кв. м, визнаних за ним на
підставі рішення Рівненського
міського суду від 28 серпня 2008 року, а
наявне у матеріалах справи
реєстраційне посвідчення № 9-135-1185,
видане Рівненським міським бюро
технічної інвентаризації 19 листопада
2001 року, свідчить про реєстрацію за
приватним підприємцем ОСОБА_4 лише
будівлі підсобного корпусу літ. «Б-1»,
овочесховища літ. «В-1» та
прохідної-вагової літ. «Г-1»,
розташованих по АДРЕСА_1 (а. с. 122, 123).

Зазначені вище порушення призвели до
неправильного вирішення спору, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
скасування судового рішення з
передачею справи на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_4 та публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»
задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Рівненської
області від 16 грудня 2013 року
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
О.В. Закропивний

А.О. Лесько

М.Є. Червинська

В.А. Черненко