Справа № 133/3868/13-ц Провадження №
22-ц/772/1791/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Городівський А. А.Категорія:
27Доповідач: Пащенко Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2014 р. м. ВінницяКолегія суддів
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Вінницької області в
складі:

Головуючого:
Пащенко Л.В.

Суддів: Жданкіна В.В., Медяного В.М.

При секретарі: Агеєвій Г.В.

розглянувши у відкритому засіданні в м.
Вінниці цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2

на рішення Козятинського
міськрайонного суду від 30 квітня 2014
року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ КБ
«Приватбанк» про припинення
зобов'язання за договором
поручительства, зняття заборони на
відчуження нерухомого майна та
здійснення реєстрації зняття заборони
відчуження нерухомого майна, -

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернулася в
суд з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк»
про припинення зобов'язання за
договором поручительства, зняття
заборони на відчуження нерухомого
майна та здійснення реєстрації зняття
заборони відчуження нерухомого майна.

В заяві зазначала, що між нею та
відповідачем 25.04.2008 року було укладено
договір іпотеки будинку в
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором від 25.04.2008 року
№VIKWGA, який було укладено між ПАТ
КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4.

Як вбачається із тексту угоди,
вона-позивач виступає в ньому і має у
відповідності до договору іпотеки
неоднорідний і універсальний правовий
статус, що створює можливості для
правильної кваліфікації виду і типу
укладеного правочину на підставі
характерних і специфічних ознак і
елементів цивільно-правових відносин,
а саме: вона є одночасно і майновим
поручителем фізичної особи, і є
одночасно солідарним боржником по
основному договору кредиту між ПАТ КБ
«Приватбанк» та позичальником, про що
красномовно і достеменно вказано в
п.п.2, 26,35.2 договору іпотеки будинку.

А це, в свою чергу, засвідчує той факт,
що між нею-позивачем, як іпотекодавцем,
та відповідачем, як іпотекодержатилем,
був укладений і підписаний правочин,
який відноситься до категорії змішаних
договорів, дозволених для застосування
суб'єктами цивільних правовідносин ч.2
ст.628 ЦК України.

Встановлюючи іпотеку, як спосіб
забезпечення зобов'язання за змішаним
договором, іпотекодавець та
іпотекодержатель зрозуміло і чітко
зафіксували в договорі всі умови, які
відносяться до забезпеченого іпотекою
зобов'язання, створивши прозорі і
узгоджені для правового регулювання
сторін взаємовідносини в подальшому, а
відтак, і правові наслідки за неналежне
виконання чи порушення за
зобов'язаннями змішаних договорів з
боку іпотекодавпя або
іпотекодержателя повиннні наступати
із врахуванням зазначених обставин.

Власні зобов'язання, з якими
вона-позивач, як поручитель була
ознайомлена перед погодженням
забезпечення іпотечного зобов'язання,
викладені в п.35.2 договору іпотеки,
згідно якого, іпотекодавець забезпечує
виконання зобов'язань за кредитним
договором щодо щомісячного надання
грошових коштів у період сплати сумою
не меншою 2151, 83 грн., згідно із графіком
погашення кредиту (додатком 2 до
кредитного договору), сплата відсотків
за користування кредитом складає 1.42 %
на місяць або 17,04 % на рік на залишок по
кредиту (додаток 1 до кредитного
договору).

Тобто, на неї, як майнового поручителя,
покладався обов'язок гарантувати через
договір іпотеки внесення щомісячних
платежів у конкретній сумі з чітко
визначеною сторонами відсотковою
ставкою по кредиту, яка прописана і
зафіксована в договорі іпотеки
будинку, і не підлягала збільшенню без
внесення відповідних змін до договору
іпотеки.

Згідно умов договору іпотеки будинку
(п.32) внесення будь-яких змін до цієї
угоди допускається лише за згодою її
сторін, такі зміни здійснюються
виключно в письмовій формі і
підлягають нотаріальному посвідченню.

Але відповідач ПАТ КБ «Приватбанк»,
незважаючи на чітко встановлені умови
договору іпотеки будинку, на які
погодилася вона-позивач, в
односторонньому порядку, без
будь-якого письмового погодження з ним
в порушення домовленостей, прийняв
рішення відносно збільшення, починаючи
з 01.02.2009 року, розмірів відсотків за
кредитним договором, що потягнуло за
собою надмірне і необумовлене
сторонами збільшення витрат
позичальника кредиту, внаслідок чого
протиправно збільшився обсяг
відповідальності її-позивача як
майнового поручителя.

Це рішення відповідача і його наслідки
стали їй-позивачу відомі і зрозумілі
після початку розгляду справи по суті,
коли відповідач наприкінці минулого
року звернувся до Козятинського
міськрайонного суду про звернення
стягнення на предмет іпотеки та
виселення із житлового приміщення всіх
осіб, які в ньому проживають.

Тому позивач, на підставі, зокрема, ст.559
ЦК України, просила припинити
її-майнового поручителя зобов'язання
за договором іпотеки будинку,
укладеного між нею і відповідачем
25.04.2008 року, починаючи з 01.02.2009 року.
Зняти заборону, зареєстровану в
реєстрі заборон, на відчуження,
належного їй, цілого жилого будинку
АДРЕСА_1 та зобов'язати провести
реєстрацію зняття заборони відчуження
вказаного будинку.

Рішенням Козятинського міськрайонного
суду від 30 квітня 2014 року в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено
повністю.

В апеляційній скарзі позивач просить
рішення суду, як постановлене, з
порушенням вимог закону, скасувати та
ухвалити нове рішення по суті позовних
вимог.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши доводи скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення по слідуючих
підставах.

Судом встановлено, що 25.04.2008 року між
ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 було
укладено кредитний договір №VIKWGA,
відповідно до якого банк надав
позичальнику на споживчі цілі грошові
кошти (кредит), у розмірі 151760 грн., зі
сплатою за користування кредитом
відсотків у розмірі 1,42% на місяць на
суму залишку заборгованості за
кредитом, на строк по 25.04.2022 року
включно (а.с.17-23).

В забезпечення виконання зобов'язань
по вказаному кредитному договору 25.04.2008
року між позивачем ОСОБА_2 та ПАТ КБ
«Приватбанк» було укладено договір
іпотеки будинку АДРЕСА_1 та належить
ОСОБА_2 (а.с.24-26).

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням Козятинського міськрайонного
суду від 14.04.2011 року з боржника ОСОБА_4
на користь ПАТ КБ «Приватбанк»
стягнуто заборгованість за кредитним
договором №№VIKWGA від 25.04.2008 року в
сумі 186933,82 грн. з урахуванням піднятої
відсоткової ставки по кредиту. Дане
рішення боржник ОСОБА_4 не оскаржувала
в апеляційному порядку, позовні вимоги
визнала, що свідчить про те, що ОСОБА_4
не була проти підняття відсоткової
ставки по договору кредиту. Дане
рішення набрало законної сили 24.04.2011
року (а.с.85).

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку»,
зокрема, визначено, що: іпотека - вид
забезпечення виконання зобов'язання
нерухомим майном, що залишається у
володінні і користуванні іпотекодавця,
згідно з яким іпотекодержатель має
право в разі невиконання боржником
забезпеченого іпотекою зобов'язання
одержати задоволення своїх вимог за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими кредиторами цього
боржника у порядку, встановленому цим
Законом. Майновий поручитель - особа,
яка передає в іпотеку нерухоме майно
для забезпечення виконання
зобов'язання іншої особи-боржника.

Згідно ст.575 ЦК України іпотека є
окремим видом застави нерухомого
майна, що залишається у володінні
заставодавця або третьої особи.
Правила про іпотеку землі та інші
окремі види застав встановлюються
законом.

Статтею 559 ЦК України, на порушення
вимог якої посилається позивач,
врегульовані правовідносини, що
виникають внаслідок договору поруки, а
не правовідносини, що виникають, як
зокрема між сторонами в даному випадку,
на підставі договору іпотеки.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в п.23 постанови №5 від 30.03.2012 року
«Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
при вирішенні спорів за участю
майнових поручителів суди мають
виходити з того, що відповідно до ст.11
Закону України «Про заставу», ст.ст.1,11
Закону України «Про іпотеку» майновий
поручитель є заставодавцем або
іпотекодавцем. Відповідно до ст.546 ЦК
України застава (іпотека) та порука є
різними видами забезпечення, тому
норми, що регулюють поруку (ст.ст.553-559 ЦК
України), не застосовуються до
правовідносин кредитора з майновим
поручителем, оскільки він відповідає
перед заставо/іпотекодержателем за
виконання боржником основного
зобов'язання винятково в межах
вартості предмета застави/іпотеки. У
зв'язку із цим солідарна
відповідальність боржника та
майнового поручителя нормами ЦК
України не передбачена.

Згідно ст.17 ЗУ «Про іпотеку» іпотека
припиняється у разі:

припинення основного зобов'язання або
закінчення строку дії іпотечного
договору;

реалізації предмета іпотеки
відповідно до цього Закону;

набуття іпотекодержателем права
власності на предмет іпотеки;

визнання іпотечного договору
недійсним;

знищення (втрати) переданої в іпотеку
будівлі (споруди), якщо іпотекодавець
не відновив її. Якщо предметом
іпотечного договору є земельна ділянка
і розташована на ній будівля (споруда),
в разі знищення (втрати) будівлі
(споруди) іпотека земельної ділянки не
припиняється;

з інших підстав, передбачених цим
Законом.

Таким чином, положеннями вищевказаної
статті Закону не передбачено
припинення іпотеки внаслідок зміни
умов кредитного договору.

Відповідно до ст.19 ЗУ «Про іпотеку»
зміни і доповнення до іпотечного
договору підлягають нотаріальному
посвідченню.

Судом встановлено, що зміни до договору
іпотеки, укладеного 25.04.2008 року між
позивачем ОСОБА_2 та ПАТ КБ
«Приватбанк», про припинення якого
просить позивач, не вносилися. А
підвищення відсоткової ставки по
кредитному договору №VIKWGA від
25.04.2008 року, укладеному між ОСОБА_4 та
ПАТ КБ «Приватбанк, ніяким чином не
змінило прав, обов'язків та обсягу
відповідальності позивача ОСОБА_2 як
майнового поручителя, так як умови
іпотечного договору, при цьому,
залишилися незмінними.

Врахувавши вищевказані обставини і
вимоги закону, суд дійшов вірного
висновку про відмову ОСОБА_2 в
задоволенні позовних вимог за їх
безпідставністю.

Рішення суду відповідає матеріалам
справи та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги
безпідставні, необґрунтовані і
висновок суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Козятинського міськрайонного
суду від 30 квітня 2014 року залишити без
зміни.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку у Вищий
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних і кримінальних справ
протягом двадцяти днів з дня її
проголошення.

Судді:

З оригіналом вірно: /підпис/