Справа № 361/9773/13-ц Головуючий у І
інстанції Білик Г.О.Провадження №
22-ц/780/3652/14 Доповідач у 2
інстанції СвітланаКатегорія 18
УХВАЛА

Іменем України

18 червня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого Голуб С.А.,

суддів: Таргоній Д.О.,
Приходька К.П.

при секретарі Черепинець
А.Т.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 17 березня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до Державного
підприємства «Центр державного
земельного кадастру» про розірвання
договору, відшкодування матеріальної
та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

16 жовтня 2013 року позивач звернулась до
суду із названим позовом посилаючись
на те, що 14 грудня 2011 року між нею та
відповідачем Державним підприємством
«Центр державного земельного
кадастру» ( далі -ДП «ЦДЗК») укладено
договір № 32-10-09-1096 про надання послуг по
виготовленню технічної документації
із землеустрою, щодо встановлення меж
на земельну ділянку, що розташована в
АДРЕСА_1. Строк виконання робіт
закінчився ще у червні 2012 року, проте
зобов'язання за вищевказаним договором
відповідач, на думку позивача, фактично
не виконав, так як роботи по
встановленню меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) 17.07.2013 р. були
виконані з порушеннями та не належним
чином, що в подальшому спричинило
оформлення технічної документації на
земельну ділянку з багатьма помилками,
а тому договір № 32-10-09-1096 від 14 грудня 2011
року підлягає розірванню з поверненням
сплаченої суми вартості робіт.

Крім того, як стверджує позивач, у
зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем умов договору їй було
завдано моральну шкоду, яку вона оцінює
в 15 000 грн. 00 коп., що полягала у тяжких
душевних хвилюваннях, а також збитків у
вигляді витрат у сумі 149 грн. 70 коп., які
вона мусила зробити для відновлення
свого порушеного права, а саме - витрати
на проїзд до Броварського районного
виробничого відділу Київської
обласної філії ДП «ЦДЗК» та листування
з відповідачем з метою врегулювання
спірних відносин.

Просила суд ухвалити рішення про
розірвання договору №32-10-09-1096 від
14.12.2011р, стягнення суми вартості робіт в
розмірі 960 грн. 00 коп. та розміру збитків
за поновлення порушених прав, завданих
порушенням зобов'язань в сумі 149 грн. 70
коп., моральної шкоди в сумі 15000 грн. 00
коп.

Ухвалою суду першої інстанції від 17
березня 2014 року на підставі ч. 2 ст.205 ЦПК
України - закрито провадження у справі
в частині позовних вимог ОСОБА_3 щодо
стягнення з відповідача моральної
шкоди в сумі 15 000 грн. 00 коп.

Рішенням суду першої інстанції від 17
березня 2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3
оскаржила його в апеляційному порядку
з підстав порушення при його
ухваленні норм матеріального та
процесуального права. В доводах
апеляційної скарги посилається на те,
що суд першої інстанції проігнорував
норми ч.3 ст. 10 Закону України «Про
захист прав споживачів», а також
недотримався ч.2 ст. 614 ЦК України.
Апелянт просить рішення суду скасувати
і ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення
представника позивача, перевіривши
матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги й обговоривши
доводи апелянта вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
14 грудня 2011 року між позивачем ОСОБА_3
та відповідачем ДП "ЦДЗК" в особі
начальника Броварського районного
виробничого відділу Беласа М.А. був
укладений договір № 32-10-09-1096,
відповідно до умов якого виконавець
зобов'язувався за завданням замовника
виконати з дотриманням вимог
законодавства роботи по виготовленню
технічної документації із землеустрою
щодо встановлення меж на земельну
ділянку, розташовану за адресою:
АДРЕСА_1. Етапи та строки виконання
робіт визначені погодженим сторонами
календарним планом виконання робіт
(додаток 2).

З додатку № 2 до укладеного договору
вбачається, що строк виконання робіт
щодо складання документації - 6 місяців.

За умовами п. 3.2 договору № 32-10-09-1096 від 14
грудня 2011 року приймання виконаних
робіт за цим договором оформлюється
актом приймання-передачі виконаних
робіт.

Згідно протоколу погодження
договірної ціни на виконання робіт
вона становить 960 грн. 00 коп. Вказана
сума була сплачена позивачем 20 грудня
2011 року (а.с. 08).

25.04.2013 року та 17.07.2013 року був складений
«Акт про встановлення на місцевості та
погодження зовнішньої межі земельної
ділянки суміжними
землекористувачами»; 17.07.2013 р. - «Акт
прийомки-передачі на зберігання
межових знаків».

20 червня 2013 року та 01 липня 2013 року
ОСОБА_3 звернулася до відповідача в
особі генерального директора
Тарнопольського А.В. з вимогою про
виконання належним чином договору №
32-10-09-1096 від 14 грудня 2011 року, так як нею
були виявлені певні недоліки та
помилки при виготовленні вищевказаних
актів.

09 серпня 2013 року ОСОБА_3 був підписаний
акт приймання-передачі виконаних робіт
за договором № 32-10-09-1096 від 14 грудня 2011
року із зауваженнями про неналежне
виготовлення технічної документації
із землеустрою, щодо встановлення меж
на земельну ділянку.

12 грудня 2013 року представником
позивача ОСОБА_6 було підписано Акт
приймання-передачі виконаних робіт за
договором № 32-10-09-1096 від 14 грудня 2011
року, з зазначенням вартості робіт 960
грн. 00 коп. та ПДВ 160 грн. 00 коп.,
відповідно до якого «претензій чи
зауважень до якості виконаних
виконавцем робіт зі сторони замовника
не має».

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції керувався ч.1,2 ст.598 ЦК
України, відповідно до якої
зобов'язання припиняється частково або
у повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом.
Припинення зобов'язання на вимогу
однієї із сторін допускається лише у
випадках, встановлених договором або
законом.

Відповідно до ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Відмовляючи у задоволенні позову про
розірвання договору, суд першої
інстанції виходив з того, що з моменту
підписання представником позивача 12
грудня 2013 року Акту приймання-передачі
виконаних робіт зобов'язання ДП «ЦДЗК»
за договором № 32-10-09-1096 були припинені,
а тому вимоги позивача про розірвання
цього договору та повернення оплати
суми вартості робіт в розмірі 960 грн. 00
коп. не підлягають задоволенню.

Крім того, як було з'ясовано судом
першої інстанції в ході розгляду
справи, та не заперечувалось сторонами
в судовому засіданні, на підставі
технічної документації розробленої
відповідачем вже відбулась державна
реєстрація права власності ОСОБА_3 на
належну їй земельну ділянку, що
розташована в АДРЕСА_1, що також
підтверджує виконання відповідачем
своїх зобов'язань.

При вирішенні питання про стягнення з
відповідача збитків завданих
неналежним виконанням умов договору
суд першої інстанції виходив з того, що
в порушення вимог ст. 60 ЦПК України
позивачем не було надано суду належних
та допустимих доказів того, що позивач
зазнала витрат у розмірі 149 грн. 70 для
поновлення порушених прав, здійснюючи
листування та відвідуючи відділення
відповідача. Так як, з наданих
позивачем квитанцій на оплату поштових
послуг не можливо встановити хто та
чому здійснював ці поштові
відправлення. Наданий позивачем
розрахунок витрат на транспорт суд не
міг взяти до уваги, так як відсутні
будь-які підтвердження того, що позивач
дійсно зазнала таких витрат, оскільки
належні письмові докази (проїзні
квитки) відсутні.

Судова колегія погоджується із таким
висновком суду виходячи із наступного.

Відповідно до ст. ст. 1, 3, 4 ЦПК України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави. Кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд
захищає права, свободи та інтереси
фізичних осіб, права та інтереси
юридичних осіб, державні та суспільні
інтереси у спосіб, визначений законами
України.

Статті 15, 16 ЦК України кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути, зокрема,
припинення правовідношення, в тому
числі шляхом його розірвання.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу, зокрема, з договорів та інших
правочинів.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі
порушення зобов»язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору;

2) зміна умов зобов'язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Стаття 626 ЦК України передбачає, що
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору (ч. 2 ст. 651 ЦК
України).

Заявляючи позовні вимоги про
розірвання договору, позивач
посилалась на ч.ч.1,3,4 ст. 10 Закону
України «Про захист прав споживачів» і
наголошувала на тому, що відповідач
порушує строки виконання договору.

Відповідно до ч.ч.1,3,4 ст. 10 Закону
України «Про захист прав споживачів»
Споживач має право відмовитися від
договору про виконання робіт (надання
послуг) і вимагати відшкодування
збитків, якщо виконавець своєчасно не
приступив до виконання зобов'язань за
договором або виконує роботу так
повільно, що закінчити її у визначений
строк стає неможливим. Якщо значну
частину обсягу послуги чи робіт (понад
сімдесят відсотків загального обсягу)
вже було виконано, споживач має право
розірвати договір лише стосовно
частини послуги або робіт, що
залишилася.

