АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Чупікової В. В.

суддів Перепелюк І.Б.,
Галичанського А.Д.

секретаря Собчук І.Ю.

з участю представника позивача Бацей
Т.М., представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_3 на заочне рішення
Сторожинецького районного суду
Чернівецької області від 7 серпня 2013
року,

встановила:

Публічне акціонерне товариство
комерційний банк «ПриватБанк» у червні
2013 року звернулося до суду з позовом до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором в розмірі 73 156 грн.
58 коп.

Згідно договору CVXRRX01360179 від 2 березня
2007 року ОСОБА_3 отримав в банку кредит
в сумі 7 116 грн. зі сплатою відсотків у
розмірі 1 % на місяць на суму залишку
заборгованості за кредитом, строком на
18 міс. з кінцевим терміном повернення
до 2 вересня 2008 року.

Відповідач підтвердив свою згоду на те,
що підписана ним заява разом з Умовами
надання кредиту фізичним особам
(Розстрочка) (Стандарт) складає
«Договір», за яким позичальник повинен
щомісячно надавати банку грошові кошти
в розмірі 605,28 грн. для погашення
заборгованості, яка складається з
кредиту, відсотків, комісії та інших
витрат згідно Умов.

В порушення вимог ст.ст.526, 527, 530 ЦК
України ОСОБА_3 вимог договору не
виконував, заборгувавши банку станом
на 22 травня 2013 року 73 156 грн. 58 коп., в
тому числі: 5 334 грн. 62 коп. борг за
кредитом; 21 100 грн. 48 коп. борг по
процентах за користування кредитом; 42
761 грн. 64

№22ц-734/2014 рік
Головуючий у 1 інстанції Яківчик І.В.

Категорія 19/27
Доповідач Чупікова В.В.

коп. пеня за несвоєчасне виконання
зобов'язань; 500 грн. штраф (фіксована
частина); 3 459 грн. 84 коп. штраф (процентна
складова).

Заочним рішенням Сторожинецького
районного суду Чернівецької області
від 7 серпня 2013 року позовні вимоги ПАТ
КБ «Приватбанк» задоволено.

Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на
користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 73 156 грн. 58 коп.

Вирішено питання відносно розподілу
судових витрат.

ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 подала
на вказане рішення апеляційну скаргу.
Просить рішення суду скасувати і
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити.

Вважає, що судом порушені норми
матеріального і процесуального права.
Зазначає, що в матеріалах справи
відсутні виписки, з яких можливо
оцінити рух коштів по картковому
рахунку, періодика нарахування та
погашення, договір про відкриття
карткового рахунку для обслуговування
кредитної картки та докази про те, що
ОСОБА_3, як позичальника, було
ознайомлено з умовами кредитування, що
містяться в матеріалах справи.

Також посилається на те, що пеня
нарахована поза межами процесуальних
строків та не у відповідності до умов
договору, позов пред'явлений лише в 2013
році, тобто через 5 років, тобто після
спливу позовної давності. Умови про
збільшення позовної давності до 5 років
ним не підписувалися, з такими умовами
банк його не ознайомлював.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції представником відповідача
ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримано з
підстав, викладених в ній, та заявлено
про застосування позовної давності, а
також заявлено клопотання про
застосування ч.3 ст.551 ЦК України з
підстав важкого матеріального
становища відповідача та через
неспівмірність розміру пені із
розміром основного боргу.

Представник позивача Бацей Т.М.
апеляційну скаргу не визнала, просила
її відхилити, а рішення суд першої
інстанції залишити без змін, як законне
та обґрунтоване.

Колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково.

Задовольняючи позовні вимоги в повному
обсязі та стягуючи з відповідача
ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 73 156 грн. 58 коп., суд першої
виходив з того, що останній в порушення
вимог ст.526 ЦК України не виконував
належним чином умови договору, що
призвело до заборгованості станом на
22.05.2013 року в розмірі 73156 грн. Проте,
визначаючи розмір заборгованості, яка
підлягала стягненню на користь
позивача, суд першої інстанції не
звернув увагу на те, що розмір
неустойки (46720,84 грн.) в 1,77 разів
перевищує розмір збитків (26435,10 грн.).
Таким чином, судом першої інстанції
було порушено норми матеріального та
процесуального права, що відповідно до
ч.4 ст.309 ЦПК України є підставою зміни
рішення суду першої інстанції в
частині розміру суми, що підлягає
стягненню з відповідача.

Відповідно до ст.1054 ЦК України
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК
України).

Договір є обов'язковим для
виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Згідно з нормою ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).
Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк. У разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: зміна
умов зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди (ст.611 ЦК України).

Судом встановлено, що заява
позичальника №CVXRRX01360179 від 2 березня 2007
року разом із Умовами надання
споживчого кредиту фізичним особам
(Розстрочка) (Стандарт), Тарифами
складають кредитно - заставний договір.

Відповідно до ч.1 ст. 207
ЦК України правочин вважається таким,
що вчинений у письмовій формі, якщо
його зміст зафіксований в одному або
кількох документах. Вищевказаний
договір відповідачем не оспорений та
не визнаний в установленому в законі
порядку недійсним.

На підставі вищенаведеного
договору ОСОБА_4 отримав кредит в
розмірі 7116 грн. зі строком погашення
до 2 вересня 2008 року, зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 1% на місяць на суму залишку
заборгованості по кредиту. Відповідач
зобов'язувався здійснювати погашення
заборгованості за кредитом щомісяця з
20 по 24 число по 605 грн. 28 коп. на рахунок
НОМЕР_1 /а.с.4-8/.

На порушення умов договору
відповідач взяті на себе зобов'язання
за договором належним чином не
виконував. Факт невиконання
відповідачем зобов'язань по кредитно -
заставному договору встановлений
випискою з 02.03.2007 року по 28.11.2008 року, яка
надана представником позивача в судове
засідання апеляційної інстанції на
спростування доводів апеляційної
скарги(а.с.90). Так, з наведеної виписки
убачається, що відповідач ОСОБА_3 вніс
на рахунок НОМЕР_1 за вказаний період
часу 7049 грн. 57 коп. Статтею 534 ЦК України
встановлена черговість погашення
вимог за грошовим зобов'язанням:

у першу чергу відшкодовуються
витрати кредитора, пов'язані з
одержанням виконання, у другу чергу
сплачуються проценти і неустойка, у
третю чергу сплачується основна сума
боргу.

З врахуванням наведеного та тієї
обставини, що відповідач уклав з
позивачем в 2007 році ще один договір
карткового рахунку, то надані ним
квитанції не свідчать про сплату тіла
кредиту по кредитно - заставному
договору від 02.03.2007 року повному
обсязі(а.с.91-94).

Розрахунок заборгованості
станом на 22 травня 2013 року по тілу
кредиту в сумі 5 334 грн. 62 коп. та
процентах за користування кредитом в
сумі 21 100 грн. 48 коп., який доданий
позивачем до позовної заяви,
відповідачем та його представником
належними та допустимими доказами не
спростований(а.с.3).

Відповідно до вищенаведеного
розрахунку розмір неустойки, який
підлягає стягненню з відповідача,
складає 46721,48 грн.( пеня 42761,64 грн. +
штрафи ( 500 грн. + 3 459 грн. 84 коп.), що в 1,77
разів перевищує заборгованість по тілу
кредиту та процентах.

В судове засідання апеляційної
інстанції представник позивача надала
новий розрахунок пені в сумі 34995,76 грн.,
проте, не відмовилася від позовних
вимог в частині.

Конституційний Суд України у
рішенні від 11 липня 2013 року по справі
щодо офіційного тлумачення положень
Закону України «Про відповідальність
за несвоєчасно виконання грошових
зобов'язань» від 22 листопада 1996 року
дійшов висновку, що умови договору
споживчого кредиту, його укладання та
виконання повинні підпорядковуватися
таким засадам, згідно з якими особа
споживача вважається слабкою стороною
у договорі та підлягає особливому
правовому захисту з урахуванням
принципів справедливості,
добросовісності і розумності, як
складовим елементам загального
конституційного принципу верховенства
права.

Пленум Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у постанові № 5 від
30 березня 2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних відносин» у п.27 роз'яснив, що
положення частини третьої статті 551 ЦК
України про зменшення розміру
неустойки може бути застосовано судом
лише за заявою відповідача до
відсотків, які нараховуються як
неустойка, і не може бути застосовано
до сум, які нараховуються згідно з
частиною другою статті 625 ЦК, які мають
іншу правову природу. При цьому
проценти, які підлягають сплаті згідно
з положеннями статей 1054,1056-1 ЦК, у такому
порядку не підлягають зменшенню через
неспівмірність із розміром основного
боргу, оскільки вони є платою за
користування грошима і підлягають
сплаті боржником за правилами
основного грошового боргу.

Вимога позивача про стягнення
неустойки в розмірі, який перевищує
заборгованість, спотворює її дійсне
правове призначення, оскільки із
засобу розумного стимулювання
боржника виконувати основне грошове
зобов'язання неустойка перетворюється
на несправедливо непомірний тягар для
споживача та джерело отримання
невиправданих додаткових прибутків
кредитором.

Такий висновок Конституційного
Суду України узгоджується з
положеннями Резолюції Генеральної
Асамблеї ООН «Керівні принципи для
захисту інтересів споживачів» від 09
квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено,
що споживачі нерідко перебувають у
нерівному становищі з точки зору
економічних умов, рівня освіти та
купівельної спроможності, а тому
принципи захисту інтересів споживачів
мають, зокрема, за мету сприяти країнам
у боротьбі зі шкідливою діловою
практикою усіх підприємств на
національному та міжнародному рівнях,
яка негативно позначається на
споживачах. Конституційний Суд України
визначив, що захист від цих зловживань
базується на положеннях законодавства,
зокрема ч.3 ст.551 ЦК України.

В силу ч.3 ст.551 ЦК України, розмір
неустойки, може бути зменшений за
рішенням суду, якщо значно перевищує
розмір збитків, та за наявності інших
обставин, які мають істотне значення.

Колегія вважає, що розмір
неустойки підлягає зменшенню на
підставі клопотання представника
відповідача ОСОБА_5 до 18 959,84 грн. З
врахуванням зазначеного з відповідача
підлягає стягненню заборгованість за
кредитним договором станом на 22.05.2013
року в такому розмірі:

- заборгованість по тілу кредиту в
сумі 5 334 грн. 62 коп. та процентах за
користування кредитом в сумі 21 100 грн. 48
коп.,

- неустойка 18 959,84 грн., всього: 45394,
94 грн.

Доводи апеляційної скарги про
пропуск Банком строку позовної
давності не відповідають умовам
кредитного договору, фактичним
обставинам справи і вимогам діючого
законодавства.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки. Згідно з ч.1 ст.258 ЦК України
для окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю. Позовна давність,
встановлена законом, може бути
збільшена домовленістю сторін. Договір
про збільшення позовної давності
укладається у письмовій формі (ст.259 ч.1
ЦК України).

При укладенні кредитного
договору, сторони домовилися про
збільшення строку позовної давності по
вимогах про стягнення кредиту,
відсотків, винагороди, неустойки до 5
років (а.с.51 п.5.5 Умов). Оскільки, з
відповідним позовом до суду Банк
звернувся в межах 5-річного строку - у
квітні 2013 року, тому доводи апелянта
про порушення судом першої інстанції
вимог ст.257, 267 ЦК України не
заслуговують на увагу.

Доводи апелянта про те, що він не
знайомився з Умовами надання
споживчого кредиту ("Розстрочка")
(стандарт) необґрунтовані, оскільки
позичальник був ознайомлений і
погодився з Умовами надання споживчого
кредиту ("Розстрочка") (стандарт),
тарифами банку, що підтверджується
його підписом на заяві про видачу
кредиту та зазначив про свою згоду з
тим, що вказана заява разом з Умовами
надання споживчого кредиту складають
договір, укладений між ним і банком про
надання банківських послуг. (а.с.4,
зворот).

Крім цього, відповідач сплативши
заборгованість в розмірі 1535,24
грн.(а.с.90) перервав перебіг позовної
давності.

За таких обставин, судове рішення
підлягає зміні.

Керуючись ст.ст.309, 313-315ЦПК України
колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в
інтересах ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Заочне рішення Сторожинецького
районного суду Чернівецької області
від 7 серпня 2013 року змінити, зменшивши
суму стягнутої заборгованості з 73 156
грн. (семи десяти трьох тисяч сто
п'ятдесяти шести грн. ) 58 коп. до 45 394
грн.(сорока п'яти тисяч трьохсот
дев'яносто чотирьох грн.) 94 коп. та
зменшивши розмір судового збору з 731, 57
грн.(сімсот тридцяти однієї грн. 57 коп.)
до 453, 94 грн. (чотириста п'ятдесяти трьох
грн. 94 коп.).

В решті заочне рішення
Сторожинецького районного суду
Чернівецької області від 7 серпня 2013
року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: