Справа № 162/160/14-ц Головуючий у 1
інстанції: Глинянчук В.Д. Провадження №
22-ц/773/736/14 Категорія: 19 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Грушицького А. І., Свистун О. В.,

при секретарі - Мельничук Т. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Харківського національного
університету внутрішніх справ до
ОСОБА_2 про стягнення фактичних витрат,
пов'язаних з навчанням, за апеляційною
скаргою позивача Харківського
національного університету внутрішніх
справ на ухвалу Любешівського
районного суду Волинської області від
05 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а
:

Ухвалою Любешівського районного суду
Волинської області від 05 березня 2014
року закрито провадження в даній
справі. Роз'яснено право звернення з
даним позовом в порядку
адміністративного судочинства.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду,
представник позивача подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати дану
ухвалу і направити справу для
продовження розгляду до суду першої
інстанції, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши доводи апеляційної скарги
за матеріалами справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга представника Харківського
національного університету внутрішніх
справ підлягає до задоволення,
виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п.4 ст. 311 ЦПК України,
підставами скасування ухвали суду, що
перешкоджає подальшому провадженню у
справі, і направлення справи для
продовження розгляду до суду першої
інстанції є порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи.

Закриваючи провадження у даній справі,
суд виходив з того, що позов
Харківського національного
університету внутрішніх справ, який
підпорядкований МВС України, - суб'єкту
владних повноважень, про відшкодування
витрат, пов'язаних з навчанням, та
подальшим продовженням роботи на
публічній службі, з огляду на зміст
спору та суб'єктного складу сторін
підлягає розгляду в порядку
адміністративного судочинства.

З такими висновками суду першої
інстанції погодитись не можна.

На підставі п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК України суд
закриває провадження у справі, якщо
справа не підлягає розгляду в порядку
цивільного судочинства.

Відповідно до положення ч.1 ст.2 та ст. 17
КАС України завданнями
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові спори,
зокрема на спори за зверненням суб'єкта
владних повноважень у випадках,
встановлених Конституцією та законами
України.

За змістом п.1 ч.1 ст. 3 КАС України
справою адміністративної юрисдикції є
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією стороною є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України
передбачено, що суди розглядають в
порядку цивільного судочинства справи
щодо захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин.

Судом встановлено і це відповідає
матеріалам справи, що 16.08.2008 року між
Харківським національним
університетом внутрішніх справ та
ОСОБА_2 було укладено договір про
підготовку фахівця у вищому
навчальному закладі Міністерства
внутрішніх справ України.

Наказом ректора Харківського
національного університету внутрішніх
справ від 31.08.2008 року № 405 о/с лейтенанта
міліції ОСОБА_2 було прийнято на службу
в органи внутрішніх справ та
зараховано курсантом першого курсу
навчально-наукового інституту
підготовки фахівців міліції
громадської безпеки (а. с. 6).

Пунктом 2.3.6 вказаного договору
передбачено обов'язок курсанта
відшкодувати витрати, пов'язані з
утриманням у разі відрахування з
навчального закладу чи звільнення з
органів внутрішніх справ.

Відповідно до наказу ректора
Університету № 217 о/с від 02.06.2012 року
ОСОБА_2 відраховано з числа курсантів
та відкомандировано для подальшого
проходження служби до УМВС України у
Волинській області.

Наказом начальника УМВС України у
Волинській області від 22.06.2013 року №107
о/с відповідача звільнено з органів
внутрішніх справ за власним бажанням
на підставі п. 63 "ж". Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ України.

Порядок відшкодування особами витрат,
пов'язаних з їх утриманням у вищих
навчальних закладах Міністерства
внутрішніх справ України, затверджено
постановою Кабінету Міністрів України
№ 313 від 01 березня 2007 року «Про
затвердження порядку відшкодування
особами витрат, пов'язаних з їх
утриманням у вищих навчальних закладах
Міністерства внутрішніх справ
України» (надалі Порядок).

Відповідно до п. 1 Порядку визначено
механізм відшкодування особами
навчання, яких за державним
замовленням у вищих навчальних
закладах Міністерства внутрішніх
справ України прирівнюється до
проходження військової служби, витрат,
пов'язаних з їх утриманням, у таких
закладах, у разі:

- дострокового розірвання договору про
підготовку фахівця у вищому
навчальному закладі Міністерства
внутрішніх справ України у зв'язку з
небажанням особи продовжувати
навчання або порушенням нею
дисципліни;

- відмови від подальшого проходження
служби на посадах начальницького
складу в органах внутрішніх справ
протягом перших трьох років після
закінчення навчання.

Пунктом 3 Порядку встановлено, що
витрати відшкодовуються згідно з
договором про підготовку фахівця в
навчальному закладі, який укладається
між навчальним закладом, головним
управлінням або управлінням
Міністерства внутрішніх справ України
та особою.

Сторонами такого договору є:
виконавець - навчальний заклад,
замовник - головне управління або
управління Міністерства внутрішніх
справ України, особа - курсант.

Відповідно до ч. 1 п. 6 Порядку у разі
відмови особи добровільно
відшкодувати витрати, стягнення їх
здійснюється в судовому порядку.

Як визначено в пункті 14 Постанови
Кабінету Міністрів України від 22
серпня 1996 року № 992 «Про порядок
працевлаштування випускників вищих
навчальних закладів, підготовка яких
здійснювалась за державним
замовленням», в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин, у
разі неприбуття молодого фахівця за
направленням або відмови без поважної
причини приступити до роботи за
призначенням, звільнення його з
ініціативи адміністрації за порушення
трудової дисципліни, звільнення за
власним бажанням протягом трьох років,
випускник зобов'язаний відшкодувати у
встановленому порядку до державного
бюджету вартість навчання та
компенсувати замовникові всі витрати.

Відповідно до п.3.1, 3.2. Договору про
підготовку фахівця підставами
відшкодування фактичних витрат на
підготовку є відмова від подальшого
проходження служби на посадах
начальницького складу в органах
внутрішніх справ протягом трьох років
після закінчення навчання.

Згідно з вимогами вищезазначених
нормативно-правих актів та умов
договору ОСОБА_2 зобов'язаний був
безперервно відпрацювати три роки в
органах внутрішніх справ.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідача було звільнено з органів
внутрішніх справ за власним бажанням, в
такому випадку він повинен згідно з
договором відшкодувати фактичні
витрати, пов'язані з навчанням.

Отже, спір у даній справі випливає із
договірних правовідносин, а договірні
правовідносини між сторонами, однією з
яких є фізична особа, регулюються ЦПК
України.

Постановляючи ухвалу, суд першої
інстанції помилково вважав, що справа
не підлягає розгляду в порядку
цивільного судочинства.

З огляду на вищевикладене, оскаржувана
ухвала про закриття провадження у
справі не може вважатися законною, у
зв'язку із чим вона підлягає скасуванню
з направленням справи до суду першої
інстанції для продовження її розгляду,
відповідно до вимог ст. 311 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 311, 313, 314, 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а
:

Апеляційну скаргу позивача
Харківського національного
університету внутрішніх справ
задовольнити.

Ухвалу Любешівського районного суду
Волинської області від 05 березня 2014
року скасувати, і направити справу для
продовження її розгляду до суду першої
інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і не може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Головуючий:

Судді: