АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/786/1670/14
Головуючий у 1-й інстанції Троцька А. І.
Доповідач Прядкіна О. В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Прядкіної О.В.,

Суддів:Обідіної О.І., Панченка О.О.,

При секретарі: Нестеренко А.М.

За участю: ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Октябрського районного
суду м. Полтави від 31 березня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про встановлення факту
перебування в трудових відносинах,
стягнення заробітної плати.

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернулася
до суду з вказаним позовом. Посилалась
на те, що з 10 серпня 2012 року по 15 січня
2013 року перебувала у трудових
відносинах з відповідачами, працювала
продавцем у кіоску «ІНФОРМАЦІЯ_1» без
оформлення належним чином трудових
відносин і за весь час роботи їй лише
частково було виплачено заробітну
плату, а саме за вересень 2012 року в
розмірі 600 грн., та за жовтень 2012 року 540
грн. Тому просила встановити факт
перебування у трудових відносинах з
відповідачами, стягнути
заборгованість по невиплаченій
заробітній платі в сумі 4534 грн. з
кожного з відповідачів у рівних
частинах та середній заробіток за
затримку розрахунку в сумі 11423,36 грн.

У лютому 2014р.позивач збільшила розмір
позовних вимог та просила стягнути
середній заробіток за затримку
розрахунку в сумі 15267,36 грн.

Рішенням Октябрського районного суду
м. Полтави від 31 березня 2014 року позов
ОСОБА_3 задоволено частково.

Встановлено факт перебування у
трудових відносинах ОСОБА_3 з ОСОБА_4 з
10 серпня 2012 року по 15 січня 2013 року.

Стягнуто з ОСОБА_4на користь ОСОБА_3
заборгованість по заробітній платі в
сумі 2563,49 грн.,середній заробіток за час
затримки розрахунку в сумі 23 119,60 грн. та
на користь держави судовий збір 256,83
грн.

Рішення оскаржив ОСОБА_4, який,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення та ухвалити
нове, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Колегія суддів, перевіривши справу в
межах заявлених вимог і апеляційного
оскарження, приходить до висновку, про
часткове задоволення апеляційної
скарги з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно
встановлено та вбачається з матеріалів
справи, що з 10 серпня 2012 по 15 січня 2013
року ОСОБА_3 працювала продавцем у
кіоску «ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться
за адресою АДРЕСА_1.

Згідно довідки Державної податкової
інспекції у м. Полтаві Головного
управління міндоходів у Полтавській
області від 11 лютого 2014 року ОСОБА_4
перебуває на податковому обліку в
Державній податковій інспекції у м.
Полтаві ГУ Міндоходів у Полтавській
області як фізична особа-підприємець з
01 листопада 2003 року.

ОСОБА_3 отримувала доходи у
вигляді виплати відповідно до умов
цивільно - правового договору від
ОСОБА_4 за 4 кв. 2012 року 2280 грн., сума
утриманого податку -168,74 грн. та за 1 кв.
2013 року 486,50, сума утриманого податку 34,27
грн. (а.с.61).

Згідно довідки Полтавського міського
центру зайнятості № 05-1346 від 19.03.2014 року
за період часу з 10.08.2012 року по 15.01.2013
року трудовий договір між ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 не реєструвався.

Частково задовольняючи позовні вимоги,
районний суд прийшов до вірного
висновку, що ОСОБА_3 перебувала у
трудових відносинах з ФОП ОСОБА_4 з 10
серпня 2012 року по 15 січня 2013 року. При
цьому будь-яких даних про перебування
ОСОБА_3 у трудових відносинах з ОСОБА_5
суду не надано, тому заборгованість по
заробітній платі та середній заробіток
за час затримки суд стягнув з ОСОБА_4 в
сумі 23 119,60 грн.

Однак повністю погодитись з висновком
суду колегія суддів не може.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата усіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться у
день звільнення.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що
у разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені у статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Відповідно до ст. 233 КЗпП передбачено,
що працівник може звернутися із заявою
про вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права.

Конституційний Суд України у рішенні
від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 дав
офіційне тлумачення положень ст. 233
КЗпП України у взаємозв'язку з
положеннями ст. ст. 116,117, 237-1 цього
Кодексу та визначив, що для звернення
працівника до суду з заявою про
вирішення трудового спору щодо
стягнення середнього заробітку за весь
час затримки по день фактичного
розрахунку при звільненні та про
відшкодування завданої при цьому
моральної шкоди встановлено
тримісячний строк, перебіг якого
розпочинається з дня, коли звільнений
працівник дізнався або повинен був
дізнатися про те, що власник або
уповноважений ним орган, з вини якого
сталася затримка виплати всіх належних
при звільненні сум, фактично з ним
розрахувався.

Враховуючи викладене районний суд
вірно зазначив, що середній заробіток
за час затримки розрахунку підлягає
стягненню з ОСОБА_4, однак при
визначенні розміру відшкодування
відповідно до ст. 117 КЗпП України суд не
врахував, що вимоги про стягнення
відшкодування за час затримки
розрахунку підлягають задоволенню з
урахуванням спірної суми, на яку
працівник мав право, частки, яку вона
становила в заявлених вимогах,
істотності цієї частки порівняно із
середнім заробітком та інших
конкретних обставин справи.

Зазначена правова позиція, яка
викладена Верховним Судом України у
постанові від 16 січня 2012 року у справі
№ 6-54цс 11, є обов'язковою для всіх судів
України відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК
України.

Вказані вимоги місцевий суд залишив
поза увагою, стягнувши середній
заробіток за час затримки розрахунку в
сумі, яка значно перевищує
заборгованість по заробітній платі та
визначений сторонами розмір
щомісячної плати.

За таких обставин рішення суду першої
інстанції підлягає зміні в частині
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку зі зменшенням суми
з 23 119,60 грн. до 5 тис.грн.

В іншій частині рішення місцевого суду
слід залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги в частині
встановлення факту перебування
ОСОБА_3 з ОСОБА_4 у трудових
відносинах не містять спростування
висновків районного суду, натомість
достеменно підтверджуються
відомостями, наданими самим ОСОБА_4 до
податкової інспекції.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309 ч.1 п.4 ,316 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду
м. Полтави від 31 березня 2014 року
змінити, зменшивши стягнення зОСОБА_4
на користь ОСОБА_3 суми середнього
заробітку за час затримки розрахунку з
23 119,60 грн. до 5000грн.

В іншій частині рішення Октябрського
районного суду м. Полтави від 31 березня
2014 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 несплачений судовий
збір за подану апеляційну скаргу в
розмірі 128,41 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене протягом 20 днів шляхом
подачі касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

СУДДІ: