Справа № 683/1013/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

12 травня 2014 року
Старокостянтинівський районний суд

Хмельницької області

в складі:

головуючої - судді
Завадської О.П.

при секретарі
Васічевій О.В.

з участю представника позивачки
ОСОБА_1

її представника - адвоката
ОСОБА_2

співвідповідачів
ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Старокостянтинові
справу за позовом ОСОБА_1, яка діє як
законний представник неповнолітньої
дочки ОСОБА_5, до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
усунення перешкод в користуванні
житлом,

встановив:

В квітні 2014 року ОСОБА_1, яка діє як
законний представник неповнолітньої
дочки ОСОБА_5, звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення
перешкод в користуванні житлом по
АДРЕСА_1, яке належить на праві
власності її неповнолітній дочці
ОСОБА_5 Позовні вимоги мотивує тим, що
вона являється багатодітною матір'ю,
має трьох неповнолітніх дітей. На даний
час проживає з дітьми різної статті в
двох маленьких кімнатах в гуртожитку.
Діти дорослішають, тому для покращення
умов їх проживання, вона має намір
переїхати проживати із сім'єю в
вищевказане житло. Даний будинок
розділений на дві половини з окремими
входами. Її свекруха ОСОБА_6, будучи
власником однієї із частин будинку, в
2007 році тимчасово поселила в ній
співвідповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, на
умовах, що вони будуть сплачувати за
комунальні послуги та проведуть
косметичний ремонт. В березні 2014 році
ОСОБА_6 та власник іншої половини
будинку ОСОБА_7 продали ціле
домоволодіння її дочці ОСОБА_5 На
неодноразове звернення до
співвідповідачів щодо виселення з
зайнятої ними половини будинку,
останні відмовлялись, заявляли, що вони
її купили, погрожували підпалом, вели
себе агресивно.

Представник позивачки та її
представник - адвокат підтримали
обставини, викладені в позовній заяві
на обґрунтування позовних вимог, які
просили задовольнити. Крім того
пояснили, що не просили
співвідповідачів облаштовувати дане
житло, як - то газифіковувати, робити
ремонт, тому не вважають себе
зобов'язаними перед ними. В зв'язку з
неправомірною поведінкою
співвідповідачів, зверталися в
правоохоронні органи, де їм було
винесено застереження. Проте в
подальшому ситуація не змінилася, тому
просять примусово їх виселити.

Співвідповідачі визнали позов під
умовою. Так, вони заявили, що не проти
виселитися із спірного житла тільки,
якщо їм відшкодують їхні затрати по
газифікації житла, за побудову криниці,
ремонт хліва в сумі 13891,13 грн., повернуть
подвійний завдаток (4000 грн.) за
попередньою усною домовленістю про
продаж частини будинку, а також
відшкодують моральну шкоду в сумі 10000
грн. При цьому суду пояснили, що в 2007
році усно домовились з попереднім
власником спірної частини заявленого
позивачами домоволодіння ОСОБА_6 про
те, що згодом куплять у неї це житло, на
підтвердження чого надали їй завдаток,
про що остання написала розписку.
Проживали там, робили ремонт,
облаштовували житло, і навіть, не знали,
що вже будинок продано. Наміру
оскаржувати договір купівлі - продажу
не мають, просять лише відшкодувати
їхні затрати, моральну шкоду, щоб вони
могли придбати собі інше житло.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, показання свідка та
дослідивши матеріали справи, суд
прийшов до висновків про наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 являється
матір'ю ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується даними свідоцтва про
народження серії НОМЕР_1, виданого
відділом реєстрації актів
громадянського стану
Старокостянтинівського районного
управління юстиції 27 вересня 2001 року.

За змістом договору купівлі - продажу,
посвідченому Макаренко Т.Г., державним
нотаріусом Старокостянтинівської
державної нотаріальної контори 28
березня 2014 року за р. № 1-525, ОСОБА_7, як
співвласник ? частини житлового
будинку з відповідною частиною
надвірних будівель АДРЕСА_1, на
підставі свідоцтва про право особистої
власності на житловий будинок,
виданого Григорівською сільською
радою Старокостянтинівського району 13
жовтня 1987 року, та ОСОБА_6, як
співвласник іншої ? частини
вищевказаного домоволодіння, на
підставі дублікату свідоцтва про право
на спадщину за законом, виданого
Старокостянтинівською державною
нотаріальною конторою 27 січня 2014 року
за р. № 2-210, продали для ОСОБА_5
домоволодіння АДРЕСА_1.

Згідно витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності, виданого
Старокостянтинівською державною
нотаріальною конторою 28 березня 2014
року за № 19679639, право власності на дане
домоволодіння зареєстровано за ОСОБА_5

Частиною 1 статті 321 ЦК України
передбачено, що право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

За змістом ст. 9 та ч. 1 ст. 109 ЖК
Української РСР ніхто не може бути
виселений із займаного приміщення або
обмежений у праві користування ним
інакше, як на підставах і в порядку,
передбаченому законодавством.
Виселення проводиться добровільно або
в судовому порядку.

У відповідності до п. 9 Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» від 12 квітня 1985 року № 2
(з подальшими змінами), «…вирішуючи
спори про право користування жилим
приміщенням осіб, які вселилися до
наймача, суд повинен з'ясувати, чи
дотриманий встановлений порядок при їх
вселенні, зокрема: чи була письмова
згода на це всіх членів сім'ї наймача,
чи прописані вони в даному жилому
приміщенні, чи було це приміщення
постійним місцем їх проживання, чи вели
вони з наймачем спільне господарство,
тривалість часу їх проживання, чи не
обумовлювався угодою між цими особами,
наймачем і членами сім'ї, що проживають
з ним, певний порядок користування
жилим приміщенням.

Судом встановлено, що співвідповідачі
не зареєстровані в спірному житловому
приміщенні, будь - якої угоди про
безоплатне або платне користування
цим приміщенням між позивачкою та
співвідповідачами не укладалось. За
усної згоди попереднього співвласника
ОСОБА_6, співвідповідачі з 2007 року
проживають без реєстрації,
користуються належною їй ? частиною
житлового будинку з відповідною
частиною надвірних будівель АДРЕСА_1.

Зі змісту довідки виконавчого комітету
Григорівської сільської ради
Старокостянтинівського району за № 357
від 20 березня 2014 року вбачається, що
ОСОБА_3 та його дружина ОСОБА_4
зареєстровані АДРЕСА_1, а проживають
без реєстрації в ? частині житлового
будинку АДРЕСА_1.

Свідок ОСОБА_9 суду надала показання
про те, що являється родичкою ОСОБА_6 і
проживає в ? частині будинку по АДРЕСА_1
вже 45 років. В 2007 року попередній
власник іншої половини будинку ОСОБА_6
усно дозволила співвідповідачам там
проживати. Жодних документів на
проживання не укладалося. Будинок
розділений на дві частини з окремими
входами. Співвідповідачі проживають
без реєстрації, самостійно
користуються своєю частиною, спільного
господарства з ними не веде. В 2014 році
будинок продали для ОСОБА_5 На даний час
між сторонами виник конфлікт, так як
ОСОБА_4 відмовляються добровільно
звільнити займане житло.

Співвідповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не
оспорюють той факт, що у них з
представником позивача виникають
конфлікти і останній вимагає
звільнення ними спірного житла.

З матеріалів справи вбачається, що
питання «незаконного проживання»
співвідповідачів в спірному будинку
неодноразово розглядалось
Старокостянтинівським РВ УМВС України
в Хмельницькій області (висновки від 20
березня 2014 року та 11 квітня 2014 року про
відсутність ознак кримінального чи
адміністративного правопорушення в
діях ОСОБА_3, ОСОБА_4 та винесення
протоколу реєстрації та офіційного
застереження про недопустимість
протиправної поведінки).

Наведе свідчить про те, що представник
позивача приймала міри щодо
врегулювання питання здійснення права
власності на житло своєї
неповнолітньої дочки, однак дотепер
конфлікт між сторонами не вирішений.

В силу ч. 1 ст. 358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою.

Заявлене житло на час вселення
співвідповідачів перебувало у
спільній частковій власності ОСОБА_6 та
ОСОБА_7, проте останній не надавав згоду
іншому співвласнику ОСОБА_6 на вселення
співвідповідачів в спільне житло.

Чинним законодавством України не
передбачено перехід прав та обов'язків
попереднього власника до нового
власника в частині збереження права
користування житлом у випадку зміни
власника, а тому припинення права
власності на житло припиняє право
співвідповідачів на користування цим
житлом.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

Так, ч. 2 ст. 16 ЦК України визначені
способи захисту цивільних прав та
інтересів. При цьому зазначено, що суд
може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

З системного аналізу зазначеної норми
закону вбачається, що зазначений у ст. 16
ЦК України перелік способів захисту не
є вичерпним, а тому суд може
застосувати інші способи захисту.

Законодавець в ст. 391 ЦК України
сформулював загальне правило про
можливість захисту права власності,
шляхом пред'явлення вимоги про
усунення перешкод у здійсненні не
тільки права користування, а і права
розпорядження майном.

Оскільки позивач є власником
домоволодіння, а співвідповідачі
втратили право користування частиною
даного домоволодіння, суд прийшов до
переконання про те, що порушені права
позивача, як власника спірного
домоволодіння, підлягають захисту
шляхом виселення співідповідачів з
будинку по АДРЕСА_1, що відповідає
вимогам ст. ст. 16, 391 ЦК України, які
регулюють захист права власності.

При розподілі судових витрат суд
виходить із положень ст. 88 ЦПК України,
згідно яких, судові витрати
присуджуються позивачеві пропорційно
до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, на користь представника
позивачки необхідно стягнути з кожного
співвідповідача по 121,80 грн. судового
збору (243,60 грн. : 2 = 121,80 грн.).

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 59, 60, 209, 212, 214-215
ЦПК України, на підставі ст. ст. 15, 16, 321 ч.
1, 358 ч. 1, 391 ЦК України, ст. ст. 9, 109 ч. 1 ЖК
Української РСР, п. 9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» від 12 квітня 1985 року № 2 (з
подальшими змінами),

вирішив:

Позов задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3,
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, усунути перешкоди
в користуванні житловим будинком
АДРЕСА_1 шляхом виселення.

Стягути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_1 по 121,80 грн. судових витрат з
кожного.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Хмельницького області через
Старокостянтинівський районний суд
шляхом подання в десятиденний строк з
дня ухвалення рішення апеляційної
скарги. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя ___________