3. У разі виявлення недоліків у
виконаній роботі (наданій послузі)
споживач має право на свій вибір
вимагати:

1) безоплатного усунення недоліків у
виконаній роботі (наданій послузі) у
розумний строк;

2) відповідного зменшення ціни
виконаної роботи (наданої послуги);

3) безоплатного виготовлення іншої речі
з такого ж матеріалу і такої ж якості чи
повторного виконання роботи;

4) відшкодування завданих йому збитків
з усуненням недоліків виконаної роботи
(наданої послуги) своїми силами чи із
залученням третьої особи;

5) реалізації інших прав, що передбачені
чинним законодавством на день
укладення відповідного договору.

Зазначені вимоги підлягають
задоволенню у разі виявлення недоліків
під час приймання виконаної роботи
(наданої послуги) або під час її
виконання (надання), а в разі
неможливості виявлення недоліків під
час приймання виконаної роботи
(наданої послуги) - протягом
гарантійного чи іншого строку,
встановленого договором, чи протягом
двох років з дня прийняття виконаної
роботи (наданої послуги) у разі
відсутності гарантійного чи іншого
строку, встановленого законодавством
або договором.

4.За наявності у роботі (послузі)
істотних недоліків споживач має право
вимагати розірвання договору та
відшкодування збитків.

Якщо істотні недоліки було виявлено в
роботі (послузі), виконаній з матеріалу
споживача, споживач має право вимагати
на свій вибір або виконання її з такого
ж матеріалу виконавця, або розірвання
договору і відшкодування збитків.

Зазначені вимоги можуть бути
пред'явлені споживачем протягом
строків, передбачених
нормативно-правовими актами та
нормативними документами, умовами
договору, а в разі відсутності таких
строків - протягом десяти років.

Як вбачається із матеріалів справи,
позивач зазначала, що станом на 14
жовтня 2013 року відповідач договір не
виконав. Разом із тим, як встановив суд
першої інстанції, договір був повністю
виконаний відповідачем у грудні 2013
року і позивач прийняла його
виконання, підписавши акти
приймання-передачі.

Таким чином, у суду були відсутні
підстави застосовувати ч.1 ст. 10 Закону
України «Про захист прав споживачів».

Частина 3 та 4 ст.10 Закону України «Про
захист прав споживачів» стосується
недоліків в роботі (послузі) і є
самостійною підставою для розірвання
договору. Разом із тим, в позовній заяві
позивач не зазначала про виявлення нею
недоліків у роботі (послузі), а тому її
посилання на ч.3 та ч.4 ст. 10 Закону
України «Про захист прав споживачів» є
необґрунтованим.

В доводах апеляційної скарги позивач
зазначала, що після отримання нею від
відповідача технічної документації і
передачі її до Держземагенства для
визначення кадастрового номеру,
з»ясувалось, що дані на кадастровому
плані відрізняються від даних на
електронному носії (обмінному файлі XML),
внаслідок чого на Публічній
кадастровій карті земельна ділянка
позивача була частково розміщена на
сусідній земельній ділянці.

Однак ці доводи не були підставою
позову, а тому не розглядались судом
першої інстанції.

Посилання позивача на те, що вона
звернулась до відповідача з вимогою
усунути недоліки у роботі і до
отримання відповіді від відповідача
просила суд повернутись до з»ясування
обставин справи відповідно до ст. 194
ЦПК України, але суд безпідставно
відмовив їй у цьому, внаслідок чого
увалив незаконне рішення, не
ґрунтуються на вимогах цивільного
процесуального законодавства виходячи
із наступного.

Відповідно до ст..11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Підставами свого позову позивач
зазначала порушення відповідачем
строків виконання договору і захистом
свого порушеного права обрала
розірвання договору.

Дана цивільна справа розглядалась
судом тривалий час, договір
відповідачем був виконаний повністю у
грудні 2013 року.

Та обставина, що відповідач неналежно
виконав договір і в технічній
документації є помилки є новою
обставиною, яка підлягає доведенню в
суді, тобто новою підставою позову.

Відповідно до вимог ст. 31 ЦПК України
зміна підстав позову допускається
шляхом подання письмової заяви
позивачем до початку розгляду судом
справи по суті.

Таким чином суд першої інстанції не
задовольнивши клопотання позивача
подане на стадії судових дебатів про
повернення до з»ясування обставин
справи, не порушив норми
процесуального права .

Інших доводів, які б спростували
висновки суду першої інстанції,
апеляційна скарга не містить, а тому
вона підлягає відхиленню, а рішення
суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 09 квітня 2014 року у даній справі
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
і може бути оскаржене в касаційному
порядку протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги до
суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: