22-ц/795/1290/2014 Головуючий у I інстанції:
Рахманкулова І. П.Категорія: цивільна
Доповідач: Кузюра Л. В.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Р І Ш Е Н Н Я

16 червня 2014 року м. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області
у складі:

Головуючого судді Кузюри Л.В.,

Суддів : Зінченко С.П., Мамонової О.Є.

При секретарі : Шкарупі Ю.В.

За участю: представника ОСОБА_1-
ОСОБА_2, представника ОСОБА_3- ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові апеляційну
скаргу ОСОБА_3 на рішення Деснянського
районного суду м. Чернігова від 16
травня 2014 року у цивільній справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
стягнення боргу,

В С Т А Н О В И
В :

27 листопада 2013 року ОСОБА_1 звернувся
з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу
в сумі 6800 дол. США, посилаючись на те, що
відповідно до договору позики,
укладеного між сторонами 17 листопада
2009 року, ОСОБА_1 надав ОСОБА_3 6800 доларів
США, які відповідач зобов'язався
повернути частинами, а саме: 1800 доларів
США до 17 травня 2010 року , 5000 доларів США -
до 17 листопада 2010 року, що підтверджено
оригіналом розписки. Оскільки
відповідачем у строки, обумовлені
сторонами, зобов"язання з повернення
коштів виконано не було, просив
задовольнити його вимоги.

Рішенням Деснянського районного
суду м. Чернігова від 16 травня 2014 року
позовні вимоги було задоволено,
стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
заборгованість в сумі 6800 доларів США,
що на час вирішення справи за офіційним
курсом НБУ еквівалентно 77493 грн 55 коп.,
та розподілено судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просив
скасувати рішення суду та відмовити в
задоволенні позовних вимог,
стверджуючи про те, що позивачем було
пропущено строк позовної давності при
зверненні до суду з позовом і питання
про його поновлення , в порядку
передбаченому законом, не ставилось.

Вислухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення
представників сторін та дослідивши
матеріали справи, апеляційний суд
знаходить, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, а
рішення суду - скасуванню, з ухваленням
апеляційним судом нового рішення,
виходячи з наступного.

Постановивши рішення про стягнення
з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
заборгованості за договором позики в
сумі 6800 доларів США , суд першої
інстанції виходив з того, що між
сторонами укладено договір позики
вказаної суми коштів, однак у термін ,
передбачений умовами означеного
договору, відповідачем не було
виконано зобов"язання з повернення
грошових коштів, що й стало підставою
для задоволення позову. Одночасно суд
прийшов до висновку про те, що позивач
не пропустив строк позовної давності,
оскільки в період перебігу вказаного
строку звернувся з аналогічним позовом
до Новозаводського районного суду м.
Чернігова за захистом свого права і
незважаючи на те, що ухвалою судді
наведеного суду від 25 листопада 2013 року
позовну заяву ОСОБА_1 було повернуто
для звернення до належного суду , за
місцем реєстрації проживання
відповідача, перебіг строку позовної
давності було перервано на підставі
положень ч.2, 3 ст.264 ЦК України.

З таким висновком суду першої
інстанції не може погодитись
апеляційний суд, оскільки він не
ґрунтується на фактичних обставинах
справи та нормах матеріального права.

З матеріалів справи встановлено, що
відповідно до договору позики,
укладеного між сторонами 17 листопада
2009 року, ОСОБА_1 надав ОСОБА_3 6800 доларів
США, які відповідач зобов'язався
повернути частинами, а саме: 1800 доларів
США до 17 травня 2010 року , 5000 доларів США -
до 17 листопада 2010 року, що підтверджено
оригіналом розписки ( а.с. 40). У строки,
обумовлені сторонами в зазначеному
договорі, відповідачем зобов"язання з
повернення коштів виконано не було
всупереч умовам договору та приписам
ст. 526, 1049 ЦК України.

Звернувшись з даним позовом до суду
лише 27 листопада 2013 року , позивач
пропустив строк загальної позовної
давності тривалістю у три роки,
встановлений ст. 257 ЦК України ,
оскільки відносно повернення суми 1800
доларів США він закінчився 16 травня 2013
року, а відносно суми - 5000 доларів США -
відповідно 16 листопада 2013 року.

Враховуючи наведені обставини ,
посилання суду першої інстанції на те,
що строк позовної давності не є
пропущеним не відповідає фактичним
обставинам справи та нормам
матеріального права.

Твердження суду першої інстанції про
те, що перебіг строку позовної давності
було перервано на підставі положень ч.2,
3 ст.264 ЦК України, оскільки протягом
строку позовної давності позивач
звернувся з аналогічним позовом до
Новозаводського районного суду м.
Чернігова за захистом свого права,
свідчить про неправильне застосування
норм матеріального права, оскільки за
змістом ч.2, 3 ст. 264 ЦК України
переривання перебігу позовної
давності шляхом пред"явлення позову
може мати місце лише у разі звернення
до суду , здійсненого з додержанням
вимог процесуального закону.

Враховуючи ту обставину, що таке
звернення до Новозаводського
районного суду м. Чернігова було
здійснено позивачем з порушенням вимог
процесуального закону, ухвалою судді
наведеного суду від 25 листопада 2013 року
позовну заяву ОСОБА_1 було повернуто
для звернення до належного суду , за
місцем реєстрації проживання
відповідача.

Таким чином, переривання перебігу
позовної давності у даному випадку не
відбулось.

Однак, зважаючи на те, що звернення
позивача 07 листопада 2013 року до
Новозаводського районного суду м.
Чернігова з аналогічним позовом було
зумовлено тим, що в розписці
відповідачем було зазначено місце
реєстрації проживання на території
Новозаводського району м. Чернігова,
яке останнім в подальшому було змінено,
про що не міг знати позивач,
апеляційний суд знаходить , що вказана
обставина є підставою для поновлення
позивачеві строку позовної давності
відносно звернення з вимогою про
стягнення 5000 доларів США відповідно до
поданої ним суду першої інстанції
заяви ( а.с. 37, 38) та ч.5 ст.267 ЦК України.
Оскільки поновлення строку позовної
давності є підставою для захисту
порушеного права, з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 підлягає стягненню борг у сумі
5000 ( п'ять тисяч ) доларів США,
відповідно до валюти договору,
встановленої сторонами договору
позики.

Відносно вимоги про стягнення з
відповідача 1800 доларів США , строк
позовної давності сплинув 16 травня 2013
року, і поважних причин, які зумовили
звернення позивача до суду з вимогою
про захист порушеного права лише в
листопаді 2013 року, та стали б
підставами для поновлення
пропущеного строку, ОСОБА_1 наведено не
було.

За таких обставин, враховуючи заяву
ОСОБА_3 про застосування позовної
давності відносно заявлених позовних
вимог, яка мається у справі на аркушах
29, 30, та виходячи з положень ч.3, 4 ст. 276 ЦК
України , позовні вимоги ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про стягнення частини позики в
сумі 1800 доларів США задоволенню не
підлягають.

Згідно до приписів ст. 84, 88 ЦПК
України, ст. 1 Закону України „ Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах" розподілу
між сторонами підлягають судові
витрати пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 253, 256, 257, 260, 261, 264, ст. 267,
ст. 526, 1046, 1049 ЦК України, ст. 88, 303, 307, 309, 313,
314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд
,

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити частково. Рішення
Деснянського районного суду м.
Чернігова від 16 травня 2014 року
скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
борг у сумі 5000 ( п'ять тисяч ) доларів
США, витрати по сплаті судового збору в
сумі 500 (п'ятсот ) грн , витрати на
правову допомогу в сумі 946 ( дев'ятсот
сорок шість ) грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
витрати по сплаті судового збору за
апеляційний розгляд справи в сумі 31 (
тридцять одну ) грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в касаційному
порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий :
Судді :