Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/1562/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Сліпенко Р. Ю.
Доповідач Кіселик С. А.
РІШЕННЯ

Іменем України

17.06.2014 Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області в складі :

Головуючого : судді Кіселика С.А.

суддів : Потапенка В.І., Франко В.А.

за участі секретаря судового
засідання - Липи А.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Кіровограді цивільну
справу за позовом Публічного
Акціонерного Товариства «Укрсоцбанк»
до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним
договором, за апеляційною скаргою
Публічного Акціонерного Товариства
«Укрсоцбанк» на рішення
Гайворонського районного суду
Кіровоградської області від 16 квітня
2014 року, -

В С Т А Н О В И
Л А :

В березні 2014 року Публічне Акціонерне
Товариство «Укрсоцбанк» (далі по
тексту Банк) звернулось до суду із
позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором. Позивач просив стягнути
із відповідачів, солідарно, на користь
Банку, заборгованість по кредиту, у
розмірі 72182 грн. 04 коп. та 721 грн. 82 коп.
судового збору.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що
відповідно до укладеного кредитного
договору № 430/1542 - САФ03.16-2 від 22.11.2007
року Банк надав Відповідачу кредит у
сумі 56 070 грн. 00 коп., а останній
зобов'язався прийняти його та
належним чином використовувати.

Свої зобов'язання Банк виконав.
Натомість позичальник свої
зобов'язання перед Банком не виконує,
в результаті цього, станом на 19
листопада 2013 року утворилася
заборгованість в розмірі 72182 грн. 04
коп., яка складається із
заборгованості за кредитом - 34576 грн. 50
коп.; заборгованості за відсотками -
28682 грн. 08 коп., пені за несвоєчасне
повернення кредиту - 5021 грн. 64 коп.,
пені за несвоєчасне повернення
відсотків - 3615 грн. 19 коп.,
інфляційних витрат за кредитом - 172
грн.88 коп. та інфляційних витрат за
відсотками - 113 грн. 74 коп.

Рішенням Гайворонського районного
суду Кіровоградської області від 16
квітня 2014 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
Публічне Акціонерне Товариство
«Укрсоцбанк» просить його скасувати
та постановити нове рішення яким
задовольнити позов.

В скарзі апелянт зазначив, що судом
першої інстанції безпідставно
застосовано строки позовної
давності.

В судове засідання відповідачі не
з'явилися, хоча про час та місце
слухання справи повідомлені належним
чином, клопотань про відкладення
розгляду справи від них не надійшло.

Заслухавши доповідь судді доповідача,
перевіривши в межах ст. 303 ЦПК України
матеріали справи та наведені у скарзі
доводи, колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Кіровоградської
області дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню із
наступних підстав.

Згідно вимог п. 4 ч.1 ст.309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є невідповідність висновків
суду обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права.

У справі, яка переглядається, судом
встановлено, що 22 листопада 2007 року між
Акціонерно - комерційним банком
соціального розвитку «Уксоцбанк»,
найменування якого було змінено на
Публічне Акціонерне Товариство
«Укрсоцбанк», і ОСОБА_2 укладено
договір кредиту № 430/1542-САФ03.16-2, за
умовами якого відповідач отримав
кредит у розмірі 56070 грн. з кінцевим
терміном повернення кредитних коштів
до 21 листопада 2012 року та зі сплатою
процентів за користування кредитом в
розмірі 13% річних, згідно графіку
погашення кредиту.

Згідно з пунктом 3.3.9 договору кредиту
позичальник зобов'язався: своєчасно та
в повному обсязі погашати кредит із
нарахованими процентами за
фактичний час його використання та
можливими штрафними санкціями в
порядку визначеному п. 1.1. цього
договору, тобто, щомісяця до 10 числа
кожного місяця, частково погашати
заборгованість за кредитним договором
у сумі 934 грн. 50 коп.

За порушення строків повернення
кредиту чи сплати процентів
позичальник зобов'язався сплачувати
банку пеню в розмірі подвійної
процентної ставки, від несвоєчасно
сплаченої суми простроченого платежу
за кожен день прострочення, що діє у
період прострочення (пункт 4.1
договору кредиту).

Пунктами 3.2.3 та 3.2.3.1 договору кредиту
передбачено право банку у разі
затримання Позичальником сплати
частини кредиту та /або процентів
щонайменше на один календарний
місяць вимагати дострокового
повернення одержаного кредиту, сплати
нарахованих за ним процентів, та
можливих штрафних санкцій.

Для забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором, 22 листопада 2007
року, між Банком, ОСОБА_2 та ОСОБА_4
укладений договір поруки.

Колегією суддів встановлено, що
зобов'язання за кредитним договором
позивач виконав, надавши ОСОБА_2
кредитні кошти в повному обсязі, що не
оспорюється відповідачем.

Однак, взятих на себе зобов'язань за
кредитним договором відповідач
належним чином не виконав, зупинивши з
листопада 2009 року повернення кредиту
та сплату процентів. ( а.с. 10).

Відмовляючи у задоволені позову у
повному обсязі, суд першої інстанції,
виходив із того, що позивач звернувся
до суду після спливу позовної
давності.

Проте із таким висновком суду першої
інстанції колегія суддів може
погодитись лише частково.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (частина
перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (стаття 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (частина
перша статті 626 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання
міститься у частині першій статті 509 ЦК
України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання -
це правовідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана вчинити
на користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: зміна
умов зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (стаття 610 ЦК
України).

Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк.

При цьому в законодавстві визначаються
різні поняття як "строк дії договору",
так і "строк (термін) виконання
зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню в цей строк (термін).

Як убачається з матеріалів справи,
сторони встановили як строк дії
договору - до повного погашення
позичальником заборгованості за
кредитом та процентами за
користування ним, кінцевий строк
повернення кредиту - до 21 листопада 2012
року (пункти 1.1; 3.2 кредитного договору),
так і строк виконання зобов'язань зі
щомісячним погашенням платежів -
щомісяця до 10 числа кожного місяця для
основної заборгованості і для
процентів за користування кредитом
(пункт 1.1.1 Кредитного договору).

Наслідки прострочення позичальником
повернення позики визначено у статті
1050 ЦК України. Якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
статті 1048 цього Кодексу (частина друга
статті 1050 ЦК України).

Про правові наслідки порушення
зобов'язання боржником йдеться також у
частині першій статті 611, частині
другій - четвертій статті 612 ЦК України,
які передбачають відповідальність
боржника.

Перевіряючи доводи заявника в частині
застосування судом норм закону щодо
позовної давності колегія суддів
виходять із такого.

Як зазначалося вище, сторони
встановили як строк дії договору - до
моменту виконання сторонами в
повному обсязі взятих на себе
зобов'язань, так і строки виконання
зобов'язань зі щомісячним погашенням
платежів, останній з яких у визначеній
сумі підлягав виконанню у строк до 21
листопада 2012 року.

Таким чином, умовами договору
погашення кредитної заборгованості та
строки сплати чергових платежів
визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії
договору сторони встановили й строки
виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно із частиною
третьою статті 254 ЦК України спливає у
відповідне число останнього місяця
строку. Перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок (стаття 253
ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови в позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК
України передбачає, що позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (частина п'ята статті 261 ЦК
України).

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у
статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
скільки з певними моментами (фактами),
які свідчать про порушення прав особи
(стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення в зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

У справі, яка переглядається, судом
установлено, що згідно з умовами
кредитного договору (пунктом 1.1.1
договору) позичальник зобов'язаний
здійснювати повернення кредиту
частинами (щомісячними платежами) у
розмірі та в строки, визначені
договором, і щомісяця сплачувати
проценти за користування кредитом, а
також сплатити пеню за порушення
строків повернення кредиту та
процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору передбачені
окремі самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового платежу, а
отже і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення
строку його погашення.

Таким чином, ураховуючи, що, за умовами
договору, погашення кредиту повинно
здійснюватись позичальником
частинами, до 10 числа кожного місяця, а
процентів - в останній робочий день
поточного місяця (без урахування
останнього робочого та послідуючих
неробочих днів місяця), а також в
кінцевий термін повернення
заборгованості, визначений кредитним
договором, то початок перебігу
позовної давності для стягнення цих
платежів необхідно обчислювати з
моменту (місяця, дня) невиконання
позичальником кожного із цих
зобов'язань.

Як встановлено судом, відповідач
перестав виконувати щомісячні
зобов'язання з погашення кредиту та
процентів за користування кредитом, у
зв'язку із чим з 11 листопада 2009 року у
нього утворилась заборгованість за
кредитним договором. Кінцевий термін
повернення основної заборгованості 21
листопада 2012 року. Банк звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2. 11 березня 2014
року.

Аналізуючи умови договору сторін і
зміст зазначених правових норм, слід
дійти висновку про те, що у разі
неналежного виконання позичальником
зобов'язань за кредитним договором
позовна давність за вимогами кредитора
про повернення кредитних коштів і
процентів за користування кредитом,
повернення яких відповідно до умов
договору визначено періодичними
щомісячними платежами, повинна
обчислюватися з моменту настання
строку погашення кожного чергового
платежу, тобто, з березня 2011 року.

Аналогічна правова позиція викладена у
Постанові Верховного Суду України №
6-20цс14 від 19 березня 2014 року у справі за
позовом про стягнення заборгованості
за кредитним договором, яка, відповідно
до положень статті 360-7 ЦПК України, є
обов'язковою для всіх судів України.

Так - як, суми щомісячного платежу, за
умовами договору, становлять рівні
суми у розмірі 934 грн. 50 коп., то
загальна сума основної
заборгованості по кредиту, з березня
2011 року, становить 19624 грн. 50 коп., а
заборгованості по процентам 2337 грн. 63
коп. (відповідно до розрахунку
колегії суддів, оскільки на
пропозицію суду надати відповідний
розрахунок Банк відповів відмовою), а
саме: (13% : 12мес. = 1.083 % в місяць - місячна
процентна ставка; 934,5 грн. : 100% х 1.083 % =
10.12 грн. - сума процентів за
використання кредиту, в місяць; 21
місяць х 10.12 грн. = 212 грн. 52 коп. -
проценти за березень 2011 року, 20 місяців
х 10.12 грн. = 202 грн. 40 коп. - за квітень 2011
року, 19 місяців х 10.12 грн. = 192 грн. 28 коп.
і т. д.) і саме ця сума має бути
стягнута із ОСОБА_2 на користь Банку,
в рахунок погашення заборгованості
за кредитом та процентами.

Враховуючи наведене колегія суддів
дійшла висновку, що вимога Банку щодо
стягнення із ОСОБА_2 пені
задоволенню не підлягає, оскільки як
зазначалось вище діючим
законодавством встановлено, що до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені) застосовуються спеціальна
позовна давність строком у один рік,
який, на час звернення позивача до
суду, минув як у випадку нарахування
пені за кожен день прострочки з
врахуванням щомісячності платежів
так і з часу визначеного у договорі
як час остаточного повернення
кредиту, тобто з 21.11.2012 року.

Згідно із частиною четвертою статті 559
ЦК України порука припиняється після
закінчення строку, встановленого в
договорі поруки. У разі, якщо такий
строк не встановлено, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя.

Судом встановлено, що у договорі
поруки, укладеному між сторонами, не
визначено строку дії цього договору.

У договорі кредиту від 22 листопада
2007 року та в пункті 2.1.1 договору поруки
від 22 листопада 2007 року зазначено
кінцевий термін погашення кредиту - 21
листопада 2012 року.

За таких обставин право вимоги до
поручителя про виконання порушеного
боржником зобов'язання щодо повернення
кредиту виникло, починаючи з 22
листопада 2012 року, та діяло протягом
наступних шести місяців.

Аналогічна правова позиція викладена у
Постанові Верховного Суду України №
6-29цс14 від 23 квітня 2014 року у справі за
позовом про стягнення заборгованості
за кредитним договором, яка, відповідно
до положень статті 360-7 ЦПК України, є
обов'язковою для всіх судів України.

Таким чином вимога позивача до
ОСОБА_4, у стягненні з неї, на
користь Банку, солідарно,
заборгованості за кредитним
договором, який укладено між Банком
та ОСОБА_2, як із поручителя,
задоволенню не підлягає.

Оскільки неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального права призвело до
неправильного вирішення справи, то
відповідно до п. 4 ч.1 ст.309 ЦПК України
судове рішення підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України
позивачеві суд присуджує з відповідача
понесені судові витрати у справі, а
саме: судовий збір в сумі 229 грн. 40 коп.,
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог.

На підставі викладеного та ст.ст. 252 -
255, 256 - 258, 261, 267, 509, 526, 530, 531, 559, 610 - 612,626, 629,
1048, 1050 та керуючись п.2 ч.1 ст.307, ст.309, ч.2
ст.314, ст.316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного
Акціонерного Товариства «Укрсоцбанк»
задовольнити частково.

Рішення Гайворонського районного
суду Кіровоградської області від 16
квітня 2014 року, скасувати.

Позов Публічного Акціонерного
Товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за
кредитним договором задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного Акціонерного Товариства
«Укрсоцбанк» заборгованість за
договором кредиту № 430/1542 - САФ03.16-2 від
22.11.2007 року в розмірі 21962 грн. 13 коп.,
яка складається із заборгованості за
основним кредитом - 19624 грн. 50 коп.;
заборгованості за відсотками - 2337 грн.
63 коп., та судовий збір в сумі 229 грн. 40
коп.

В решті позовних вимог до ОСОБА_2
відмовити.

В позові Публічного Акціонерного
Товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя:

Судді: