Ухвала

іменем україни

09 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник А.С.,
суддів:Амеліна В.І.,Карпенко С.О.,
Парінової І.К.,Савченко В.О.,розглянувши
у судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6 до Державної служби гірничого
нагляду та промислової безпеки
України, дочірнього підприємства
«Санаторій «Квітка Полонини» про
визнання незаконним та скасування
рішення про надання гірничого відводу
в межах земельної ділянки, що належить
ОСОБА_6, за касаційною скаргою
дочірнього підприємства «Санаторій
«Квітка Полонини», до якої приєдналася
Державна служба гірничого нагляду та
промислової безпеки України, на
рішення Печерського районного суду м.
Києва від 17 липня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 04 грудня
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом до Державної служби
гірничого нагляду та промислової
безпеки України (далі -
Держгірпромнагляд), дочірнього
підприємства «Санаторій «Квітка
Полонини» (далі - ДП «Санаторій «Квітка
Полонини»), в якому з урахуванням
уточнень просив визнати незаконним та
скасувати рішення Держгірпромнагляд
про видачу акта про надання гірничого
виводу від 04 лютого 2008 року № 1430 ДП
«Санаторій «Квітка Полонини» в межах
земельної ділянки площею 0,3700 га в с.
Солочин, урочище «Біласовиця»,
Свалявського району Закарпатської
області, що належить йому на праві
власності. Вимоги обґрунтовані тим, що
під час оформлення гірничого відводу
санаторій не отримав його дозволу як
власника земельної ділянки в межах
наданого відводу.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 17 липня 2013 року, залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду м. Києва
від 04 грудня 2013 року, позов задоволено.
Визнано частково недійсним акт
Держгірпромнагляд від 04 лютого 2008 року
за № 1430 про надання гірничого відводу
ДП «Санаторій «Квітка Полонини» для
розробки родовища мінеральних вод на
земельній ділянці площею 11,7 га в
частині земельної ділянки площею 0,3700
га в с. Солочин урочище «Біласовиця»
Свалявського району Закарпатської
області, що належить ОСОБА_6

У касаційній скарзі, до якої
приєдналася служба
Держгірпромнагляду, ДП «Санаторій
«Квітка Полонини» просить скасувати
рішення судів попередніх інстанцій і
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити,
мотивуючи свої вимоги порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Відповідно до вимог статті 335 ЦПК
України під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що порушене право ОСОБА_6 як
власника земельної ділянки на участь у
прийнятті рішення про надання
гірничого відводу шляхом висловлення
згоди чи незгоди підлягало захисту,
оскільки це питання було вирішено без
нього.

Такі висновки судів відповідають
вимогам закону та ґрунтуються на
фактичних обставинах справи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Судами встановлено, що у 1999 році
Державний комітет України по геології
і використанню надр надав санаторію
спеціальний дозвіл (ліцензію) від 19
серпня 1999 року № 1970 на користування
ділянкою Голубинського родовища, де
розташована свердловина № 4-р(4-е) з
метою видобування мінеральних
лікувально-столових вод. На підставі
зазначеного дозволу Держгірпромнагляд
надав санаторію гірничий відвід на
розробку Голубинського родовища
лікувально-столових вод свердловини №
4-р(4-е), про що видано відповідний акт
від 04 лютого 2008 року за № 1430.

Строк чинності спірного акта до 19
серпня 2019 року.

Площа гірничого відводу на підставі
спірного акта становить 11,7 га та
охоплює дві зони: 1-ї охоронної зони на
землях запасу Солочинської сільської
ради Свалявського району
Закарпатської області (площа 0,16 га) та
2-ї зони санітарної охорони, що
знаходилася на території
приватизованих земель громадян
(загальна площа 11,54 га).

Рішенням ради 34-ї сесії другого
скликання від 15 квітня 2005 року
погоджено проект гірничого відводу
лише в межах 1-ї охоронної зони Родовища
на землях запасу ради та вирішено
погодити проект гірничого відводу
Родовища в межах 2-ї зони санітарної
охорони з власниками приватизованих
земель.

Однак радою не було проведено
громадського слухання з цього питання
та не обґрунтовано власникам
приватизованих земель розрахунків меж
і розмірів проекту гірничого відводу.

Із відповіді Солочинської сільської
ради Свалявського району від 21
грудня 2010 року вбачається, що в межах
вказаного гірничого відводу
знаходиться земельна ділянка площею
0,3700 га в с. Солочин, урочище
«Біласовиця», Свалявського району
Закарпатської області, власником якої
є ОСОБА_6 на підставі державного акта на
право власності на земельну ділянку
серії ЗК № 006442 від 08 вересня 2006 року.

Проект від 21 грудня 2010 року з сільською
радою не погоджувався, що суперечить
пункту 10 Положення про порядок надання
гірничих відводів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 27 січня 1995 року № 59. Також не
погоджувалося питання про надання
гірничого відводу з власником
земельної ділянки.

Відповідно до статті 1 Кодексу України
про надра надра - це частина земної
кори, що розташована під поверхнею суші
та дном водоймищ і простягається до
глибин, доступних для геологічного
вивчення та освоєння. Надра є виключною
власністю народу України і надаються
тільки у користування (стаття 4 Кодексу
України про надра). Гірничим відводом є
частина надр, надана користувачам для
промислової розробки родовищ корисних
копалин та цілей, не пов'язаних з
видобуванням корисних копалин.
Користування надрами за межами
гірничого відводу забороняється
(стаття 17 Кодексу України про надра).

Згідно зі статтею 16 Кодексу України про
надра спеціальні дозволи на
користування надрами у межах
конкретних ділянок надаються
спеціалізованим підприємствам,
установам і організаціям, а також
громадянам, які мають відповідну
кваліфікацію, матеріально-технічні та
економічні можливості для
користування надрами.

Частиною 1 статті 19 Кодексу України про
надра встановлено, що надра надаються у
користування підприємствам, установам,
організаціям і громадянам лише за
наявності у них спеціального дозволу
на користування ділянкою надр. Право на
користування надрами засвідчується
актом про надання гірничого відводу.

За змістом пункту 23 Положення про
порядок надання гірничих відводів,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 27 січня
1995 року № 59, для одержання гірничого
відводу підприємство чи громадянин
залежно від виду родовища корисних
копалин подає відповідну заявку
місцевому органу державного гірничого
нагляду, яка включає в себе, зокрема,
проект гірничого відводу у двох
примірниках, складений відповідно до
додатка № 2.

Указаним додатком № 2 «Вимоги до
проекту гірничого відводу»
передбачено, що до проекту гірничого
відводу додається документ про згоду
землевласника або землекористувача з
рішенням про надання гірничого
відводу.

Відповідно до статті 79 Земельного
кодексу України земельна ділянка - це
частина земної поверхні з
установленими межами, певним місцем
розташування, з визначеними щодо неї
правами: право власності на земельну
ділянку поширюється в її межах на
поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на
водні об'єкти, ліси і багаторічні
насадження, які на ній знаходяться;
право власності на земельну ділянку
розповсюджується на простір, що
знаходиться над та під поверхнею
ділянки на висоту і на глибину,
необхідні для зведення житлових,
виробничих та інших будівель.

Статтею 23 Кодексу України про надра
надано землевласнику та
землекористувачу право без
спеціальних дозволів та гірничого
відводу, в межах наданих їм земельних
ділянок, видобувати для своїх
господарських і побутових потреб
корисні копалини місцевого значення і
торф загальною глибиною розробки до
двох метрів, підземні води для власних
господарсько-побутових потреб,
нецентралізованого та
централізованого (крім виробництва
фасованої питної води)
господарсько-питного водопостачання,
за умови що продуктивність водозаборів
підземних вод не перевищує 300 кубічних
метрів на добу, та використовувати
надра для господарських і побутових
потреб.

Оскільки земельна ділянка позивача
перебуває в межах гірничого відводу,
проект якого розроблено для ДП
«Санаторій «Квітка Полонини», для
отримання останнім акта про надання
гірничого відводу необхідна згода
позивача з рішенням
Держгірпромнагляду про надання такого
відводу.

Установивши, що такої згоди позивач як
власник земельної ділянки, на якій
мають розроблятися родовища
мінеральних вод, зокрема спорудження
свердловин, не давав, що є обов'язковою
умовою видачі проекту гірничого
відводу, суди попередніх інстанцій
правомірно задовольнили позов.

Наведене не перешкоджає ДП «Санаторій
«Квітка Полонини», виконавши всі
передбачені законодавством умови,
повторно звернутися до
Держгірпромнагляду за отриманням
гірничого відводу.

Доводи касаційної скарги про
неправильне застосування судами норм
матеріального права, порушення норм
процесуального права є безпідставними,
не спростовують висновків судів першої
та апеляційної інстанцій та не дають
підстав для скасування оскаржуваних
судових рішень.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів
дійшла висновку про відхилення
касаційної скарги і залишення
оскаржуваних судових рішень без змін.

Керуючись статтями 336, 337, 345, 349 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу дочірнього
підприємства «Санаторій «Квітка
Полонини», до якої приєдналася
Державна служба гірничого нагляду та
промислової безпеки України,
відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 17 липня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 04
грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий А.С. Олійник Судді:
В.І. Амелін С.О. Карпенко І.К. Парінова
В.О. Савченко