Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №0604/2-3176/12
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 року апеляційний суд
Житомирської області в складі:

головуючого - судді
Миніч Т.І.,

суддів:
Трояновської Г.С.,

Якухно
О.М.,

при секретарі судового

засідання
Копій Г.В.

з участю представника
апелянта та прокурора

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Житомирі
апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Богунського районного суду
м.Житомира від 20 травня 2014 року

у справі за позовом прокурора, що діє в
інтересах держави в особі Міністерства
з питань надзвичайних ситуацій та у
справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи в
особі департаменту праці та
соціального захисту населення
Житомирської обласної державної
адміністрації до Комунального
підприємства «Житомирбудзамовник»
Житомирської міської ради, ОСОБА_4,
ОСОБА_3 про визнання права власності на
майно, визнання недійсним договору
купівлі-продажу квартири та
витребування майна з незаконного
володіння, -

в с т а н о в и в:

У липні 2012 року прокурор в інтересах
держави в особі Міністерства з питань
надзвичайних ситуацій та у справах
захисту населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи в особі
Департаменту цивільного захисту
населення Житомирської обласної
державної адміністрації звернувся до
суду з позовом. Просив визнати
недійсним договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, укладений 07.09.2011 року
між КП „Житомирбудзамовник" і ОСОБА_4;
витребувати спірну квартиру у ОСОБА_3
та передати її Департаменту цивільного
захисту населення Житомирської
обласної державної адміністрації. При
цьому посилався на те, що 30.12.2004 року між
Головним управлінням праці та
соціального захисту населення
Житомирської обласної державної
адміністрації (забудовником), Обласним
міжгосподарським об`єднанням по
капітальному будівництву (замовником)
та КП „Житомирбудзамовник"
(підрядником) було укладено угоду про
дольову участь у фінансуванні
житлового будинку по АДРЕСА_1.
Відповідно до умов договору замовник
та підрядник за рахунок коштів
забудовника зобов"язувався побудувати
2587,41 кв.м. загальної площі житла у
вказаному будинку. Кількість квартир,
їх склад та площа мали бути визначені
додатковою угодою, проте така угода
укладена не була. Скориставшись
незаконним рішенням Богунського
районного суду м.Житомира від 27.07.2011
року, яким за КП „Житомирбудзамовник"
визнано право власності на квартири
№№239,256,280,284,286,287,312,316,320,321 по АДРЕСА_1, КП
„Житомирбудзамовник" всупереч вимогам
договору про пайову участь у
будівництві житла за №12 від 21.12.2004 року
та угоди про дольову участь у
фінансуванні житлового будинку по
АДРЕСА_1, 07.09.2011 року уклало договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 з
ОСОБА_4 Остання 06.03.2012 року продала
зазначену квартиру ОСОБА_3 Позивач
вважав, що оспорювані угоди порушують
його права.

Справа розглядалася судами
неодноразово.

Останнім рішенням Богунського
районного суду м.Житомира від 20 травня
2014 року позов задоволено
частково.Визнаний недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладений 07.09.2011 року між КП
„Житомирбудзамовник" та ОСОБА_4. Цим же
рішенням витребувано від ОСОБА_3 та
передано Департаменту цивільного
захисту населення Житомирської
обласної державної адміністрації
квартиру АДРЕСА_1. В задоволенні решти
вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3
просить зазначене рішення скасувати та
ухвалити нове, яким в задоволенні
позову відмовити. На думку апелянта,
рішення суду першої інстанції є
незаконним та необгрунтованим. Вважає,
що судом не було встановлено всіх
обставин, що мають значення для
вирішення спору. Зокрема, не доведено
наявність у позивача права на
витребування майна; обставини, за яких
майно вибуло від нього, правовий статус
набувача цього майна, правові підстави
для витребування спірного майна чи
обставини, що унеможливлюють його
витребування. Оскільки спірна квартира
ніколи не перебувала у власності
Управління, то на думку апелянта,
відсутні правові підстави для її
витребування, за умови, що майно вибуло
від власника на підставі скасованого в
подальшому рішення суду.

Розглянувши справу в межах доводів,
викладених в апеляційній скарзі, суд
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
21.12.2004 року між КП «Житомирбудзамовник
та Обласним міжгосподарським
об"єднанням по капітальному
будівництву укладено договір про
пайову участь у будівництві житла в
м.Житомирі (т.1 а.с.186).

30.12.2004 року між Головним управлінням
праці та соціального захисту населення
Житомирської обласної державної
адміністрації (правонаступником якого
є Департамент цивільного захисту
населення Житомирської обласної
державної адміністрації), Обласним
міжгосподарським об"єднанням по
капітальному будівництву та КП
«Житомирбудзамовник» укладено угоду
про дольову участь у фінансуванні
житлового будинку по АДРЕСА_1. За
умовами договору підрядник за рахунок
коштів забудовника зобов'язувався
побудувати 2587,41 кв.м. житла у вказаному
будинку (т.1 а.с.187-188).

Згідно з п.2.5. Угоди про дольову участь
та п.3.3 Договору про пайову участь
кількість квартир та їх склад повинні
бути підтверджені сторонами шляхом
укладення додаткової угоди.

