АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22ц/796/5190/14
Головуючий у 1 інстанції - Сіромашенко
Доповідач - Панченко М.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2014 року
м.Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
м.Києва у складі:

Головуючого -
Панченка М.М.

Суддів -
Вербової І.М., Кирилюк Г.М.

При секретарі -
Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Шевченківського районного
суду м.Києва від 17 січня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Холдингова
компанія «Київміськбуд» про
відшкодування шкоди у зв»язку з
невиконанням договірних зобов»язань,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013року позивач
ОСОБА_1, керуючись Законом України «Про
захист прав споживачів», звернувся з
позовом до Публічного акціонерного
товариства «Холдингова компанія
«Київміськбуд» (далі -
ПАТ»ХК»Київміськбуд») і, з урахуванням
уточнень до позову, просив винести
рішення, яким зобов»язати відповідача
відшкодувати на його користь шкоду у
зв»язку з несвоєчасним виконанням
відповідачем договору міни Заставної
на квартиру, яка передана відповідачу з
порушенням договірних зобов»язань
/а.с.3-8, 53-60/.

Так, згідно договору міни від
15.07.2010 року відповідач
ПАТ»ХК»Київміськбуд» зобов»язувався
передати позивачу майнові права на
квартиру АДРЕСА_1 в обмін на Заставну
протягом трьох місяців після
завершення будівництва та прийняття
будинку в експлуатацію у запланований
строк - до 31.05.2011 року.

Оскільки майнові права на
квартиру позивачу були передані лише
26.06.2013 року, позивач звернувся з даним
позовом до суду, вимагаючи стягнути з
відповідача на свою користь:
матеріальну шкоду за прострочення
виконання договірних зобов»язань за
договором міни від 15.07.2010 року у сумі
431.803 грн.41 коп., що складає втрату від
знецінення квартири за час прострочки
виконання відповідачем зобов»язання
передати позивачу за договором міни
цієї квартири; упущену вигоду у сумі
778.866 грн.05 коп., яка склала б дохід
позивача у разі, якби позивач
передані відповідачу кошти на
придбання квартири тримав на
депозитному рахунку у банку; пеню у
сумі 97.226 грн.68 коп., із розрахунку 3%
річних від суми договору за час
затримки виконання зобов»язання,
відповідно до п.5 ст.10 Закону України
«Про захист прав споживачів»; моральну
шкоду у сумі 5.000 грн., відповідно до ст.22
Закону України «Про захист прав
споживачів».

Рішенням Шевченківського
районного суду м.Києва від 17 січня 2014
року у позові відмовлено у повному
обсязі /а.с.74-78/.

Відмовляючи у позові в частині
стягнення матеріального збитку, суд
першої інстанції вважав, що
правовідносини сторін регулюються
Законом України «Про іпотеку», а тому
посилання позивача на Закону України
«Про захист прав споживачів» як на
підставу своїх вимог задоволенню не
підлягають в силу ст.60 ЦПК України.

Відмовляючи у позові в частині
стягнення пені, суд першої інстанції
виходив з того, що, умови договору міни,
укладений сторонами, не передбачає
нарахування пені за прострочку
виконання зобов»язння. Крім того, суд
вважав безпідставним посилання
позивача на Закон України «Про захист
прав споживачів», оскільки на спірні
правовідносини цей Закон, на думку
суду, не поширюється. Крім того, як
зазначив суд, ст.625 ЦК України також не
може бути застосована для стягнення
пені, оскільки, зобов»язання
відповідача не є грошовими.

В поданій апеляційній скарзі
ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду
першої інстанції, як ухвалене всупереч
вимогам матеріального та
процесуального права, та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позов у
повному обсязі. Послався на доводи
викладені в у позові.

Заслухавши доповідь по справі,
пояснення учасників процесу, вивчивши
матеріали справи та обговоривши
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню.

Рішення суду першої інстанції по суті
ухвалене правильно, однак відмовляючи
у позові, судом застосовані підстави,
які не відповідають обставинам справи,
вимогам матеріальних та процесуальних
норм права.

Отже, рішення належить змінити в
частині підстав відмови у позові, та
ухвалити нове рішення про відмову у
позові з застосуванням Закону України
«Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з"ясованих обставинах, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам рішення суду
в повній мірі не відповідає, оскільки
його постановлено з порушенням вимог
чинного матеріального та
процесуального права.

Як слідує із матеріалів справи, 15.07.2010
року позивач ОСОБА_1, маючи намір за
власні кошти придбати квартиру,
придбав у ТОВ»Компанія з управління
активами «Укрміськбуд-Фінанс», за
дорученням якого діяв представник
продавця ТОВ»Захід-Схід», Заставну за
№Б/210/001/1-58.

Встановлено, що за указаним договором
позивач сплатив 2.216.003 грн.41 коп.

Одночасно, 15.07.2010 року, позивач уклав з
відповідачем ПАТ»ХК»Київміськбуд»
договір міни за № 004/014/01, згідно якого
відповідач зобов»язувався в обмін на
Заставну передати позивачу майнові
права на Об»єкт - чотирикімнатну
квартиру АДРЕСА_1 протягом трьох
місяців після завершення будівництва
та прийняття будинку в експлуатацію у
запланований строк - до 31.05.2011 року.

Між тим, будинок в експлуатацію
введений з порушенням договірних
строків, а майнові права на вище
зазначену квартиру позивачу передані
лише 26.06.2013 року, що стало підставою
звернення позивача до суду з цим
позовом.

Відмовляючи у позові у повному обсязі,
суд першої інстанції керувався ст.60 ЦПК
України, та вважав, що спірні
правовідносини регулюються Законом
України «Про іпотеку», а, оскільки
позивач, як на підставу своїх вимог
посилався на Закон України «Про захист
прав споживачів», тобто, на іншу
підставу, тому, на думку суду є
підстави для відмови у задоволенні
позовних вимог.

Між тим, відповідно до роз»ясень
Верховного Суду України, викладених а
«Аналізі судової практики з розгляду
цивільних справ про захист прав
споживачів (2009-2012 р.р.)» слідує, що
договори громадян з організаціями, що
залучають грошові кошти для
будівництва житла, хоча й мають різні
найменування (підряду, дольової участі
у будівництві, спільної діяльності,
купівлі-продажу з розстроченням
платежу, відступлення права вимоги,
інвестування у нерухомість та
управління майном тощо), але предмет
договору й умови - практично однакові:
замовлення на будівництво житла для
власних потреб. Правовідносини між
будівельною компанією (виробник) й
фізичною особою (споживач, замовник) -
це угода про послугу - будівництво
житла.

Ураховуючи, що п.22 ст.1 Закону №1023-ХІІ
(Про захист прав споживачів»)
визначено, що споживач - фізична особа,
яка придбаває, замовляє, використовує,
або має намір придбати чи замовити
продукцію для особистих потреб,
безпосередньо не пов»язаних з
підприємницькою діяльністю або
виконанням обов»язків найманого
працівника, висновок про те, що цей
Закон не регулює правовідносини між
будівельною компанією й громадянами
щодо будівництва житла для власних
потреб, є помилковим.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
висновок суду першої інстанції є
помилковим в тій частині, що спірні
правовідносини не поширюється Закон
України «Про захист прав споживачів».

Дійшовши висновку про зміну рішення
суду першої інстанції щодо підстав
відмови у позові в частині стягнення
матеріальної шкоди, що на думку
позивача, складає різницю (у сумі 431.803
грн.41 коп.), у вартості квартири на час
укладання договору міни - 15.07.2010 р., та
на час передачі майнових прав позивачу
на указану квартиру - 26.06.2013р., колегія
суддів виходить з наступного.

Так, згідно роз»яснень Верховного Суду
України, викладених в «Аналізі судової
практики з розгляду цивільних справ
про захист прав споживачів (2009-2012 р.р.)»
відшкодування матеріальної шкоди
передбачено п.5 ч.1 ст.4 та ст.16 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
згідно з якими шкода, завдана внаслідок
недоліків продукції (дефекту
продукції), відшкодовується відповідно
до закону.

17.09.2011 року набув чинності Закон
України від 19.05.2011 року «Про
відповідальність за шкоду, завдану
внаслідок дефекту в продукції», яким
встановлено порядок відшкодування
шкоди, завданої внаслідок недоліків
товарів, які є рухомим майном. Порядок
відшкодування шкоди, завданої
внаслідок недоліків товарів, які є
нерухомим майном, а також шкоди,
завданої внаслідок недоліків робіт і
послуг регулюються нормами ЦК (статті
1209-1211).

При цьому, позивач не навів суду
доказів заподіяння йому матеріальної
шкоди в розумінні статтей 109-1211 ЦК
України.

Крім того, стверджуючи, що матеріальна
шкода у сумі 431.803 грн.41 коп. виникла у
зв»язку з простроченням виконання
договірних зобов»язань за договором
міни від 15.07.2010 року, що складає різницю
вартості квартири на час укладання
договору міни та на час передачі
позивачу майнових прав на цю квартиру,
колегія суддів вважає зазначений довід
таким, що не узгоджується з
домовленістю сторін у договорі міни.

Так, відповідно до п.2.1. договору міни за
№004/014/01 від 15.07.2010 року, укладеного між
позивачем ОСОБА_1 та відповідачем
ПАТ»ХК»Київміськбуд» ціна міни
Заставної на майнові права на Об»єкт
залишається незмінною та визначається
в актах приймання-передачі на дату міни
на підставі замовленого та отриманого
Забудовником висновку стосовно
вартості майнових прав на Об»єкт,
визначеної за результатами експертної
оцінки чи котирувань товарної біржі.

Тобто, сторони обумовили, що ціна на
майнові права на квартиру є незмінною,
а тому, доводи позивача, щодо
здешевлення квартири на час отримання
ним майнових прав на цю квартиру, є
безпідставними.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є
обов»язковим для виконання сторонами.

В частині зміни підстав відмови у
позові про стягнення упущеної вигоди у
сумі 778.866 грн.05 коп., колегія суддів
виходить з наступного.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.22 ЦК України
збитками є: … доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

А, згідно до ч.4 ст.623 ЦК України при
визначенні неодержаних доходів
(упущеної вигоди) враховуються заходи,
вжиті кредитором щодо їх одержання.

Отже, вимагаючи стягнення упущеної
вигоди, позивач повинен був навести
суду докази того, що ним вживались
реальні заходи для одержання доходів,
які він не отримав в результаті
порушення відповідачем термінів здачі
будинку в експлуатацію.

При цьому, доводи позивача щодо
отримання ним доходів, якби сплачені
за квартиру кошти він залучив на
депозитний банківський рахунок,
колегія суддів не може розглядати як
реальні заходи позивача для отримання
доходів, які відповідали б розміру
упущеної вигоди.

Змінюючи рішення суду першої інстанції
в частині підстав відмови у позові про
стягнення пені за прострочку виконання
договору міни щодо передачі майнових
прав позивач на квартиру, колегія
суддів виходить з того, що суд першої
інстанції помилково вважав, що чинним
законодавством стягнення пені при
спірних правовідносинах не
застосовується.

Між тим, згідно ч.5 ст.10 Закону України
«Про захист прав споживачів»
передбачено, що у разі, коли виконавець
не може виконати (прострочує виконання)
роботу(надання послуги) згідно з
договором, за кожний день (кожну годину,
якщо тривалість виконання визначено у
годинах) прострочення споживачеві
сплачується пеня у розмірі 3% вартості
роботи (послуги), якщо інше не
передбачене законодавством У разі,
коли вартість роботи (послуги) не
визначено, виконавець сплачує
споживачеві неустойку у розмірі 3%
загальної вартості замовлення. Сплата
виконавцем неустойки (пені),
встановленої в разі невиконання,
прострочення виконання або іншого
неналежного виконання зобов»язання, не
звільняє його від виконання
зобов»язання в натурі.

Між тим, дійшовши висновку, що у спірних
правовідносинах має місце
прострочення виконання відповідачем
ПАТ»ХК»Київміськбуд» щодо передачі
позивачу ОСОБА_1 квартири у обумовлений
строку, до 31.05.2011 року, колегія суддів в
той же час, не вбачає за можливе
задовольнити позов у цій частині з
підстав пропуску позивачем річного,
строку позовної давності,
передбаченого ст.258 ЦК України для
стягнення неустойки, про застосування
якого у суді першої інстанції просив
відповідач.

А, відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки про порушення своїх прав в
частині невиконання
ПАТ»ХК»Київміськбуд» зобов»язання
передати квартиру у строк до 31.05.2011 року
позивачу було відомо з указаної дати,
однак з позовом про стягнення
неустойки останній звернувся до суду
12.11.2013 року, тобто, через два з половиною
роки, а тому колегія суддів дійшла
висновку про необхідність відмови у
позові в цій частині з підстав пропуску
позивачем строку позовної давності.

В частині відмови у позові про
стягнення моральної шкоди, колегія
суддів також вважає змінити рішення в
частині підстав щодо відмови в цій
частині позовних вимог.

Так, договором міни від 15.07.2010 року,
укладеним сторонами, стягнення
моральної шкоди не передбачено. Також
відсутній будь-який спеціальний закон,
який би передбачав стягнення моральної
шкоди у спірних правовідносинах.

Між тим, п.5 ч.1ст.4 Закону України «Про
захист прав споживачів» у редакції
чинній на час виникнення спірних
правовідносин, передбачено право
споживача на відшкодування майнової
та моральної шкоди, завданої внаслідок
недоліків продукції (дефекту у
продукції), відповідно до закону.

Із аналізу указаної норми, а також
Закону України «Про відповідальність
за шкоду, завдану внаслідок дефекту в
продукції» слідує, що моральна шкода за
Законом України «Про захист право
споживачів» може бути стягнута лише у
випадку дефекту в продукції, що могло
послужити причиною заподіяння
споживачу каліцтва або іншого
ушкодження здоров»я або смерть особи,
або знищення будь-якого об»єкта права
власності.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів дійшла висновку про часткове
задоволення апеляційної скарги.
Рішення належить змінити в частині
підстав відмови у позові, оскільки суд
першої інстанції помилково дійшов
висновку, що спірні правовідносини не
підлягають регулюванню законом
України Про захист прав споживачів».

Керуючись ст..ст.307,314 ЦПК України,
колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Змінити рішення Шевченківського
районного суду м.Києва від 17 січня 2014
року в частині підстав відмови у
позові щодо відшкодування
матеріальної шкоди, упущеної вигоди,
пені та моральної шкоди.

В решті рішення залишити без
змін.

Рішення набирає чинності негайно, але
може бути оскаржене в касаційному
порядку протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий

Судді