АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/3830/14
Категорія: договірні
Доповідач: Даниленко В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2014 року
м. Харків

Судова колегія судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Харківської області в складі:

Головуючого: судді -
Даниленка В.М.,

Суддів: Малінської С.М.,
Яцини В.Б.,

при секретарі: Каменській
Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в приміщенні суду цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«Марфін Банк» на рішення Московського
районного суду м. Харкова від 15 квітня
2014 року у цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Марфін Банк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року позивач -
Публічне акціонерне товариство
«Марфін Банк» (далі: ПАТ «Марфін Банк»)
звернувся до суду з вищезазначеним
позовом, у якому вказував на те, що 31
липня 2008 року між Відкритим
акціонерним товариством «Морський
Транспортний Банк», правонаступником
якого на теперішній час є ПАТ «Марфін
Банк», та фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_4 було укладено Кредитний договір
№ 00051/КН, згідно якого позичальнику на
умовах строковості, платності та
забезпеченості було надано кредит у
вигляді не поновлюваної кредитної
лінії з лімітом кредитування у сумі 2 420
150,00 грн. з кінцевим строком його
погашення 29 липня 2011 року та сплатою 20,0%
річних за фактичний період
користування кредитними коштами від
фактичної суми заборгованості за
кредитом.

10 грудня 2009 року та 31 травня 2010
року між банківською установою та
позичальником ФОП ОСОБА_4 були укладені
Додаткові угоди до Кредитного договору
№00051/КН від 31.07.2008 року, в яких сторонами
було визначено заборгованість
позичальника за кредитом, продовжено
кінцевий термін його погашення до
26.01.2015 року та відповідно узгоджено
щомісячний графік погашення кредитної
заборгованості.

У зв'язку із порушенням
позичальником ФОП ОСОБА_4 умов
Кредитного договору та укладених до
нього Додаткових угод №1 та №2
утворилась значна кредитна
заборгованість, з приводу чого ПАТ
«Марфін Банк» звернувся до
Господарського суду Харківської
області з позовом до ФОП ОСОБА_4 та ТОВ
«Даніка» (поручителя останнього) про
примусове стягнення існуючої
кредитної заборгованості у
солідарному порядку. За результатами
розгляду справи 13 квітня 2011 року
господарським судом Харківської
області було ухвалено рішення, яким
позов банківської установи було
задоволено в повному обсязі: стягнуто
солідарно з позичальника ФОП ОСОБА_4 та
його поручителя ТОВ «Даніка» на
користь ПАТ «Марфін Банк»
заборгованість за Кредитним договором
№ 00051/КН від 31.07.2008 року, а саме:
заборгованість по тілу кредиту в сумі
239 0150,00 грн., заборгованість по сплаті
відсотків за користування кредитними
коштами в сумі 221 503,23 грн., нараховану
банком пеню за порушення позичальником
своїх договірних зобов'язань у сумі 16
470,00 грн., а також судові витрати,
понесені ним по справі.

29.09.2011 року головним державним
виконавцем Московського ВДВС ХМУЮ
Саніним І.С. було винесено Постанову
про відкриття виконавчого провадження
№29059258.

12.10.2011 року державним виконавцем
складено Акт опису та арешту майна,
відповідно до якого описано та
накладено арешт на нежитлові
приміщення, загальною площею 1 691,70 кв.м.,
що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

22.10.2012 року ПП «СП «Юстиція» було
призначено прилюдні торги з реалізації
арештованого нерухомого майна
боржника ФОП ОСОБА_4 зі стартовою ціною
лоту - 3 122 300,00 грн. Проте ці торги не
відбулися у зв'язку з відсутністю
заявок покупців.

02.11.2012 року державним виконавцем
було винесено Акт уцінки арештованого
майна, відповідно до якого ціна
арештованого нерухомого майна
(нежитлових приміщень) склала 2 341 725,00
грн.

Повторні прилюдні торги з
реалізації арештованого нерухомого
майна було призначено на 27.11.2012 року,
проте вони також не відбулися.

За таких обставин, рішення
господарського суду Харківської
області від 13 квітня 2011 року на даний
час так і не виконано, а вимоги ПАТ
«Марфін Банк» як кредитора так і не
задоволено.

Враховуючи вищенаведене, а також
те, що позивачу стало відомо про
порушення господарським судом
Харківської області провадження у
справі про банкрутство ТОВ «Даніка»,
позивач ПАТ «Марфін Банк» звернувся з
позовом в порядку цивільного
судочинства до відповідачки ОСОБА_2,
яка відповідно до укладених між
останньою та ВАТ «Морський
Транспортний Банк» Договору поруки №
00186-СКН від 31.07.2008 року, Додаткової угоди
№ 1 від 10.12.2009 року та Додаткової угоди
№ 2 від 31.05.2010 року до вказаного
договору, є поручителем позичальника
ФОП ОСОБА_4 за Кредитним договором №
00051/КН від 31.07.2008 року.

Відповідно до вказаних Договору
поруки та Додаткових угод до нього
відповідачка ОСОБА_2 поручилася перед
кредитором за виконання позичальником
- ФОП ОСОБА_4 у повному обсязі узятих на
себе кредитних зобов'язань на всіх
узгоджених сторонами умовах та взяла
на себе солідарну з боржником
відповідальність за їх невиконання.

Посилаючись на вказані обставини,
а також на те, що кредитна
заборгованість позичальника ФОП
ОСОБА_4 до цього часу залишається не
погашеною, позивач - ПАТ «Марфін Банк»
просив суд на підставі ст.ст. 11, 509, 525, 526,
530, 536, 546, 1050 ЦК України стягнути з
відповідачки ОСОБА_2, як поручителя
позичальника ФОП ОСОБА_4 (солідарного
боржника) на його користь
заборгованість за Кредитним договором
№ 00051/КН від 31.07.2008 року, яка станом на
22.07.2013 року становить загальну суму 3 075
878,32 грн., та складається з
заборгованості по тілу кредиту - 2 249 150,00
грн., заборгованості зі сплати
процентів за користування кредитними
коштами - 718 535,72 грн., пені, нарахованої
банком за порушення боржником ФОП
ОСОБА_4 своїх зобов'язань щодо
своєчасного погашення кредиту та
сплати процентів: 29 449,59 грн. та 87 743,01
грн., відповідно, а також судові
витрати, понесені ним по справі,
пов'язані зі сплатою судового збору в
розмірі 3 441,00 грн.

У судовому засіданні представник
позивача - ПАТ «Марфін Банк» підтримала
заявлені позовні вимоги в повному
обсязі й наполягала на їх задоволенні,
надавши відповідний розрахунок
існуючої кредитної заборгованості (а.с.
43-45).

Представник відповідачки ОСОБА_2
проти задоволення заявлених
банківською установою вимог
заперечувала, посилаючись на їх
безпідставність.

Крім того, відповідачка ОСОБА_2 у
своїх письмових запереченнях на
заявлений до неї банківською установою
позов вказувала на те, що позивач як
кредитор божника ФОП ОСОБА_4, у зв'язку з
порушенням останнім своїх кредитних
зобов'язань скористався своїм правом,
передбаченим укладеним між ними
Кредитним договором та самостійно
змінив його умови, скоротивши кінцевий
строк виконання основного зобов'язання
з 29.07.2011 року до 05.02.2010 року, але з
позовом (вимогою) до відповідачки про
стягнення кредитної заборгованості
звернувся лише у грудні 2013 року, тобто
поза межами шестимісячного строку,
встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України, в
зв'язку з чим за правилами вказаної
правової норми зобов'язання
відповідачки за Договором поруки
припинилися ще 05.10.2010 року.

Рішенням Московського районного
суду м. Харкова від 15 квітня 2014 року в
задоволені заявлених ПАТ «Марфін Банк»
вимог відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням
районного суду, позивач - ПАТ «Марфін
Банк» в апеляційній скарзі просить
скасувати це судове рішення та
ухвалити по справі нове рішення, яким
задовольнити заявлені ним позовні
вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування своєї скарги
апелянт посилається на неповне
з'ясування судом першої інстанції
обставин, що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення судом
норм матеріального й процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення цивільно-правового спору по
суті.

При цьому апелянт вказує на те, що
суд першої інстанції, приймаючи
рішення у справі, та відмовляючи в
задоволенні заявлених позивачем вимог,
не звернув належної уваги на те, що
відповідно до Додаткової угоди № 2 від
31 травня 2010 року до Кредитного договору
№ 00051/КН від 31.07.2008 року, укладеної між
банківською установою та
позичальником ФОП ОСОБА_4, та
Додаткової угоди № 2 від 31 травня 2010
року до Договору поруки №00186-СКН від
31.07.2008, укладеної між банківською
установою та поручителем ОСОБА_2,
термін погашення основного боргу за
Кредитом було продовжено до 26.01.2015 року.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення районного
суду у відповідності до ст. 303 ЦПК
України в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, судова колегія
вважає, що апеляційні скарга підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених дослідженими в судовому
засіданні доказами.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущений строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Проте, в даному випадку ухвалене
судом першої інстанції у справі
рішення не відповідає зазначеним
вимогам процесуального закону.

Відмовляючи в задоволенні
заявлених ПАТ «Марфін Банк» вимог у
повному обсязі, суд першої інстанції
виходив із того, що рішенням
господарського суду Харківської
області від 13.04.2011 року стягнено з
солідарно з ФОП ОСОБА_4 та його
поручителя ТОВ - фірма «Даніка» на
користь ПАТ «Марфін Банк»
заборгованість за Кредитним договором
№ 00051/КН від 31.07.2008 року та судові
витрати понесені ним по справі.

Цим же судовим рішенням
встановлено, що позивач через
порушення позичальником ФОП ОСОБА_4
своїх договірних зобов'язань
скористався своїм правом дострокового
повернення отриманого кредиту та
встановив нову дату його повернення в
строк до 05.02.2010 року, але до суду з
вищезазначеним позовом до поручителя
ОСОБА_2 звернувся лише в грудні 2013 року,
в зв'язку з чим порука останньої на
підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України вже
припинилася.

Однак, із такими висновками
районного суду судова колегія повністю
погодитися не може, оскільки ці
висновки суперечать матеріалам
цивільної справи та не ґрунтуються на
законі..

Відповідно до ст. 1 ЦПК України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється виключно на засадах
змагальності сторін, при цьому суд
розглядає цивільні справи не інакше як
в межах заявлених вимог і на підставі
наданих сторонами доказів.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків встановлених ст. 61 цього
Кодексу, тобто тягар доказування
лежить на сторонах цивільно-правового
спору.

Доказування по цивільній справі,
як і судове рішення не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства,
якими, зокрема є: справедливість,
добросовісність та розумність.

Згідно зі ст. 11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки.

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу,
зокрема з договорів та інших
правочинів.

За змістом ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (ст. 627 Цивільного
кодексу України).

Загальні умови виконання
зобов'язань передбачені ст. 526 ЦК
України.

Згідно цієї правової норми
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Підстави припинення зобов'язання
визначені законодавцем у статті 598 ЦК
України.

Відповідно до частини першої
вказаної правової норми зобов'язання
припиняється частково або у повному
обсязі на підставах, встановлених
договором або законом.

Припинення зобов'язання - це
остання стадія його існування, з
закінченням якої первинний юридичний
зв'язок між сторонами, обумовлений у
конкретному зобов'язанні, втрачається.

Правовідносини, що стосуються
поруки, регулюються параграфом 3 глави
49 ЦК України.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Порукою може забезпечуватися
виконання зобов'язання частково або в
повному обсязі.

Поручителем може бути одна особа
або кілька осіб.

Зі змісту наведеної правової
норми випливає, що порука є угодою щодо
прийняття третьою особою на себе
обов'язку поручитися перед кредитором
за виконання боржником свого
зобов'язання та нести відповідальність
за невиконання або неналежне виконання
зобов'язання боржником шляхом
відшкодування у грошовій формі того, що
не було виконане боржником.

Таким чином, порука є
зобов'язально-правовим засобом
забезпечення виконання зобов'язання
(як правило, грошового), яка виникає на
підставі договору, за яким до
зобов'язання основного божника
додатково примикає зобов'язання
третьої особи, яка за нього
поручається.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у
разі порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

За правилами ст. 559 ЦК України,
якою встановлені спеціальні підстави
припинення поруки та на яку послався
суд першої інстанції, відмовляючи в
задоволенні заявлених «Марфін Банк»
вимог, порука, що як зазначалося вище,
має акцесорний характер, припиняється,
зокрема, у разі зміни зобов'язання без
згоди поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності (частина перша
вказаної правової норми).

Тобто, закон пов'язує припинення
договору поруки із зміною основного
зобов'язання за відсутності згоди
поручителя на таку зміну та за умови
збільшення обсягу відповідальності
поручителя, а не із зміною будь-яких
умов основного зобов'язання,
забезпеченого порукою.

При цьому до припинення поруки
призводять такі зміни умов основного
зобов'язання без згоди поручителя, які
реально призвели до збільшення обсягу
відповідальності останнього.
Збільшення відповідальності
поручителя внаслідок зміни основного
зобов'язання виникає в разі: підвищення
розміру процентів; відстрочення
виконання, що призводить до збільшення
періоду, за який нараховуються
проценти за користування чужими
грошовими коштами; установлення
(збільшення розміру) неустойки;
встановлення нових умов щодо порядку
зміни процентної ставки в бік
збільшення тощо.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України
порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя. Якщо строк
основного зобов'язання не встановлений
або встановлений моментом пред'явлення
вимоги, порука припиняється, якщо
кредитор не пред'явить позову до
поручителя протягом одного року від
дня укладення договору поруки.

Як роз'яснено в п. 22, 24 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012
року № 5 «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин», відповідно до частини
першої статті 559 ЦК припинення договору
поруки пов'язується зі зміною
забезпеченого зобов'язання за
відсутності згоди поручителя на таку
зміну та за умови збільшення обсягу
відповідальності поручителя. При цьому
обсяг зобов'язання поручителя
визначається як умовами договору
поруки, так і умовами основного
договору, яким визначено обсяг
зобов'язань боржника, забезпечення
виконання яких здійснює поручитель.

Відповідно до частини четвертої статті
559 ЦК порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має
враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.
Отже, якщо кредитним договором не
визначено інші умови виконання
основного зобов'язання, то у разі
неналежного виконання позичальником
своїх зобов'язань за цим договором
строк пред'явлення кредитором до
поручителя вимоги про повернення
отриманих у кредит коштів має
обчислюватися з моменту настання
строку погашення зобов'язання згідно з
такими умовами, тобто з моменту
настання строку виконання зобов'язання
у повному обсязі або у зв'язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову. При цьому в разі пред'явлення
вимоги до поручителя кредитор може
звернутися до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання.

Як встановлено по справі, 31 липня 2008
року між ВАТ «Морський транспортний
Банк» (на теперішній час «Марфін Банк»),
як кредитором, та ФОП ОСОБА_4, як
позичальником, було укладено Кредитний
договір № 00051/КН, згідно якого
останньому на умовах строковості,
платності, забезпеченості та
цільового використання - закупівлі
товару та сировини було надано кредит у
вигляді не поновлюваної кредитної
лінії на суму 2 420 150,00 грн. з кінцевим
строком його погашення 29.07.2011 року та
сплатою щомісячних процентів за
користування кредитними коштами в
розмірі 20,0 % річних (а.с. 15-20).

За умовами зазначеного Кредитного
договору позичальник ФОП ОСОБА_4
зобов'язувався погашати кредит та
сплачувати проценти за користування
кредитними коштами щомісячними
платежами згідно з погодженим
сторонами графіком погашення
кредитної заборгованості.

При цьому в п.п. «а» п. 3.3.2 Кредитного
договору сторони передбачили, що при
порушенні Позичальником будь-якого із
зобов'язань, передбаченого умовами
цього Договору, Банк за своїм розсудом
має право змінити умови даного
Договору - вимагати від позичальника
дострокового повернення кредиту,
сплати відсотків за його користування,
виконання інших зобов'язань за даним
Договором у повному обсязі шляхом
направлення відповідного
повідомлення. Крім того, сторони окремо
підкреслили, що згідно ст. ст. 212, 611, 651 ЦК
України, за зобов'язаннями, терміни
виконання яких не наступили, терміни
вважаються такими, що наступили в
зазначену в повідомленні дату, у цю
дату позичальник зобов'язується
повернути Банку суму Кредиту в повному
обсязі, відсотки за фактичний термін
його користування, а також цілком
виконати інші зобов'язання за даним
договором.

По справі також встановлено, що 31 липня
2008 року між ВАТ «Морський транспортний
Банк» (на теперішній час «Марфін Банк»),
як кредитором, та відповідачкою ОСОБА_2
було укладено Договір поруки № 00168-СКЕ,
згідно якого остання поручилася за
виконання позичальником ФОП ОСОБА_4
своїх кредитних зобов'язань за
Кредитним договором № 00051/КН від тієї ж
дати в повному обсязі та узяла на себе
солідарну з позичальником
відповідальність за їх невиконання
(а.с. 34-35).

Крім того, по справі дійсно
встановлено, що в зв'язку з
невиконанням позичальником - ФОП
ОСОБА_4 належним чином своїх кредитних
зобов'язань, щодо своєчасного
повернення отриманих кредитних коштів,
банківська установа скористалась
своїм правом, наданим п.п. «а» п. 3.3.2
Кредитного договору, та в
односторонньому порядку змінила умови
кредитного договору, встановивши
кінцеву дату повного повернення
кредиту, сплати процентів та інших
платежів, тобто строк виконання
основного зобов'язання до 05.02.2010 року,
повідомивши про це боржника - ФОП
ОСОБА_4 відповідним листом, отриманим
останнім, але протягом шести місяців з
моменту встановлення нового строку для
повернення кредиту з будь-якою вимогою
- позовом до поручителя ОСОБА_2 про
виконання зобов'язань божника ФОП
ОСОБА_4 за Кредитним договором не
зверталася (а.с. 10).

Між тим, 31 травня 2010 року в межах
шестимісячного строку з моменту
встановлення нової дати виконання
основного зобов'язання між банківською
установою та позичальником ФОП ОСОБА_4
було укладено Додаткову угоду № 2 до
Кредитного договору № 00051/КН від 31
липня 2008 року, згідно п. 2.1 якої
передбачений Кредитним договором
термін остаточного погашення
основного боргу було продовжено до
26.01.2015 року (а.с. 27).

Більш того, 31 травня 2010 року, тобто того
ж дня, між банківською установою та
поручителем ОСОБА_2 було укладено
Додаткову угоду № 2 до Договору поруки
№ 00168-СКЕ від 31 липня 2008 року, згідно п.
3.1 якої сторони домовилися, що
передбачений Кредитним договором
термін погашення основного боргу за
Кредитом (борг за Кредитом без
урахування відсотків) продовжено до
26.01.2015 року (а.с. 40-42).

Таким чином, враховуючи наведене вище,
слід визнати, що поручитель ОСОБА_2
надала свою особисту згоду на
продовження терміну (строку) виконання
позичальником ФОП ОСОБА_4 узятих на
себе зобов'язань за Кредитним
договором, крім сплати відсотків за
користування кредитними коштами, а
відтак і можливої пені, нарахованої
банком за прострочку їх сплати, в
зв'язку з чим порука останньої
припинила свою дію лише частково, в
частині, що стосується сплати
позичальником кредитору відсотків за
користування кредитом та можливої пені
за порушення, саме цього зобов'язання.

При цьому само по собі рішення
господарського суду Харківської
області від 13.04.2011 року про стягнення
солідарно з ФОП ОСОБА_4 та одного з його
поручителів ТОВ - фірма «Даніка» на
користь ПАТ «Марфін Банк»
заборгованості за Кредитним договором
№ 00051/КН від 31.07.2008 року, яке до цього
часу реально залишається невиконаним,
не припинило зобов'язальних
правовідносин як сторін Кредитного
договору № 00051/КН від 31.07.2008 року, так і
сторін Договору поруки № 00168-СКЕ від 31
липня 2008 року, тобто поручителя ОСОБА_2,
в межах його умов, уточнених Додатковою
угодою № 2 від 31.05.2010 року, в зв'язку з
чим Кредитний договір продовжує діяти,
а поручитель ОСОБА_2 несе солідарну
відповідальність за його невиконання
позичальником ФОП ОСОБА_4, але лише в
частині повернення кредитних коштів та
пені, нарахованої банком за порушення
Позичальником своїх зобов'язань щодо
своєчасного повернення кредиту згідно
узгодженого сторонами нового графіку
його повернення.

За таких обставин, враховуючи наведене
вище, а також те, що суд першої
інстанції, вирішуючи виниклий між
сторонами цивільно-правовий спір,
належним чином не визначився із суттю
спірних правовідносин, їх правовою
природою та залишив поза увагою дійсні
обставини, що мають суттєве значення
для правильного його вирішення,
внаслідок чого фактично безпідставно
звільнив поручителя ОСОБА_2 від узятих
на себе зобов'язань за Договором поруки
та відповідальності за невиконання
позичальником ФОП ОСОБА_4 своїх
кредитних зобов'язань, рішення
Московського районного суду м. Харкова
від 15 квітня 2014 року, ухвалене по
справі, не може бути визнане законним,
обґрунтованим, а тим паче справедливим,
у зв'язку з чим судова колегія вважає за
необхідне на підставі п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 309
ЦПК України скасувати це судове
рішення та ухвалити по справі нове
рішення, яким частково задовольнивши
заявлені ПАТ «Марфін Банк» вимоги,
стягнути з відповідачки ОСОБА_2, як
поручителя позичальника ФОП ОСОБА_4, на
користь позивача - ПАТ «Марфін Банк»
заборгованість за Кредитним договором
№ 00051/КН від 31 липня 2008 року в загальній
сумі 2 269 599, 50 грн., яка складається з
основної заборгованості по тілу
кредиту - 2 240 150,00 грн., та пені,
нарахованої банківською установою за
порушення позичальником ФОП ОСОБА_4
своїх зобов'язань щодо своєчасного
повернення отриманого кредиту, в сумі 29
449,59 грн.

Що ж стосується питання судових витрат
по справі, то це питання судова колегія
вирішує відповідно до приписів ст. 88
ЦПК України.

Таким чином, з огляду на викладене та
керуючись ст. ст. 11, 509, 526, 553, 554, 559, 598, 626,
627 ЦК України, ст. ст. 1, 3, 4, 10, 11, 61, 88, 303, 304,
307, 309, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія, -|

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Марфін Банк»
- задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м.
Харкова від 15 квітня 2014 року -
скасувати.

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства «Марфін Банк»
- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Марфін Банк» заборгованість за
Кредитним договором № 00051/КН від 31
липня 2008 року в загальній сумі 2 269 599
(два мільйони двісті шістдесят дев'ять
тисяч п'ятсот дев'яносто дев'ять) грн. 50
коп.

У задоволенні решти заявлених
Публічним акціонерним товариством
«Марфін Банк» вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Марфін Банк» судові витрати, понесені
ним по справі, а саме: 3 686 (три тисячі
шістсот вісімдесят шість) грн. 79 коп.
судового збору, сплаченого при
зверненні до суду першої та
апеляційної інстанцій.

Рішення апеляційного суду набирає
чинності негайно, але може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів із дня
його проголошення.

Головуючий:

Судді: