Справа №592/5935/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Литовченко О. В.Номер
провадження 22-ц/788/463/14 Суддя-доповідач -
Гагін М. В. Категорія - 37
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Гагіна М. В.,

суддів - Ільченко О. Ю., Попруги С. В.,

за участю секретаря - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4

на рішення Ковпаківського районного
суду м.Суми від 30 січня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3,
треті особи: третя Сумська державна
нотаріальна контора, ОСОБА_6, про
визнання заповіту недійсним, -

в с т а
н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_5 звернувся до
суду з вказаним позовом, мотивуючи
вимоги тим, що 07 вересня 2004 року, мати
позивача, ОСОБА_7 склала заповіт на усе
своє майно на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_8,
в рівних частинах кожному.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 померла у віці
95 років, про що в книзі смертей 2012 року
серпня місяця 15 числа зроблено
відповідний актовий запис за № 2003.

Після смерті ОСОБА_7 відкрилася
спадщина на 26/100 домоволодіння АДРЕСА_1.

ОСОБА_5 звернувся до Третьої Сумської
державної нотаріальної контори для
оформлення спадщини, що відкрилася по
смерті матері, однак дізнався, що
незадовго до смерті нею було складено
новий заповіт, в якому про нього не
згадується і все на що він має право - це
обов'язкова частка, що складає 1/4 від
належної матері частки в
домоволодінні.

В нотаріальній конторі повідомили, що
заповіт складено на користь ОСОБА_3,
який приходиться йому братом по матері.

Про точну дату складання заповіту
нотаріус повідомляти відмовився та
повідомив, що надасть таку інформацію
лише на вимогу суду.

З дійсністю такого заповіту позивач не
може погодитися, оскільки на час його
складання ОСОБА_7 була у віці 95 років та
не усвідомлювала суть і значення своїх
дій.

Відповідно до довідки, виданої
Сумським обласним психоневрологічним
диспансером від 06 квітня 2012 року,
ОСОБА_7 перебуває на обліку з 2012 року в
консультативній групі в зв'язку з
психічним захворюванням. Більше того,
мати позивача взагалі не мала наміру на
складання нового заповіту.

Новий заповіт було складено під
впливом відповідача, оскільки,
останній скориставшись тим, що мати
через похилий вік, майже безпорадний
стан та психічні розлади не усвідомлює
значення своїх дій відвіз її до відділу
реєстрації фізичних осіб
Ковпаківського РВ СМУ УМВС України в
Сумській області, де їй виготовили
новий паспорт замість нібито
втраченого старого і потім маючи на
руках новий паспорт відповідач відвіз
ОСОБА_7 до приватного нотаріуса ОСОБА_9
(АДРЕСА_2), де і оформив новий заповіт,
яким фактично умисно та чітко
усвідомлюючи значення своїх дій,
усунув від спадкування позивача.

Просив визнати заповіт складений
ОСОБА_7 31 травня 2012 року на користь
ОСОБА_3, ОСОБА_10, ОСОБА_6 недійсним та
стягнути з відповідача на користь
позивача судові витрати.

Рішенням Ковпаківського районного
суду м.Суми від 30 січня 2014 року позов
ОСОБА_5 задоволено.

Визнано заповіт ОСОБА_7, посвідчений 31
травня 2012 року приватним нотаріусом
Сумського міського нотаріального
округу ОСОБА_12, номер в реєстрі
нотаріальних дій - 2745 на користь ОСОБА_3,
ОСОБА_10, ОСОБА_6 недійсним.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5
судові витрати на правову допомогу в
сумі 2000 грн., судовий збір в сумі 114 грн.
70 коп.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати зазначене рішення суду та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

При цьому доводить, що висновок
посмертної судово-психіатричної
експертизи №356 від 07 жовтня 2013 року не
відповідає діючому законодавству, є
необґрунтованим, неповним, неясним,
суперечить матеріалам справи та
викликає сумніви в його правильності і
не може бути достатнім доказом.

Вказує, що у висновку відсутня
мотивувальна частина, що дані
досліджуваних об'єктів не узгоджуються
з висновком експерта - класифікація
хвороб не відповідає діючому в Україні
МКХ - 10.

Відшкодування позивачу витрат на
правову допомогу є безпідставним,
оскільки представляв позивача за
дорученням.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4, які
підтримали доводи апеляційної скарги,
ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_14,
які заперечували проти доводів
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи та обговоривши
підстави апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд
першої інстанції виходив з того, що
заповідач ОСОБА_7, яка була дієздатною,
склала заповіт в момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та не
могла керувати ними, а тому заповіт є
недійсним.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з таким висновком
місцевого суду, оскільки суд дійшов цих
висновків повно і всебічно з'ясував
обставини справи, вірно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин і застосував відповідні
їм норми матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України
правочин, який дієздатна фізична
особа вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла

керувати ними, може бути визнаний судом
недійсним за позовом цієї особи, а в
разі її смерті - за позовом інших осіб,
чиї цивільні

права або інтереси порушені.

Згідно з ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом
заінтересованої особи суд визнає
заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Судом першої інстанції встановлено, що
згідно свідоцтва про право власності,
виданого 11 лютого 1992 року виконавчим
комітетом Сумської міської ради,
ОСОБА_7 належав на праві особистої
власті житловий будинок за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с.8).

Відповідно до договору від 02 жовтня 2000
року, ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_5 49/100
частин жилого будинку з відповідною
частиною надвірних будівель, що
складаються з жилого будинку «Д» -
дерев'яний площею 37,7 кв.м, сарай «Е»,
«Ж», вбиральня «З», погріб «Г», 12
частини огорожі №1-4. (а.с.26).

07 вересня 2004 року ОСОБА_7 склала заповіт
на усе своє майно на користь ОСОБА_5 та
ОСОБА_8, в рівних частинах кожному (а.с.6).

31 травня 2012 року ОСОБА_7 склала заповіт,
посвідчений приватним нотаріусом
Сумського міського нотаріального
округу ОСОБА_9, номер в реєстрі
нотаріальних дій - 2745 на користь ОСОБА_3,
ОСОБА_10, ОСОБА_6 (а.с.24).

Відповідно до технічного паспорту,
житловий будинок АДРЕСА_1 належить на
праві власності ОСОБА_7 26100, ОСОБА_5 49100,
ОСОБА_3 25100 (а.с.9).

З довідки, виданої Сумським обласним
психоневрологічним диспансером, від 06
квітня 2012 року вбачається, що ОСОБА_7
перебуває на обліку з 2012 року в
консультативній групі в зв'язку з
психічним захворюванням (а.с.10).

Згідно медичної карти амбулаторного
хворого №17331 від 26 березня 2012 року
ОСОБА_7 встановлено діагноз
атеросклеротична лакунарна деменція
(а.с.39-43).

ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року у віці
95 років.

Зі спадкової справи ОСОБА_7 вбачається,
що ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_10 подали до
третьої Сумської державної
нотаріальної контори заяви про
прийняття спадщини, ОСОБА_6 подала
заяву про відмову від спадщини на
користь ОСОБА_3 (а.с.45-54).

Відповідно до виписки з медичної
картки амбулаторного хворого, ОСОБА_7
знаходилась під наглядом дільничого
терапевта з 16 жовтня 1995 року з приводу
церебрального атеросклерозу 2 ст. з
артеріальною гіпертензією, ІХС,
дифузного кардіосклерозу СН 2А ст.,
щорічно оглядалась дільничним
терапевтом. Зверталась до лікаря: 16
жовтня 1995 - 18 жовтня 1995 року, 06 серпня 1997
року, 11 лютого 1998 - 13 лютого 1998 року, 14
лютого 1988 року, 01 лютого 1999 року, 27
вересня 1999 року. 12 грудня 2000 року, 20
грудня 2001 року, 11 вересня 2002 року, 01
березня 2003 року. Оглядалась вдома
дільничним лікарем: 01 серпня 2003 року, 19
січня 2004 року, 14 грудня 2004 року, 22 лютого
2005 року, 04 липня 2005 року, 21 жовтня 2005
року, 17 лютого 2006 року, 27 червня 2006 року.

20 березня 2006 року видана довідка ЛКК, що
хвора за станом здоров'я обмежена в
пересуванні.

З 21 вересня 2006 року по 02 жовтня 2006 року
пролікована в стаціонарі вдома.

23 січня 2010 року та 05 лютого 2010 року
оглянута терапевтом та дерматологом,
діагноз захворювання шкіри шиї.

25 липня 2012 року оглянута вдома
терапевтом, діагноз церебральний
атеросклероз 2 ст. з артеріальною
гіпертензією, ІХС, дифузний
кардіосклероз СН 2А ст.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 померла.
Посмертний діагноз: хронічне порушення
мозкового кровообігу 3 ст.,
церебральний атеросклероз 3 ст. з
артеріальною гіпертензією.

28 березня 2012 року ОСОБА_7 зверталась до
Ковпаківського РВ у м.Суми УДМС України
в Сумській області для отримання
паспорта у зв'язку з втратою.

З огляду на наявні у справі докази щодо
стану здоров'я ОСОБА_7 та клопотання
позивача, судом, у відповідності до
вимог п.2 ч.1 ст.145 ЦПК України, ухвалою
від 01 серпня 2013 року призначено
посмертну судову психіатричну
експертизу.

Відповідно до висновку
судово-психіатричної експертизи №356
від 07 жовтня 2013 року ОСОБА_7 з березня 2012
року виявила ознаки Синильної деменції
F00.1, а тому станом на 31 травня 2012 року (на
момент підписання заповіту) ОСОБА_7 за
своїм психічним станом не могла
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними (а.с.83-87).

Судом першої інстанції дано належну
оцінку зазначеному висновку фахівців у
галузі медичної психіатрії, у тому
числі щодо компетентності експертів,
повноти відповідей та їх узгодженості
з дослідницькою частиною й іншими
матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги про
невідповідність висновків судової
експертизи щодо захворювання ОСОБА_7
вимогам Міжнародної статистичної
класифікації хвороб (МКХ-10) не
спростовують зазначених висновків
суду.

Крім того, позивач та його представник
у суді апеляційної інстанції
відмовились від заявленого клопотання
щодо проведення повторної
судово-психіатричної експертизи.

В той же час, доводи апеляційної скарги
у частині вирішення судом витрат
позивача на правову допомогу є
обґрунтованими, а відтак оскаржуване
рішення у цій частині підлягає зміні, у
зв'язку порушенням норм процесуального
права з огляду на таке.

Згідно ч.2 ст.56 ЦПК України особа, яка
має право на надання правової допомоги,
допускається до участі у справі
ухвалою суду за заявою особи, яка бере
участь у справі.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.84 ЦПК України
витрати, пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної правової
допомоги.

Граничний розмір компенсаційних
витрат на правову допомогу
встановлюється законом.

З матеріалів справи вбачається, що
зазначений позов підписано
представником ОСОБА_5 - ОСОБА_14 на
підставі нотаріально засвідченої
довіреності від 13 грудня 2012 року (а.с.11).

У судових засіданнях, що відбулися 02
липня, 01 серпня, 25 листопада 2013 року
ОСОБА_14 діяв як представник ОСОБА_5 на
підставі зазначеної вище довіреності.

У судовому засіданні 09 грудня 2013 року
представником ОСОБА_5 - ОСОБА_14 заявлено
клопотання про долучення до матеріалів
справи договору від 05 червня 2013 року,
укладеного між зазначеними особами,
про надання правової допомоги,
квитанції від 05 червня 2013 року про
сплату ОСОБА_5 2000 грн. ОСОБА_14, диплому
про юридичну освіту, Витягу з ЄДРЮОФОП,
який підтверджує вид діяльності
ОСОБА_14 у сфері права.

Судом першої інстанції зазначене
клопотання про залучення згаданих вище
документів задоволено (а.с.127).

В той же час, журнали судових засідань
від 02 липня, 01 серпня, 25 листопада, 09
грудня, 20 грудня, 27 грудня 2013 року, 15
січня, 30 січня 2014 року не містить
запису, як це передбачено ч.2 ст.56 та п.5
ч.2 ст.198 ЦПК України, про постановлення
судом ухвали про допуск до участі у
справі фахівця у галузі права ОСОБА_14, а
відтак і наявності законних підстав
для відшкодування ОСОБА_5 його витрат
на правову допомогу.

За таких обставин, оскаржуване рішення
у частині стягнення з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_5 витрат на правову допомогу в
сумі 2000 грн. підлягає зміні, виключивши
посилання у рішенні про стягнення цих
витрат.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст.307, п.п.3,4
ч.1 ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и
р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- адвоката ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Ковпаківського районного
суду м.Суми від 30 січня 2014 року у даній
справі у частині стягнення з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_5 витрат на правову
допомогу у сумі 2000 грн. змінити,
виключивши з судового рішення
посилання про їх стягнення.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення набрало законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -