Ухвала

іменем україни

16 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Олійник А.С.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,
Карпенко С.О., Савченко В.О.,-

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
зобов'язання виконати умови договору
та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, Гореницької сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області, треті особи: Інспекція з
державного архітектурно-будівельного
контролю в Київській області,
товариство з обмеженою
відповідальністю «Евроседіа», про
визнання права власності та
зобов'язання вчинити дії, за касаційною
скаргою ОСОБА_2 в особі представника
ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду
Київської області від 02 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про
зобов'язання виконати умови договору,
обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим,
що 25 вересня 2012 року між ним та ОСОБА_2
було укладено попередній договір
купівлі-продажу нерухомого майна,
згідно з яким сторони договору
зобов'язувались у строк до 25 листопада
2012 року укласти договір
купівлі-продажу (основний договір)
нерухомого майна, а саме: вагової №1
площею 49,8 кв. м, консервного цеху площею
853,3 кв. м, складу склотари площею 563,2 кв.
м, складу готової продукції площею
438,3 кв. м, зварювальної дільниці площею
48,9 кв. м, сокового цеху площею 315,1 кв. м,
спиртсховища площею 84,6 кв. м,
лабораторного комплексу площею 191,8 кв.
м, котельні площею 128,2 кв. м, частини
вагової №2 площею 16,02 кв. м, складу
площею 817,4 кв. м, 1/2 частини контори
площею 180, 5 кв. м, частини архіву площею
10,9 кв. м, магазину площею 65,4 кв. м,
зерносховища площею 878,4 кв. м, за ціною у
розмірі 800 000,00 грн. за всі приміщення.
Однак, незважаючи на те, що всі умови
зазначеного попереднього договору він
виконав належним чином, відповідач
умисно ухиляється від укладення
основного договору.

Посилаючись на викладене ОСОБА_1 просив
суд: зобов'язати ОСОБА_2 укласти з ним
договір купівлі-продажу нерухомого
майна, а саме: вагової №1 площею 49,8 кв. м,
консервного цеху площею 853,3 кв. м,
складу склотари площею 563,2 кв. м, складу
готової продукції площею 438,3 кв. м,
зварювальної дільниці площею 48,9 кв. м,
сокового цеху площею 315,1 кв. м,
спиртсховища площею 84,6 кв. м,
лабораторного комплексу площею 191,8 кв.
м, котельні площею 128,2 кв. м, частини
вагової №2 площею 16,02 кв. м, складу
площею 817,4 кв. м, 1/2 частини контори
площею 180, 5 кв. м, частини архіву площею
10,9 кв. м, магазину площею 65,4 кв. м,
зерносховища площею 878,4 кв. м, що
розташовані в АДРЕСА_1, передавши у
власність вказане нерухоме майно.

ОСОБА_2 звернулась до суду із
зустрічним позовом до ОСОБА_1 та
Гореницької сільської ради про
визнання права власності та
зобов'язання вчинити дії, який
обґрунтувала тим, що на підставі
державного акту на право власності на
земельну ділянку серії ЯЗ №42233 від 04
березня 2009 року вона є власником
земельної ділянки площею 1,8687 га,
кадастровий номер :01:005:0097, цільове
призначення - для обслуговування
виробничої бази, що розташована в с.
Гореничі Києво-Святошинського району.
На вказаній земельній ділянці
розміщені нежилі приміщення, а саме цех
розливу площею 834,5 кв. м, соковий цех,
площею 100,7 кв. м. Вказані приміщення
набуті нею у власність на підставі
договору купівлі-продажу нежилих
приміщень, укладеного 29 січня 2009 року
між нею та ТОВ «Парфум Гарант». Крім
того, на вказаній земельній ділянці
ОСОБА_2 самочинно збудовано ряд
приміщень, а саме: вагову №1 площею 49,8
кв. м, консервний цех площею 853,3 кв. м,
склад склотари площею 563,2 кв. м, склад
готової продукції площею 438,9 кв. м,
зварювальну дільницю площею 48,9 кв. м,
соковий цех площею 315,1 кв. м,
спиртсховище площею 84,6 кв. м,
лабораторний комплекс площею 191,8
кв. м, котельню площею 128,2 кв. м, частину
вагової №2 площею 16,05 кв. м, склад
площею 817,4 кв. м, Ѕ частину контори
площею 180, 5 кв. м, частину архіву
площею 10,9 кв. м.

Вказані приміщення вона не може
зареєструвати в КП «Бюро технічної
інвентаризації Києво-Святошинської
районної ради» у зв'язку з тим, що вони
фактично самочинно збудовані.

Посилаючись на викладене ОСОБА_2
просила суд визнати за нею право
власності на нежилі приміщення, що
розташовані за адресою:
АДРЕСА_1, а саме: зварювальну дільницю
площею 48,9 кв. м, соковий цех площею 315,1
кв. м, спиртсховище площею 84,6 кв. м,
лабораторний комплекс площею 191,8
кв. м, частину вагової №2 площею 16,05 кв.
м; за адресою: АДРЕСА_2, а саме: склад
площею 817,4 кв. м; за адресою:
АДРЕСА_3, а саме: вагову №1 площею 49,8 кв.
м, консервний цех площею 853,3 кв. м, склад
склотари площею 563,2 кв. м, склад готової
продукції площею 438,9 кв. м, котельню
площею 128,2 кв. м.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 13
червня 2013 року, ОСОБА_1 відмовлено у
задоволенні позовних вимог. Зустрічні
позовні вимоги задоволено. Визнано за
ОСОБА_2 право власності на нежилі
приміщення, що розташовані: за адресою:
АДРЕСА_1, а саме: зварювальну
дільницю площею 48,9 кв. м, соковий цех
площею 315,1 кв. м, спиртосховище площею
84,6 кв. м, лабораторний комплекс площею
191,8 кв. м, частину вагової №2 площею
16,05 кв. м; за адресою: АДРЕСА_3, а саме:
склад площею 817,4 кв. м; за адресою:
АДРЕСА_3, а саме: вагову №1 площею 49,8 кв.
м, консервний цех площею 853,3 кв. м, склад
склотари площею 563,2 кв. м, склад готової
продукції площею 438,9 кв. м, котельню
площею 128,2 кв. м.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 02 жовтня 2013 року,
задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_5, а
рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 13
червня 2013 року скасовано у частині
задоволення зустрічного позову і у цій
частині ухвалено нове рішення, яким
відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні
зустрічних позовних вимог.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 в особі
представника ОСОБА_6 просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та залишити в силі рішення
суду першої інстанції, посилаючись на
порушення судом апеляційної інстанції
норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Як вбачається із матеріалів справи та
встановлено судами, що рішенням
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 12 листопада
2007 року було визнано за ОСОБА_5 право
власності на об'єкти нерухомого майна
колишнього КСП ім. Шевченка, а саме:
вагову № 1 літ. «А» площею 49,8 кв. м,
консервний цех літ. «Б» площею 853,3 кв. м,
склад склотари літ. «В» площею 563,2 кв.м,
склад готової продукції літ. «В1»
площею 438,3 кв.м, зварювальну дільницю
літ. «Г3» площею 48,9 кв.м, соковий цех літ.
«Д» площею 315,1 кв.м, спиртосховище літ.
«Є» площею 84,6 кв.м, лабораторний корпус
літ. «Ж» площею 191,8 кв.м, котельню
літ. «З» площею 128,2 кв.м, Ѕ частину
вагової №2 літ. «М» площею 16,05 кв.м,
склад «Н» площею 817,4 кв.м, Ѕ частину
контори літ. «Р» площею 180,5 кв.м, Ѕ
частину архіву літ. «С» площею 10,9 кв.м,
магазин літ. «О» площею 65,4 кв.м,
зерносховище літ. «У» площею 878,4 кв.м, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, а
також зерносховище літ. «П» площею 613,2
кв.м, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_4, та на склад-кузню з підсобними
приміщеннями літ.«Е» площею 277,9 кв.м, Ѕ
частину складу ПММ літ. «З» площею 26,35
кв.м, електрозварювальний цех літ. «Л»
площею 640,8 кв.м, прохідну літ. «М» площею
10,0 кв.м, що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_5.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 10 жовтня 2012 року,
рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 12
листопада 2007 року було скасовано, а у
позові ОСОБА_5 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціального суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 18 грудня 2012 року
було відхилено касаційну скаргу
ОСОБА_5, рішення апеляційного суду
Київської області від 10 жовтня 2012 року
залишено без змін.

29 січня 2009 року відповідно до договору
купівлі-продажу земельної ділянки,
посвідченого приватним нотаріусом
Києво-Святошинського районного
нотаріального округу ОСОБА_7 за
реєстровим №186, ОСОБА_2 придбала у ТОВ
«Парфум Гарант» земельну ділянку
площею 1,8687 га, кадастровий номер
:01:005:0097, з цільовим призначенням -
для обслуговування виробничої бази,
розташованої у с. Гореничі
Києво-Святошинського району Київської
області.

Також, 29 січня 2009 року відповідно до
договору купівлі-продажу земельної
ділянки, посвідченого приватним
нотаріусом Києво-Святошинського
районного нотаріального округу ОСОБА_7
за реєстровим №185, ОСОБА_2 придбала у
ТОВ «Парфум Гарант» нежилі приміщення:
цех розливу під літ. «Г» площею 834,5 кв.м,
соковий цех під літ. «Д» площею 100,7
кв.м, розташовані у АДРЕСА_6.

Згідно витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно №21760474 від
03 лютого 2009 року право власності на
нежилі приміщення, розташовані у
АДРЕСА_6, зареєстровано за ОСОБА_2

04 березня 2009 року на підставі договору
купівлі-продажу земельної ділянки,
посвідченого приватним нотаріусом
Києво-Святошинського районного
нотаріального округу ОСОБА_7 за
реєстровим №186, ОСОБА_2 було видано
державний акт на право власності на
земельну ділянку площею 1,8687 га,
кадастровий номер :01:005:0097, з
цільовим призначенням - для
обслуговування виробничої бази,
розташовану у с. Гореничі
Києво-Святошинського району Київської
області.

25 вересня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
було укладено попередній договір
купівлі-продажу нерухомого майна,
згідно з яким сторони договору
зобов'язувались у строк до 25 листопада
2012 року укласти договір
купівлі-продажу (основний договір)
нерухомого майна, а саме: вагової №1
площею 49,8 кв.м, консервного цеху площею
853,3 кв.м, складу склотари площею 563,2 кв.м,
складу готової продукції площею 438,3
кв.м, зварювальної дільниці площею 48,9
кв.м, сокового цеху площею 315,1 кв.м,
спиртсховища площею 84,6 кв.м,
лабораторного комплексу площею 191,8
кв.м, котельні площею 128,2 кв.м, частини
вагової №2 площею 16,02 кв.м, складу
площею 817,4 кв.м, Ѕ частини контори
площею 180,5 кв.м, частини архіву
площею 10,9 кв.м, магазину площею 65,4 кв.м,
зерносховища площею 878,4 кв.м, за ціною у
розмірі 800 000,00 грн. за всі приміщення.
Вказаний договір не було нотаріально
посвідчено.

Відповідно до Інформаційної довідки з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно №3985230 від 27 травня 2013
року за адресою: АДРЕСА_1,
знаходиться молокозавод, право
власності на який зареєстровано за ТОВ
«Евроседіа». Дана інформація
підтверджена і договором
купівлі-продажу молокозаводу від 27
грудня 2006 року, посвідченого приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 за
реєстровим №4516.

Згідно з Інформаційними довідками з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно №№3984267, 3983249 від 27
травня 2013 року щодо нерухомого майна за
адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3, у
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно відомості відсутні.

З огляду на звіт про проведення
технічного обстеження будівельних
конструкцій та інженерних мереж
об'єкта, виконаного ТОВ
«Науково-дослідне і технологічне
бюро», державна ліцензія Серії АВ №356514
від 13 липня 2007 року, нежитлові
будівлі, що знаходяться за адресою:
будинок АДРЕСА_1, АДРЕСА_2, АДРЕСА_3,
побудовано без істотних порушень,
будівельних норм і правил, встановлено
їх відповідність вимогам надійності і
безпечної експлуатації і можливості їх
безпечної експлуатації.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд
першої інстанції дійшов висновку про
відсутність правових підстав для їх
задоволення.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2,
суд першої інстанції виходив з того, що
спірні нежитлові приміщенні та будівлі
були збудовані ОСОБА_2 без отримання
необхідних дозволів та погоджень від
відповідних органів, а тому є
самочинним будівництвом, ураховуючи що
вони збудовані на земельній ділянці,
яка належить їй на праві власності, цим
будівництвом не порушені права інших
осіб і на ці будівлі інші особи не мають
будь-яких прав, суд дійшов висновку, що
за ОСОБА_2 може бути визнано право
власності на спірне майно.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні зустрічного позову,
апеляційний суд дійшов висновку, що
спірні приміщення не є самочинними,
оскільки вони були збудовані в 1964-1990
роках, а тому суд першої інстанції
передав у власність чуже майно, при
цьому не залучивши до участі у розгляді
справи ОСОБА_5, який претендує на спірне
майно на підставі рішення виконавчого
комітету сільської ради.

Статтею 1 ЦПК України передбачено, що
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 376 ЦК України
на вимогу власника (користувача)
земельної ділянки суд може визнати за
ним право власності на нерухоме майно,
яке самочинно збудоване на ній, якщо це
не порушує права інших осіб.

Обґрунтовуючи зустрічні позовні
вимоги ОСОБА_2 зазначала, що на належній
їй на праві власності земельній
ділянці нею було здійснено самочинне
будівництво, яке відповідно до звіту
про проведення технічного обстеження
будівельних конструкцій та інженерних
мереж об'єкта здійснено без істотних
порушень будівельних норм і правил,
відповідає вимогам надійності та
безпечної експлуатації, заперечення з
боку Гореницької сільської ради з
цього приводу відсутні.

Звертаючись із апеляційною скаргою на
рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 13
червня 2013 року ОСОБА_5 посилався на те,
що відповідно до рішення виконавчого
комітету Гореницької сільської ради
№3/9 від 31 серпня 2007 року за ним визнано
право власності на майно у АДРЕСА_1,
АДРЕСА_4, АДРЕСА_5, яке належить йому
згідно майнових сертифікатів, а
зокрема і на спірні нежитлові
приміщення.

За правилами ст. ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Із рішення апеляційного суду Київської
області від 10 жовтня 2012 року, яке
залишено без змін ухвалою колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 18 грудня 2012
року, ухваленого у цивільній справі за
позовом ОСОБА_5 до Гореницької
сільської ради Київської області, КП
«Бюро технічної інвентаризації
Києво-Святошинської районної ради
Київської області» про визнання права
власності на об'єкт нерухомого майна,
вбачається, що відповідно до договору
продажу майна №40 від 21 листопада 2000
року ліквідаційною комісією КСП
ім. Т. Шевченка (с. Гореничі
Києво-Святошинського району Київської
області), в особі голови ліквідаційної
комісії Мельника І.О., продано за 50
000 грн ТОВ «Парфум Гарант» виробничі
приміщення, а саме: примикаюче
відділення 199,6 кв.м., технологічне
відділення площею 231,1 кв.м.,
допоміжне відділення площею 10,8 кв.м.,
складські приміщення площею 164,1 кв.м.,
санітарно-побутове приміщення, площею
15,2 кв.м., купажне відділення площею 103,2
кв.м., кладову площею 9,6 кв.м., підвал
складського приміщення площею 164,1 кв.м.,
які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, а
також технологічне обладнання,
перелічене у договорі та земельну
ділянку загальною площею 1,8687 га для
обслуговування зазначеної бази.

Вказаним судовим рішенням встановлено,
що на час прийняття виконавчим
комітетом Гореницької сільської ради
рішення №3/9 від 31 серпня 2007 року,
на яке як на підставу набуття права
власності на спірні приміщення
посилається ОСОБА_5, такі приміщення
перебували у власності ТОВ «Парфум
Гарант», в подальшому право власності
на ці приміщення та земельну ділянку,
на якій вони розташовані, на підставі
договорів купівлі-продажу від 29 січня
2009 року перейшло до ОСОБА_2, що було
зареєстровано КП «БТІ
Києво-Святошинської районної ради
Київської області» і видано ОСОБА_2
державний акт на право власності на
землю серії ЯЗ №342203 від 04 березня 2009
року.

Також, рішенням господарського суду
Київської області від 18 серпня 2003 року
у справі за позовом ТОВ «Парфум
Гарант», ліквідаційної комісії КСП ім.
Т. Шевченка до ТОВ «Перемога» про
стягнення заборгованості, визнано за
ТОВ «Парфум Гарант» право власності на
майно винного цеху (виробничі
приміщення та технологічне
обладнання), розташоване за адресою:
АДРЕСА_1, придбане на підставі Договору
продажу майна №40 від 21 листопада 2000
року.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 08
вересня 2004 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Київської
області від 27 грудня 2007 року, ОСОБА_5,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17,
ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, та іншим
відмовлено у задоволенні позову до
ліквідаційної комісії КСП ім. Т.
Шевченка, ТОВ «Парфум Гарант», третя
особа ТОВ «Перемога», про
визнання недійсним договору про продаж
майна №40 від 21 листопада 2000 року і
визнання права власності на частку
майна.

Крім того, як убачається з рішення
виконкому Гореницької селищної ради
№3/3 від 28 вересня 2007 року, змінено номер
АДРЕСА_1 нежитловому приміщенню на
номер АДРЕСА_2.

Проте, вирішуючи спір суд першої
інстанції у порушення вимог ст.
ст. 213, 214, 215 ЦПК України на зазначені
положення закону уваги не звернув, не
встановив усіх дійсних обставин
справи, що мають значення для її
вирішення, зокрема не з'ясував склад
спірних приміщень та їх дійсне місце
розташування, у порушення вимог ст. 61
ЦПК України не врахував встановлені
вищевказаними судовими рішеннями
факти та не дав їм правової оцінки,
унаслідок чого не визначився із
характером спірних правовідносин й
складом осіб, які мають право брати
участь у справі, та не вирішив питання
про необхідність залучення ОСОБА_5 до
участі у справі, що свідчить про
неповне встановлення фактичних
обставин, які мають істотне значення
для правильного вирішення справи.

Зазначене вище залишилося також поза
увагою суду апеляційної інстанції.

За таких обставин, судові рішення не
відповідають вимогам ст. 213 ЦПК
України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 338
ЦПК України є підставою для їх
скасування із передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 в особі
представника ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 13
червня 2013 року та рішення апеляційного
суду Київської області від 02 жовтня
2013 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
А.С. Олійник

Судді:
В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

В.О. Савченко