У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Наумчука М.І.,
Суддів:Ізмайлової Т.Л., Нагорняка В.А.
,Мостової Г.І., Остапчука Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_6 до Дочірнього підприємства
«Мідас», Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія
«Приват-Плюс», про визнання правочину
недійсним, захист прав споживачів та
відшкодування моральної шкоди, за
касаційною скаргою Коваленка Сергія
Івановича, який діє інтересах
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія «Приват -
Плюс» на рішення Першотравневого
районного суду м. Чернівці від 21
травня 2013 року та рішення апеляційного
суду Чернівецької області від 14 серпня
2013 року,-

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_6 звернулась до
суду з позовом до Дочірнього
підприємства «Мідас» (далі по тексту -
ДП «Мідас»), Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія
«Приват-Плюс» (далі по тексту - ТОВ
«Компанія «Приват-Плюс», про захист
прав споживачів, визнання правочину
недійсним, стягнення коштів та
відшкодування моральної шкоди.

Вимоги за позовом обґрунтовувала тим,
що 31 серпня 2011 року між нею та ДП
«Мідас» ТОВ «Компанія «Приват-Плюс»,
укладено договір № 009575, додатки №
1 та № 2 до нього про надання
консультативних послуг, надання
послуг, спрямованих на придбання
товару на умовах програми діяльності
«Приват-Плюс». На виконання умов
зазначеного договору нею було сплачено
грошові кошті в сумі 9 600,00 грн на
рахунок ДП «Мідас» та 3 111,15 грн на
рахунок ТОВ «Компанія «Приват-Плюс».

Позивач вважає, що договір укладений
внаслідок здійснення відповідачами
нечесної підприємницької діяльності, є
непрозорим, спрямованим на введення
споживача в оману, а тому звернулась до
суду з вказаним позовом.

Рішенням Першотравневого районного
суду м. Чернівці від 21 травня 2013 року
позов задоволено частково. Стягнуто з
ДП «Мідас» ТОВ «Компанія
«Приват-Плюс» на користь ОСОБА_6
грошову суму в розмірі 9 600,00 грн.
Стягнуто з ТОВ «Компанія «Приват-Плюс»
на користь ОСОБА_6 грошову суму в
розмірі 3 111,15 грн. Стягнуто ДП «Мідас»
ТОВ «Компанія «Приват-Плюс» та ТОВ
«Компанія «Приват-Плюс» на користь
ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 1 000,00
грн. Вирішено питання про розподіл
судових витрат. В іншій частині
позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Чернівецької області від 14 серпня
2013 року рішення суду першої інстанції в
частині стягнення з ДП «Мідас» ТОВ
«Компанія «Приват-Плюс» та ТОВ
«Компанія «Приват-Плюс» 1 000,00 грн на
відшкодування моральної шкоди,
скасовано та ухвалено в цій частині
нове про відмову в задоволенні
позовних вимог.

У касаційній скарзі Коваленко С.І., який
діє інтересах ТОВ «Компанія «Приват -
Плюс», просить скасувати ухвалені
судові рішення, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, і ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені у скарзі доводи,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційні скарги підлягають
частковому задоволенню з таких
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги в частині
стягнення коштів, одержаних за
правочином, суд першої інстанції з яким
погодився й апеляційний суд виходив із
того, що спірний договір укладений з
використанням нечесної
підприємницької практики, тобто такої,
що вводить споживачів в оману, а тому
відповідно до Закону України «Про
захист прав споживачів» є нікчемним, у
зв'язку з чим необхідно застосувати
наслідки його нікчемності у вигляді
стягнення з відповідачів сплачених
ОСОБА_6 коштів. Відмовляючи в
задоволенні позовних вимог про
визнання недійсним правочину суд
першої інстанції з яким погодився й
апеляційний суд виходив із того, що
відсутні правові підстави для визнання
правочину недійсним так як його
недійсність прямо встановлена законом.
Крім того, суд першої інстанції вважав,
що діями відповідачів завдано ОСОБА_6
моральну шкоду, а тому позовні вимоги в
цій частині підлягають задоволенню.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині задоволення
позовних вимог про відшкодування
моральної шкоди та ухвалюючи в цій
частині нове про відмову в задоволенні
позовних вимог, апеляційний суд
виходив із того, що Законом України
«Про відповідальність за шкоду,
завдану внаслідок дефекту продукції»,
яка була чинною на час укладення
правочину не передбачено
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок введення позивачки
в оману представниками відповідача.

Однак, з такими висновками судів
погодитись не можна, виходячи з
наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 31 серпня 2011 року між
ОСОБА_6 (замовником) та ДП «Мідас» ТОВ
«Компанія «Приват-Плюс» (виконавцем)
було укладено договір № 009575, предметом
договору є надання виконавцем за
завданням замовника консультаційних
послуг щодо можливості придбання на
його користь товарів широкого
асортименту на умовах договору та
додатків до нього, що укладаються
замовником із ТОВ «Компанія
«Приват-Плюс». У той же час, замовник
ОСОБА_6 зобов'язалася провести оплату
наданих послуг у сумі 9 600 грн., які вона
сплатила.

Разом з тим, 31 серпня 2011 року між ОСОБА_6
(партнером) та ТОВ «Компанія
«Приват-Плюс» (адміністратором) було
укладено договір № 009575,
предметом якого є надання партнеру
послуг, спрямованих на придбання
товару на умовах програми діяльності
Приват-Плюс (далі - Програма), яка є
додатком № 1 до цього договору. Згідно
додатку № 2 до вказаного договору,
партнер зобов'язався сплачувати
адміністратору щомісячний чистий
платіж (внесок) у сумі 444,45 грн. та
щомісячні адміністративні витрати у
розмірі 5 % від вартості товару.

Як вказувала позивач у своєму позові,
вона мала намір отримати позику у сумі
60 тис. грн.

У відповідності до умов договору
позивач сплатила на користь
відповідача ТОВ «Компанія
«Приват-Плюс» щомісячний чистий платіж
(внесок) на загальну суму 12 711, 15 грн.

Як вбачається із п. 2.2 Програми, послуги,
які є предметом договору укладеного
між ОСОБА_6 та ТОВ «Компанія
«Приват-Плюс», надаються позивачу
стороною відповідача шляхом
формування товариств партнерів.

Виконання послуг з адміністрування
системи полягає в тому, що клієнт
сплачує передбачені контрактом кошти,
а ТОВ «Компанія «Приват-Плюс»
проводить для товариства партнерів в
кінці кожного непарного місяця
асигнаційний акт №1 та в кінці кожного
парного місяця - асигнаційний акт № 2.
Право на отримання товару по
результатах асигнаційного акту №1
надається тим партнерам, які мають
найбільшу кількість заявлених
платежів. Право ж на отримання товару
за асигнаційним актом № 2 - тим
партнерам, які матимуть найбільшу
сумарну кількість проплачених
платежів. Право на отримання товару за
результатами асигнаційного акту є
підставою для придбання його за
рахунок фонду товариства, утвореного
із суми щомісячних чистих платежів.

З договору вбачається, що він не
містить строків та (або) термінів
отримання клієнтом будівельних
матеріалів, не передбачає будь-якої
відповідальності ТОВ «Компанія
«Приват-Плюс» за невиконання умов
договору та будь-яких гарантій
отримання клієнтом будівельних
матеріалів, навіть у разі повної оплати
їх вартості.

Пунктом 11.3 Програми передбачено, що у
випадку невиконання або неналежного
виконання партнером платіжної вимоги,
надісланої адміністратором, партнер
сплачує штраф у розмірі 20% від суми
несплачених щомісячних платежів.

Судами також встановлено, що у
відповідності до умов діяльності
Програми, яка є невід'ємним додатком до
договору про надання послуг, право на
отримання грошових коштів для
придбання товару може бути надано
позивачу лише під час її участі у
асигнаційному заході. Кількість
учасників, яким надається право на
отримання товару, відповідає кількості
товарів, що можуть бути придбані за
кошти товариства партнерів,
сформованого у поточному місяці. Фонд
товариства формується за рахунок
щомісячних загальних платежів
сплачених партнерами.

Таким чином, відповідачі формували
групу клієнтів системи за рахунок
сплати щомісячних внесків, сплачених
клієнтами програми, тобто за кошти
членів самої програми формувався фонд
даної групи.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені чч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього
Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Відповідно до положень, закріплених у
ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про
захист прав споживачів», забороняється
здійснення нечесної підприємницької
практики. Нечесна підприємницька
практика включає в себе будь-яку
діяльність (дії або бездіяльність), що
вводить споживача в оману або є
агресивною. Зокрема, відповідно до п. 7
ч. 3 ст. 19 цього Закону забороняються як
такі, що вводять в оману, утворення,
експлуатація або сприяння розвитку
пірамідальних схем, коли споживач
сплачує за можливість одержання
компенсації, яка надається за рахунок
залучення інших споживачів до такої
схеми, а не за рахунок продажу або
споживання продукції. Правочини,
здійснені з використанням нечесної
підприємницької практики, є
недійсними.

Таким чином, Законом України «Про
захист прав споживачів» закріплена
можливість визнання недійсними
правочинів, здійснених із
використанням нечесної
підприємницької діяльності, яка
полягає, зокрема, у введенні в оману
споживачів шляхом залучення їхніх
коштів з метою реалізації діяльності
пірамідальної схеми.

При цьому в зазначеному Законі
нормативне визначення поняття
«пірамідальної схеми» не надано, однак
визначені ознаки, які відносять
діяльність суб'єкта підприємництва до
«пірамідальної схеми».

Аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про
захист прав споживачів» дає підстави
для висновку, що поняття «пірамідальна
схема» у розумінні цієї норми має такі
обов'язкові ознаки: а) здійснення
сплати за можливість одержання
учасником компенсації; б) компенсація
надається за рахунок залучення
учасником інших споживачів схеми; в)
відсутність продажу або споживання
товару.

Таким чином, для кваліфікації
«пірамідальної схеми» необхідна
наявність усіх зазначених ознак.

Відсутність вищевказаних ознак
виключає можливість визнання схеми як
«пірамідальної», тобто такої, що
порушує норми чинного законодавства
України. Так, пірамідальній схемі
властива сплата за можливість
одержання окремим учасником
компенсації, яка повинна надаватися за
рахунок залучення цим учасником схеми
інших споживачів.

Ухвалюючи оскаржувані судові рішення,
суди наведеного не врахували, дійшли
передчасного висновку про те, що
розподіл фонду групи проходить по
пірамідальній схемі, що згідно п. 7 ч. 3
ст. 19 Закону України «Про захист прав
споживачів» свідчить про недійсність
правочину.

Крім того, відносячи схему до
пірамідальної, суди не звернули увагу,
що діяльність відповідачів за
вказаними договорами може підпадати
під поняття «фінансова послуга».

Відповідно до ч. 5 ст. 1 Закону України
«Про фінансові послуги та регулювання
ринків фінансових послуг» під поняттям
«фінансова послуга» розуміється
операція з фінансовими активами, що
здійснюється в інтересах третіх осіб
за власний рахунок чи за рахунок цих
осіб, а у випадках, передбачених
законодавством, - і за рахунок
залучених від інших осіб фінансових
активів, з метою отримання прибутку або
збереження реальної вартості
фінансових активів.

Законом України від 2 червня 2011 року №
3462-ІV «Про внесення змін до деяких
законів України щодо регулювання
ринків фінансових послуг» (введено в
дію з 9 січня 2012 року) внесено зміни до ч.
1 ст. 4 Закону України «Про фінансові
послуги та регулювання ринків
фінансових послуг» та доповнено п. 111 ,
відповідно до якого до фінансових
послуг віднесено послуги з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах.

Як убачається з наведеного,
законодавець розрізняє ознаки, що
застосовуються до поняття
«пірамідальна схема» та «придбання
товарів у групах». Якщо перше є
порушенням законодавства, то друге, за
умови отримання відповідного дозволу
та дотримання всіх встановлених вимог,
є легітимною підприємницькою
діяльністю.

Такий висновок ґрунтується на головній
ознаці відсутності «пірамідальної
схеми» згідно з п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону
України «Про захист прав споживачів» -
це товарність схеми, тобто
передбачення надання споживачу товару
в обмін на внесені ним кошти.

Такі висновки узгоджуються з правовою
позицією Верховного Суду України,
викладеною у постанові № 6-40цс13 від 11
вересня 2013 року .

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Ураховуючи, що судами порушені вимоги
процесуального закону, що унеможливило
встановлення фактичних обставин, які
мають значення для правильного
вирішення справи, ухвалені судові
рішення законними та обґрунтованими
визнати не можна, а тому вони
підлягають скасуванню з направленням
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Коваленка Сергія
Івановича, який діє інтересах
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія «Приват -
Плюс», задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного
суду м. Чернівці від 21 травня 2013 року та
рішення апеляційного суду
Чернівецької області від 14 серпня 2013
року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Наумчук Судді: Т.Л.
Ізмайлова Г.І. Мостова В.А. Нагорняк
Д.О. Остапчук