Проте, така угода сторонами укладена
не була.

Державною приймальною комісією,
утвореною рішенням Житомирського
міського виконавчого комітету № 308 від
25.04.2008 року прийнято в експлуатацію
9-поверховий 90- квартирний житловий
будинок по АДРЕСА_1, про що складено
відповідний акт, який затверджено
рішенням виконавчого комітету
Житомирської міської ради № 507 від
10.07.2008 року, зі змісту якого вбачається,
що будинок відповідає державним
будівельним нормам та здійснено всі
роботи, передбачені проектною
документацією.

Рішенням господарського суду
Житомирської області від 16.06.2010 року КП
«Житомирбудзамовник» зобов'язано
передати Управлінню з питань
надзвичайних ситуацій та у справах
захисту від наслідків Чорнобильської
катастрофи 1078, 42 кв.м. житла в будинку по
АДРЕСА_1 на виконання умов Договору про
пайову участь та Угоди про дольову
участь. Судовим рішенням визначено
лише кількість квадратних метрів, які
підлягають передачі та не містить
вказівки на номери квартир в будинку
АДРЕСА_1, які повинні бути передані на
виконання договірних зобов'язань між
сторонами (т.1,а.с.202-208).

Зазначене рішення залишено в силі
постановою Житомирського апеляційного
господарського суду від 23 вересня 2010
року (а.с.209-213).

На виконання зазначеного судового
рішення підприємством
«Житомирбудзамовник» були направлені
позивачеві акти приймання-передачі
квартир в будинку по АДРЕСА_1 від 21
квітня 2011 року, в тому числі і спірна
квартира (т.1 а.с.101,103-104).

Тобто, відповідачу було достеменно
відомо про належність спірної квартири
позивачеві і про намір останнього
узаконити своє право на житло.

Проте, за позовом
КП«Житомирбудзамовник» рішенням
Богунського райсуду м.Житомира від 27
липня 2011 року за ним визнано право
власності на десять квартир, в тому
числі і спірну (т.1 а.с.22-23).

Рішенням апеляційного суду
Житомирської області від 2 квітня 2012
року зазначене рішення суду першої
інстанції було скасовано та ухвалено
нове - про відмову в позові КП
«Житомирбудзамовник» (т.1 а.с.24-27).

В період чинності рішення
Богунського райсуду м.Житомира згідно
з договором купівлі-продажу від 7
вересня 2011 року право власності на
квартиру АДРЕСА_1 перейшло від КП
«Житомир-будзамовник» до ОСОБА_4 (т.1
а.с.7-9). Остання на підставі договору
купівлі-продажу від 6 березня 2012 року
провела відчуження спірної квартири
ОСОБА_3С.(т.1 а.с.10-13).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
дійшов обгрунтованого висновку, що
договір на користь ОСОБА_4 є недійсним,
а спірне нерухоме майно підлягає
витребуванню у ОСОБА_3, зважаючи на
наступне.

Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами 1-3,5 та 6 ст.203
ЦК (ч.1 ст.215 ЦК).

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом (ст.328 ЦК).

Отже, відчуження спірної квартири на
користь ОСОБА_4 суперечить інтересам
держави, якою в особі позивача
профінансовано будівництво житла для
пільгової категорії громадян. На
момент укладення оспорюваної угоди КП
«Житомирбудзамовник» про це було
достовірно відомо. Відсутність
зареєстрованого права власності
позивача на спірну квартиру не може
бути підставою для позбавлення його
права на майно, створеного внаслідок
дольової участі у будівництві будинку.

Тому оспорюваний договір
купівлі-продажу обгрунтовано визнаний
судом недійсним.

Крім того, за приписами ч.1 ст.388 ЦК
України якщо майно за відплатним
договором придбане в особи, яка не мала
права його відчужувати, про що набувач
не знав і не міг знати (добросовісний
набувач), власник має право витребувати
це майно від набувача лише у разі, якщо
майно:1)було загублене власником або
особою, якій він передав майно у
володіння; 2)було викрадено у власника
або особи, якій він передав майно у
володіння;3)вибуло з володіння власника
або особи, якій він передав майно у
володіння, не з їхньої волі іншим
шляхом.

Добросовісне придбання в розумінні
ст.388 ЦК можливе тоді, коли майно
придбане не безпосередньо у власника, а
в особи, яка не мала права відчужувати
це майно. Наслідком угоди, укладеної з
таким порушенням, є не двостороння
реституція, а повернення майна з чужого
незаконного володіння.

За наведених обставин суд першої
інстанції обгрунтовано витребував
спірну квартиру у відповідачки ОСОБА_3
на користь позивача, оскільки вона
вибула від останнього поза його волею.

Обставини справи судом з'ясовані
повно та всебічно. Зібраним у справі
доказам дана належна оцінка. Будь-яких
процесуальних порушень, які б давали
підстави для переоцінки доказів,
апеляційним судом не встановлено.

Доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують та на їх
правильність не впливають.

Оскаржуване рішення постановлено
з додержанням норм матеріального та
процесуального права. Підстави для
його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,308,313-315 ЦПК
України, суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Богунського районного суду
м.Житомира від 20 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: