Справа № 509/979/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2014 року Овідіопольський
районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Бичковського Є.Л.,

при секретарі Ауловій О.Г.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в cмт Овідіополь
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та
залишення дитини на виховання матері,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з
вказаним позовом, посилаючись на те, що
30 вересня 2005 року Авангардівською
селищною радою Овідіопольского району
Одеської області між сторонами був
зареєстрований шлюб, актовий запис №22.

Від шлюбу сторони мають одну
дитину - доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Оскільки сімейне життя з
відповідачкою не склалось, позивач
просить суд шлюб між сторонами
розірвати, доньку залишити на
вихованні відповідачки.

У судовому засіданні позивач
позов підтримав та просив його
задовольнити, проти задоволення
клопотання відповідачки про надання
строку на примирення категорично
заперечував, стверджуючи, що вони разом
не проживають з грудня 2013 року та вже
декілька місяців взагалі не
спілкуються, а він вже фактично створив
нову сім'ю.

Відповідачка у судове засідання
повторно не з'явилась, про час та місце
розгляду справи повідомлена належним
чином та 25 квітня 2014 року звернулась до
суду із заявою про відкладення
розгляду справи за сімейними
обставинами та надання строку на
примирення сторін. При цьому будь-які
підтвердження поважності причин
неявки в судове засідання
відповідачкою суду не надані та дійсна
наявність сімейних обставин, що
унеможливлюють її явку у судове
засідання, також нічим не підтверджена.

Згідно з ч.4 ст.169 ЦПК України у
разі повторної неявки в судове
засідання відповідача, повідомленого
належним чином, суд вирішує справу на
підставі наявних у ній даних чи
доказів.

Оскільки причини неявки
відповідачки у судове засідання
визнані судом неповажними підстав для
ухвалення по справі заочного рішення
не має (ст.224 ЦПК України).

Вислухавши пояснення позивача,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що даний позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Проголошена Конституцією України
охорона сім'ї державою полягає,
зокрема, в тому, що шлюб може бути
розірвано в судовому порядку лише за
умови, якщо встановлено, що подальше
спільне життя подружжя і збереження
сім'ї стали неможливими. При цьому
законність та обґрунтованість рішення
визначається не тільки дотриманням
судом вимог процесуального права при
розгляді цивільних справ, а й
виконанням вимог матеріального права,
що регулює правовідносини сторін, а
саме особисті немайнові права та
обов'язки подружжя.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді
жінки та чоловіка. Примушування жінки
та чоловіка до шлюбу не допускається
(ст.24 СК України).

Дружина та чоловік зобов'язані
спільно піклуватися про побудову
сімейних відносин між собою та іншими
членами сім'ї на почуттях взаємної
любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.
Чоловік зобов'язаний утверджувати в
сім'ї повагу до матері. Дружина
зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу
до батька. Дружина та чоловік
відповідальні один перед одним, перед
іншими членами сім'ї за свою поведінку
в ній (ст.55 СК України).

Кожен з подружжя має право
припинити шлюбні відносини.
Примушування до припинення шлюбних
відносин, примушування до їх
збереження є порушенням права дружини,
чоловіка на свободу та особисту
недоторканність і може мати наслідки,
встановлені законом (ч.ч. 3,4 ст.56 СК
України).

Ураховуючи особливий характер
сімейних відносин та їх об'єктивну
недоступність для оточуючих,
покладення судом обов'язку збереження
сім'ї на одного з подружжя при
наявності на це його категоричного
заперечення не відповідає вимогам
ст.ст. 24, 55, 56 СК України і суперечить
його інтересам.

Згідно ч.1 ст.110, ст.112 СК України
позов про розірвання шлюбу може бути
пред'явлений одним із подружжя. Суд
постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам одного з них, інтересам їхніх
дітей, що мають істотне значення.

У судовому засіданні встановлено,
що 30 вересня 2005 року Авангардівською
селищною радою Овідіопольского району
Одеської області між сторонами був
зареєстрований шлюб, актовий запис №22.
Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Сторони проживають окремо, шлюбні
стосунки не підтримують, спільне
господарство не ведуть. Спору щодо
місця проживання дитини немає. Шлюб має
формальний характер, а його збереження
суперечить інтересам позивача.

Щодо вимоги про залишення дитини
на виховання позивачці суд звертає
увагу, що обов'язок батьків виховувати
дитину встановлений ст.150 СК України.

Згідно з ст.141 СК України мати,
батько мають рівні права та обов'язки
щодо дитини, незалежно від того, чи
перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 169, 212, 213 ЦПК
України, на підставі ст.ст. 24, 55, 56, 104, 105,
110, 112, 141, 150 СК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
зареєстрований 30 вересня 2005 року
Авангардівською селищною радою
Овідіопольского району Одеської
області, актовий запис № 22, розірвати.

У задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Одеської області
через Овідіопольський районний суд
Одеської області позивачем протягом 10
днів з дня його проголошення, а
відповідачкою у той же строк з дня
отримання його копії.

Суддя
Є.Л.Бичковський