Провадження по справі № 2/260/777/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2014 року Ленінський районний
суд м. Донецька у складі:

головуючого судді: Кротінова
В.О.

при секретарі:
Шелістової Ю.К.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Гранфінресурс» про визнання договору
нікчемним та стягнення коштів за
нікчемним правочином, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до
відповідача про визнання договору
нікчемним та стягнення коштів за
нікчемним правочином. В обґрунтування
позову зазначив, що у січні 2014 року у
нього виникла потреба в грошових
коштах для придбання побутової
техніки. У засобах масової інформації
він побачив рекламне оголошення про
швидке отримання грошей, під низький
відсоток з мінімальним пакетом
документів, що стало приводом для
звернення до відповідача з вказаного
приводу. В службовому приміщення ТОВ
«Гранфінресурс» працівники вказаної
установи запевнили позивача, що після
підписання всіх договірних документів
він зможе отримати кредит в сумі 20000
грн., зі сплатою 6 % річних, строком на 3
роки. Погашення вказаного кредиту
здійснюється щомісячно у рівних
частинах. 28.01.2014 року між ним та ТОВ
«Гранфінресурс» був укладений договір
№ 225924 (з додатками № 1, № 2) за наслідком
укладення якого позивач розраховував
отримати позику в сумі 20000 грн. Як було
повідомлено представниками ТОВ
«Гранфінресурс» позивачеві, кредит він
мав отримати через декілька днів, але
до цього йому необхідно було сплатити
на користь ТОВ «Гранфінресурс» перший
внесок в сумі 1300 грн., що було відразу
виконано позивачем повністю. В
подальшому, незважаючи на перебіг
тривалого строку, бажаної позики
позивач так і не отримав, однак,
працівники ТОВ «Гранфінресурс»
запевнили позивача про отримання
позики відразу ж після чергової сплати
коштів на користь відповідача, але у
випадку не сплати чергового внеску,
позивача позбавлять права на отримання
кредиту. Але навіть оплативши
щомісячний платіж, він вказані
кредитні кошти не отримав. Загальна
сума, яку він сплатив відповідачу для
отримання кредиту складає 1955,56 грн.
Після уважного ознайомлення з умовами
договору зрозумів, що його умисно ввели
в оману щодо істотних умов договору.
Окрім того, позивач дізнався, що
відповідач здійснює діяльність з
надання фінансових послуг без
наявності відповідної ліцензії, тобто,
завідомо не мав права на укладення
оскаржуваного договору. Вважаючи, що
діяльність відповідача є такою, що
ввела позивача в оману, оскільки
позивач не отримав чіткої інформації,
необхідної для здійснення свідомого
вибору і сплатив кошти не за одержання
товару чи послуги, а за можливість
одержання права на отримання позики за
рахунок залучення інших споживачів, що
свідчить про наявність пірамідальної
схеми. Позивач вказує, що він
помилилася щодо суттєвих умов
договору, працівник відповідача при
укладенні договору ввів його в оману,
чим порушив його права як споживача
своєю нечесною підприємницькою
діяльністю. Посилаючись на наведене,
просив суд визнати нікчемним договір №
225924 від 05.09.2013 року, укладений між ним та
відповідачем, стягнути сплачені ним на
користь відповідача кошти в сумі 1955,56
грн.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не
з'явився, надав суду заяву, згідно якої
позовні вимоги підтримав, просив
розглянути справу у його відсутність.

Представник відповідача за
довіреністю Ткаченко І.В., у судове
засідання не з'явилась, надала суду
заперечення, в яких позовні вимоги не
визнала, пославшись на їх
необґрунтованість, так як позивачем не
надано жодного доказу на підтвердження
того, що оспорюваний правочин начебто
укладений з використанням омани.
Законом не встановлена недійсність
даного договору. Позивачу був відомий
перелік його прав і обов'язків, а також
перелік прав та обов'язків ТОВ
«Гранфінресурс», оскільки він підписав
угоду та на її виконання сплатив
одноразовий комісійний внесок в сумі
1300 грн., щомісячний платіж у сумі 555,56
грн., адміністративні витрати у сумі 100
грн., всього на суму 1955,56 грн., що
свідчить про прийняття та виконання
позивачем умов, передбачених
договором. В діяльності відповідача не
вбачається ознак нечесної
підприємницької практики. Крім того,
діяльність відповідача не потребує
додаткового ліцензування, оскільки
відповідач не надає фінансові послуги
та не є фінансовою установою. Просила у
задоволені позову відмовити у повному
обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи,
приходить до висновку, що позов
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як встановлено судом і вбачається з
матеріалів справи, 28.01.2014 року між
сторонами було укладено договір № 225924,
разом з додатками до нього (а.с. 10-15).

З укладеного сторонами договору,
зокрема, п. 1.1 ст. 1, вбачається, що
адміністратор, за згодою учасника,
зобов'язується вчинити від імені та за
рахунок учасника певні дії, спрямовані
на отримання учасником грошової суми,
зазначеної у додатку № 1 до договору, на
умовах діяльності програми «Альянс
Україна», у порядку та строки, що
містить додаток № 2 до договору, які є
невід'ємними частинами цього договору,
в тому числі: сформувати реєстр
учасників, забезпечити його
адміністрування, організовувати та
проводити захід по розподілу грошового
фонду, надати учаснику відповідну суму,
заявлену для отримання на умовах
діяльності програми, надавати інші
послуги і здійснювати інші правочини,
погоджені сторонами, у порядку та
строки, передбачені цим договором та
додатками до нього, тобто відповідач
зобов'язався вчинити певні дії,
спрямовані на оплату товару чи надання
позики.

Позивач сплатив відповідачу
одноразовий комісійний внесок в сумі
1300 грн., щомісячний платіж у сумі 555,56
грн., адміністративні витрати у сумі 100
грн., всього на суму 1955,56 грн., що
підтверджується відповідними копіями
квитанцій (а.с. 16-18).

З умов договору також вбачається, що
виконання послуг відповідачем полягає
в тому, що учасник сплачує передбачені
договором кошти, а відповідач формує
групу осіб, за рахунок чистих внесків
яких здійснюється захід по розподілу
грошового фонду групи, за результатами
якого надається дозвіл, тобто право на
отримання грошових коштів.

Фактично учасник одержує відповідну
суму у позику відповідно до методів
визнання права на отримання ним коштів,
передбачених договором (ст. ст. 4, 5
Додатку № 2 до договору - порядок
проведення заходу по розподілу
грошового фонду), і таке визнання права
здійснює ТОВ «Гранфінресурс» на
власний розсуд.

Право на отримання коштів мають не всі
учасники програми, а тільки ті, які,
згідно умов договору (п. 4.11 Додатку № 2
до Договору), зробили найбільшу
кількість внесків.

Таким чином, для спірного договору
характерна непоінформованість
учасників про дійсну кількість
платежів, здійснених іншими
учасниками, в умовах договору і
Програмі «Альянс Україна», відсутні
які-небудь важелі впливу учасників на
добросовісність відповідача при
виконанні умов договору та умови
відповідальності відповідача за їх
порушення. Недоступна для споживачів
інформація і відсутні дані щодо
критеріїв формування різних реєстрів
учасників, про розподіл коштів
учасників між фондами реєстрів з
різними номерами, про структуру схем,
за якими формується та ведеться
розподіл коштів, про наявність доказів
фактичного отримання коштів
учасниками та про те, чи продовжують
виконувати свої обов'язки та
сплачувати кошти і наскільки
добросовісно ті особи, які отримали
кошти у позику, чи продовжують і як вони
та сплачені ними кошти обліковуватись
в подальшому в відповідному реєстрі,
перебуваючи в якому, отримали кошти. З
наданих відповідачем документів не
вбачається, яким чином продовжують
сплачувати кошти ті особи, які отримали
кошти, та як ці платежі обліковуються і
розподіляються.

Укладений між сторонами договір не
містить строків та (або) термінів
отримання учасником коштів, не
передбачає будь-якої відповідальності
ТОВ «Гранфінресурс» за невиконання
умов договору та будь-яких гарантій
отримання учасником коштів, не містить
критеріїв формування відповідних
реєстрів, що давало б можливість
учасникам на паритетних з відповідачем
засадах перевірити дотримання
відповідачем умов договору, в тому
числі дотримання процедури розподілу
грошових коштів, та давало б підстави
вважати діяльність відповідача такою,
що відповідає вимогам закону з точки
зору ведення чесної підприємницької
практики.

Натомість договором передбачено, що у
випадку неналежного виконання умов
договору або не сплати запропонованих
адміністратором платежів, учасник
позбавляється права на отримання
коштів, втрачає сплачений
адміністративний платіж і
позбавляється права на участь у
наступному найближчому заході. У разі
виявлення учасником бажання розірвати
договір протягом 3 календарних днів з
моменту його підписання та виконання
ним умов ст. 8 Договору, відповідач
повертає учаснику 70% внесеного ним
одноразового комісійного внеску (п.8.1),
в інших випадках розірвання договору -
вступний платіж та адміністративні
витрати учаснику не повертаються,
повернення коштів відбувається після
закриття реєстру.

Згідно п.п. 4.1, 4.3 Умов Програми "Альянс
Україна", коли реєстр є достатнім,
Адміністратор організує комітет по
розподілу грошового фонду. Після
вчасної сплати чергового Загального
платежу Учасник Програми набуває право
брати участь у найближчому заході.
Захід по розподілу грошового фонду
проводиться комітетом по розподілу
грошового фонду, який утворюється
наказом Адміністратора.

З наведеного випливає, що рішення про
надання у позику грошових коштів
залежить лише від волі відповідача,
який на власний розсуд приймає таке
рішення, і позивач позбавлений
можливості вплинути на це рішення,
оскільки не має можливості отримати
інформацію про фінансовий стан інших
учасників групи та не має гарантій щодо
отримання коштів у випадку, якщо
учасники, що отримали кошти, припинять
сплачувати свої внески, а нових
учасників не буде чи їх коштів буде
менше, чим потрібно для проведення
виплат згідно договорів.

Таким чином, умовами оспорюваного
договору на позивача покладено
обов'язок суворо дотримуватися умов
договору, в той час як у договорі
відсутні умови, які б передбачали
настання негативних наслідків для
відповідача за невиконання умов
Договору, що свідчить про істотний
дисбаланс договірних прав та є
порушенням прав позивача.

У спірному договорі умова про надання
коштів залежить від певних обставин,
яка може взагалі не настати, а тому така
умова є несправедливою відносно
позивача та вказує, що правочин не
направлений на реальне настання
правових наслідків.

Крім того, оспорюваний Договір та
Додатки до нього укладені в рамках
створеної відповідачем системи, яка
полягає у створені груп учасників, які
бажають отримати кошти з розстроченням
платежу на досить тривалий час в
порядку та на умовах, передбачених
Договором та Додатками до нього. Така
система вводить в оману споживачів
шляхом залучення їхніх коштів з метою
реалізації діяльності пірамідальної
схеми, що, в свою чергу, здійснюється за
кошти, внесені учасниками програми, і
відповідач без інвестування власних
коштів надає кошти іншому Учаснику
Програми. Також є несправедливою умова
про надання коштів за умови сплати
позивачем найбільшої кількості
платежів без зазначення в договорі
такої кількості, проте позивач не
володіє інформацією щодо необхідності
сплати конкретного числа платежів, яке
повинне перевищувати кількість
платежів інших учасників для отримання
бажаних коштів, та про те, чи дійсно
інший учасник фактично здійснив
більшу, чим вона, кількість платежів.

Таким чином, умови оспорюваного
договору є несправедливими та
непрозорими, унаслідок чого
утворюється істотний дисбаланс
договірних прав і обов'язків на шкоду
споживачеві, фонди групи з отримання
коштів формуються виключно за рахунок
внесків інших клієнтів системи, без
залучення коштів товариства. З огляду
на умови договору та твердження
відповідача про те, що він лише
розподіляє кошти, сплачені учасниками,
у діях відповідача вбачається нечесна
підприємницька практика, яка
заборонена Законом, розподіл коштів
фонду групи між клієнтами являє собою
реалізацію діяльності пірамідальної
схеми.

За положеннями ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19
Закону України «Про захист прав
споживачів» нечесна підприємницька
практика забороняється. Нечесна
підприємницька практика включає
будь-яку діяльність (дії або
бездіяльність), що вводить споживача в
оману або є агресивною. Забороняються
як такі, що вводять в оману: утворення,
експлуатація або сприяння розвитку
пірамідальних схем, коли споживач
сплачує за можливість одержання
компенсації, яка надається за рахунок
залучення інших споживачів до такої
схеми, а не за рахунок продажу або
споживання продукції. Правочини,
здійснені з використанням нечесної
підприємницької практики, є
недійсними.

Отже, указаний Закон установив
недійсність правочинів, здійснених із
використанням нечесної
підприємницької практики, яка полягає,
зокрема, у введенні в оману споживачів
шляхом залучення їхніх коштів з метою
реалізації діяльності пірамідальної
схеми.

Така правова позиція викладена
Верховним Судом України в постанові
від 23 травня 2012 року по справі N 6-35цс12,
яка, відповідно до вимог ч.1 ст. 360-7 ЦПК
України, є обов'язковою для всіх судів
України.

З огляду на зазначене суд приходить до
висновку, що за умовами спірного
договору позивач мав сплачувати кошти
за можливість одержання права на їх
отримання за рахунок сплачених іншими
особами коштів, а ТОВ „Гранфінресурс"
без залучення власних коштів формувало
групи клієнтів, за рахунок коштів яких
здійснювалась видача грошових сум
одному з учасників групи, що є
компенсацією за рахунок коштів інших
учасників групи, залучених до умов
діяльності програми «Альянс Україна»,
а тому укладений між сторонами договір
здійснений з використанням
відповідачем нечесної підприємницької
практики

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені чч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього
Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України у разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в
п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009
року, відповідно до статей 215 та 216 ЦК
суди розглядають справи за позовами:
про визнання оспорюваного правочину
недійсним і застосування наслідків
його недійсності, про застосування
наслідків недійсності нікчемного
правочину. Вимога про встановлення
нікчемності правочину підлягає
розгляду в разі наявності відповідного
спору. Такий позов може пред'являтися
окремо, без застосування наслідків
недійсності нікчемного правочину. У
цьому разі в резолютивній частині
судового рішення суд вказує про
нікчемність правочину або відмову в
цьому. У разі якщо під час розгляду
спору про визнання правочину недійсним
як оспорюваного та застосування
наслідків його недійсності буде
встановлено наявність підстав,
передбачених законодавством, вважати
такий правочин нікчемним, суд, вказуючи
про нікчемність такого правочину,
одночасно застосовує наслідки
недійсності нікчемного правочину.

При таких обставинах, суд знаходить, що
спірний договір є нікчемним, оскільки
його недійсність установлена ч. 6 ст. 19
Закону України «Про захист прав
споживачів», і укладений між сторонами
договір не відповідає вимогам Закону
та порушує права позивача. Оскільки ця
обставина оспорюється відповідачем, то
є підстави саме для визнання
зазначеного договору нікчемним та
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину.

Таким чином, суд вважає необхідним
визнати укладений між сторонами
спірний договір нікчемним та стягнути
з відповідача на користь позивача суму
сплачених останнім грошових коштів у
розмірі 1955,56 грн.

Твердження відповідача про те, що
позивач ознайомився з умовами
договору, погодився із ними та при
укладенні договору його волевиявлення
було вільним, не спростовує факту
нікчемності угоди через використання
відповідачем нечесної підприємницької
практики.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд
вважає за необхідне стягнути з
відповідача на користь держави суму
судового збору, за подання до суду
даного позову у розмірі 243,60 грн.

На підставі ст. ст. 203,215, 216, Законом
України «Про захист прав споживачів»,
Постанови Верховного Суду України від
23.05.2012 року у справі № 6-35цс12,
роз'ясненнями в п. 5 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 06.11.2009р.
«Про судову практику розгляду справ
про визнання правочинів недійсними» та
керуючись ст.ст. 10,60,88,131,208,212-215 ЦПК
України,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Гранфінресурс» про визнання договору
нікчемним та стягнення коштів за
нікчемним правочином - задовольнити.

Визнати договір № 225924 від 05.09.2013 року,
укладений між ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Гранфінресурс» нікчемним.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Гранфінресурс» на
користь ОСОБА_1 суму сплачених за
договором № 225924 від 05.09.2013 року
грошових коштів у розмірі 1955,56 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Гранфінресурс» на
користь держави судовий збір у розмірі
243,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до Ленінського районного
суду м. Донецька протягом 10 днів з дня
його проголошення.

Суддя: