Справа № 219/902/2014-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29.05.2014 року Артемівський
міськрайонним суд Донецької області у
головуючого судді Воробйової І.В.
при секретарі Бібік Н.М.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.Артемівська
справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ
«Будівельне управління
«Артемівськтрансбуд» про стягнення
витрат, пов'язаних зі службовим
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ТОВ «Будівельне управління
«Артемівськтрансбуд» про стягнення
витрат, пов'язаних зі службовим
відрядженням, і в судовому засіданні,
підтримавши свої позовні вимоги,
просив суд стягнути з відповідача на
його користь 9420 грн. у відшкодування
витрат, пов'язаних зі службовим
відрядженням. Пояснив, що в період з 15
липня по 22 грудня 2010 року, з 1 червня 2011
року по 20 лютого 2012 року та з 19 квітня
по 14 травня 2012 року він працював в ТОВ
«Будівельне управління
«Артемівськтрансбуд» в якості
газозварювальника та виконував роботи
по будівництву житлового будинку в м.
Донецьку. Про те, що він буде працювати
на будівництві будинку в іншому місті
він був попереджений при прийомі на
роботу. Зазначив, що в робочі дні його
та інших працівників будівельної
бригади доставляли з м. Артемівська до
м. Донецька на роботу автотранспортом
підприємства, при цьому проїзд до місця
роботи та назад здійснювалось у
неробочий час, на що витрачалось до
чотирьох годин на день. Вважає, що
оскільки колективним договором
товариства не був передбачений
роз'їзний характер робіт, тому дані
поїздки слід розглядати як
відрядження. Таким чином порахував, що
він перебував у відрядженні 314 днів.
Тому, у відповідності до ст. 121 КЗпП
України та Інструкції про службові
відрядження вважає, що відповідач
повинен йому оплатити добові за
перебування у відрядженні із
розрахунку 30 грн. за один день на
загальну суму 9420 грн. Зазначив, що з
наказами про відрядження його не
ознайомлювали та чи виносились такі
накази йому невідомо; службові
посвідчення йому не видавалися та
ніяких документів у підтвердження
того, що він перебував у службових
відрядженнях у нього немає і суду він
надати не може. На запитання суду
пояснив, що він не звертався до
керівництва товариства з заявою щодо
оформлення йому відряджень; не
звітував про завершення відрядження.
Також при звільненні з роботи він не
ставив перед керівництвом
підприємства питання щодо не
нарахування та не виплати йому
добових за відрядженням. Звернув увагу
суду на те, що на протязі декількох
років будівельне управління не веде
господарську діяльність. Просив суд
стягнути з ТОВ «Будівельне управління
«Артемівськтрансбуд» витрати,
пов'язані із службових відрядженням у
Представник відповідача ТОВ
«Будівельне управління
«Артемівськтрансбуд» в судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином, про причини неявки суд
не повідомив; заяви про розгляд справи
у його відсутність до суду не надійшло.
Зі згоди позивача суд ухвалює
рішення про заочний розгляд справи,
що відповідає положенням ст. 224 ЦПК
України.

Свідок ОСОБА_2 суду пояснив, що у
період з лютого 2005 року по січень 2012
року він працював на посаді директора
ТОВ «Будівельне управління
«Артемівськтрансбуд», в подальшому з
лютого по липень 2012 року в якості
заступника директора по економіці в
тому ж товаристві. Зазначив, що дійсно
у період його роботи товариство
проводило роботи по будівництву
житлового будинку в м. Донецьку. Для
перевозки працівників до місця роботи
підприємство придбало автобус. На
вказаному автобусі підприємство в
робочі дні доставляло працівників з м.
Артемівську до Донецьку, на роботу, та
назад. Працівники будівельної бригади,
де працював ОСОБА_1, у відрядження не
направлялись; на підприємстві ніяких
наказів про відрядження працівників на
будівництво в м. Донецьк не видавалось;
службові посвідчення працівникам
також не видавались; нарахування
добових витрат також не проводилось.
Зазначив, що позивач помилково вважає,
що він перебував у відрядженні під час
роботи на будівництві будинку в
м.Донецьку. Також вказав, що ОСОБА_1
під час роботи на підприємстві не
звертався до нього з заявою з приводу
оформлення відрядження. Також при
звільненні з роботи позивач не ставив
перед керівництвом питання щодо не
нарахування та не виплати йому добових
за відрядженням. Також вказав на те, що
товариство на протязі декількох років
не веде господарську діяльність.

Свідок ОСОБА_3 суду пояснив, що з
лютого 2012 року по кінець липня 2012 року
він працював на посаді директора ТОВ
«Будівельне управління
«Артемівськтрансбуд». Вказав, що
дійсно у період його роботи товариство
проводило роботи по будівництву
житлового будинку в м. Донецьку.
Працівників підприємства до місця
роботи та назад перевозили на автобусі.
Працівники будівельної бригади, де
працював ОСОБА_1, у відрядження не
направлялись; на підприємстві ніяких
наказів про відрядження працівників на
будівництво в м. Донецьк не видавалось;
службові посвідчення працівникам
також не видавались; нарахування
добових витрат також не проводилось.
Зазначив, що позивач помилково вважає,
що він перебував у відрядженні під час
роботи на будівництві будинку в
м.Донецьку. Також вказав, що позивач
під час роботи на підприємстві не
звертався до нього з заявою з приводу
оформлення відрядження. Також при
звільненні з роботи позивач не ставив
перед керівництвом питання щодо не
нарахування та не виплати йому
добових за відрядженням. Також звернув
увагу суду на те, що не зважаючи на
наявність наказу по товариству від
31.07.2012 року відповідно до якого його
було звільнено з посади директора, він
з невідомих йому причин до
теперішнього часу в Єдиному
державному реєстрі підприємств
значиться директором ТОВ «Будівельне
управління «Артемівськтрансбуд» хоча
з дня звільнення по теперішній час він
директором не працює. Також зазначив,
що товариство на протязі декількох
років не веде господарську діяльність.

Суд, заслухавши пояснення позивача,
дослідивши матеріали справи, встановив
наступне.

Згідно до наданої позивачем копії
трудової книжки, виданої на ім'я
ОСОБА_1, останній працював в якості
газозварювальника в ТОВ «Будівельне
управління «Артемівськтрансбуд» у
період з 15 липня 2010 року по 22 грудня 2010
року за трудовим договором, звільнений
по закінченню строку договору; в період
з 01 червня 2011 року по 20 грудня 2012 року,
звільнений за власним бажанням; з 19
квітня 2012 року по 14 травня 2012 року,
звільнений за власним бажанням.

Відповідно до витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців на
теперішній час існує юридична особа -
товариство з обмеженою
відповідальністю «Будівельне
управління «Артемівськтрансбуд»;
місцезнаходження якою є м. Артемівськ
Донецької області, вул. Космонавтів буд
6. Вид діяльності - будівництво
житлових і нежитлових будівель.
Зазначено, що директором товариства з
02.02.2012 р. є ОСОБА_3.

В судовому засіданні встановлено
те, що згідно наказу №75 о/с від 31 липня
2012 року по ТОВ «Будівельне управління
«Артемівськтрансбуд» директора ОСОБА_3
було звільнено з посади.

Також згідно трудової книжки, виданої
на ім'я ОСОБА_2, останній у період з 16
лютого 2005 року по 1 лютого 2012 року
працював на посаді директора ТОВ
«Будівельне управління
«Артемівськтрансбуд», в подальшому з 2
лютого 2012 року по 17 липня 2012 року в
якості заступника директора по
економіці на тому ж товаристві.

Відповідно до наданих в судовому
засіданні пояснень позивача ОСОБА_1 ,
свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 встановлено
те, що ТОВ «Будівельне управління
«Артемівськтрансбуд» не здійснює
господарську діяльність з середини 2012
року. Також це підтверджується і
наданим позивачем листом
територіальної державної інспекції з
питань праці у Донецькій області
Державної інспекції на його адресу в
якому зазначено, що виробничу
діяльність товариство не здійснює з 1
червня 2012 року.

Питання службового відрядження
регулюється положеннями ст. ст. 121, 127, 176,
177 Кодексу Законів про працю України
(далі - КЗпП) і Інструкцією про службові
відрядження в межах Україні і за
кордоном (далі - Інструкція),
затвердженої наказом Міністерства
фінансів України № 59 від 13 березня
1998р.(з послідуючими змінами та
доповненнями). Службовим відрядженням
вважається поїздка працівника за
розпорядженням керівника
підприємства, об'єднання, установи,
організації на певний строк до іншого
населеного пункту для виконання
службового доручення поза місцем його
постійної роботи. Службові поїздки
працівників, постійна робота яких
проходить в дорозі або має роз'їзний
(пересувний) характер, не вважаються
відрядженнями, якщо інше не
передбачено законодавством,
колективним договором, трудовим
договором (контрактом) між працівником
і власником (або уповноваженою ним
особою). У тих випадках, коли філії,
дільниці та інші підрозділи
підприємства знаходяться в іншій
місцевості, місцем постійної роботи
вважається той підрозділ, робота в
якому обумовлена трудовим договором
(контрактом).

Частиною 1 розділу 2 Інструкції
передбачений порядок відрядження в
межах України працівників підприємств
усіх форм власності, згідно з якою
направлення працівника підприємства у
відрядження здійснюється керівником
цього підприємства або його
заступником та оформляється наказом
(розпорядженням) із зазначенням: пункту
призначення, назви підприємства, куди
спрямований працівник, строку і мети
відрядження. Термін відрядження
визначається керівником (директором)
або його заступником, але не може
перевищувати 30 календарних днів.
Фактичний час перебування у
відрядженні, визначається за
відмітками в посвідченні про
відрядження щодо відповідності але
вибуття з місця постійної роботи і
прибуття до місця постійної роботи. При
цьому слід зазначити, що дана норма
була дійсна до прийняття
Міністерством фінансів наказу N 819/19557
від 6.07.2011 відповідно до якого
посвідчення на відрядження не
вимагається і форма посвідчення про
відрядження, яка була затверджена
наказом Державної податкової
адміністрації України від 28.07.1997 N 260
"Про затвердження форми посвідчення
про відрядження" втратила чинність.

Працівникам, які направляються у
відрядження, виплачуються: добові за
час перебування у відрядженні,
вартість проїзду до місця призначення
і назад та витрати з найму житлового
приміщення в порядку і розмірах,
установлюваних законодавством. За
відрядженими працівниками
зберігаються протягом усього часу
відрядження місце роботи (посада) і
середній заробіток. Сума добових
визначається згідно з наказом про
відрядження та відповідними
первинними документами. За відсутності
наказу добові витрати не виплачуються
(ст. 4 розділу 2 Інструкції).

Таким чином, для відшкодування
витрат на відрядження необхідні
наступні документи: документ, що
підтверджує мету відрядження, яка
повинна бути пов'язана з діяльністю
підприємства, установи, організації, з
якою працівник пов'язаний трудовими
відносинами; наказ (розпорядження)
керівника підприємства, установи,
організації про направлення
працівника у відрядження з вказівкою
суми до відшкодування, що
відшкодовується без документального
підтвердження.

Також слід відрізняти службові
відрядження від службових поїздок
працівників. Службові поїздки
працівників, постійна робота яких
проходить в дорозі або має роз'їзний
(пересувний) характер, не вважаються
відрядженнями, якщо інше не
передбачено законодавством,
колективним, трудовим договором
(контрактом). Встановлення на
підприємстві роз'їзного характеру
робіт має бути передбачено в
колективному договорі, в той же час з
наданого позивачем колективного
договору ТОВ «Будівельне управління
«Артемівськтрансбуд» не вбачається
застосування на підприємстві
роз'їзного характеру робіт. Також
вказаним договором не передбачено
надбавок за роз'їзний характер робіт.

Таким чином, враховуючи викладене,
слід зазначити, що службове
відрядження - це поїздка працівника за
розпорядженням керівника підприємства
на певний строк до іншого населеного
пункту для виконання службового
доручення поза місцем його постійної
роботи, тобто, на виконання тимчасових
робіт. В той же час в судовому засіданні
встановлено те, що позивача ОСОБА_1 на
роботу підприємство перевозило
автотранспортом.

При вирішенні даного спору суд
керується ст. 10 ЦПК України у
відповідності з вимогами якої цивільне
судочинство здійснюється на засадах
загальності сторін. Судом сторонам
були роз'яснені вимоги ст. 10 ч.4 ЦПК
України щодо змагальності судового
процесу. Відповідно до вимог статті
27 ЦПК України сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на як
вона посилається як на підставу своїх
вимога бо заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем ОСОБА_1 в судовому
засіданні не надано доказів і в
судовому засіданні не знайшли свого
підтвердження ствердження позивача
про те, що він на протязі усього періоду
роботи в ТОВ «Будівельне управління
«Артемівсьтрансбуд», тобто з 15 липня
по 22 грудня 2010 року, з 1 червня 2011 року по
20 лютого 2012 року та з 19 квітня по 14
травня 2012 року перебував у службовому
відрядженні, а саме: судом не
встановлено те, що у спірний період
товариством з обмеженою
відповідальністю «Будівельне
управління «Артемівсьтрансбуд», у
відповідності до вимог Кодексу
Законів про працю України та
Інструкції про службові відрядження в
межах України і за кордоном було
видано накази про відрядження позивача
ОСОБА_1 із зазначенням пункту
відрядження - м. Донецьк, назви
підприємства, куди був спрямований
працівник, строку і мети відрядження;
те, що позивачу видавались посвідчення
про відрядження (у період дії видачі
посвідчень про відряджень), те, що
позивач звітував про завершення
відрядження; те, що у вказаний період
часу відповідачем проводилися
нарахування позивачу ОСОБА_1 сум,
пов'язаних зі службовим відрядженням
за час перебування його у відрядженні
в м. Донецьку. Враховуючи викладене
суд вважає, що в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Будівельне
управління «Артемівськтрансбуд» про
стягнення витрат, пов'язаних зі
службовим відрядженням слід відмовити
в зв'язку з безпідставністю заявлених
вимог,

На підставі викладеного, керуючись
Кодексом законів про працю України,
Інструкцією про службові відрядження в
межах Україні і за кордоном,
затвердженої наказом Міністерства
фінансів України № 59 від 13 березня
1998р.(з послідуючими змінами та
доповненнями)., ст. ст. 5, 6, 10, 11, 27,58, 60, 79,
81, 85, 88, 107, 179, 208, 209, 213, 215,224-228 ЦПК України
суд,-

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ТОВ «Будівельне
управління «Артемівськтрансбуд» про
стягнення витрат, пов'язаних зі
службовим відрядженням, відмовити.

Заочне рішення може бути
переглянуте Артемівським
міськрайонним судом Донецької області
за письмовою заявою відповідача,
поданою протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

На заочне рішення позивачем може
бути подана протягом 10 діб з дня його
проголошення апеляційна скарга до
Апеляційного суду Донецької області
через Артемівський міськрайсуду.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Заочне рішення суду набирає
законної сили у загальному порядку.

Головуючий суддя
І.В.Воробйова