Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2014 року Пролетарський районний суд
м. Донецька у складі

головуючого судді
Майданнікова О.І.

при секретарях
Гуревич О.А.,

за участю позивача
ОСОБА_1,

відповідача
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення матеріальної та моральної
шкоди завданої джерелом підвищеної
небезпеки, -

ВСТАНОВИВ:

15.05.2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до
Пролетарського районного суду
м.Донецька з позовною заявою про
стягнення матеріальної та моральної
шкоди завданої джерелом підвищеної
небезпеки до відповідача ОСОБА_2,
вказавши при цьому, що 17.03.2013 року
приблизно об 20 год. 30 хв. у темний час
доби відповідач, рухаючись на
керованому ним автомобілі ВАЗ-21061,
державний номер НОМЕР_1, по проїжджій
частині вулиці Федосеєва в
Пролетарському районі м. Донецька з
боку міста Моспіне у напрямку вулиці
Зверькової напроти будинку № 34, у
порушення норм пунктів 2.3. «б», 12.3
Правил дорожнього руху, не вживши при
виникненні небезпеки негайних заходів
до зменшення швидкості аж до зупинки,
або безпечного для інших учасників
руху об'їзду перешкоди, своєї переїзд
його тулуба правим переднім колесом, в
результаті чого спричинив йому тілесні
ушкодження середньої тяжкості.

В результаті вказаного переїзду
позивач отримав пошкодження та був
госпіталізований до Комунального
клінічного лікувально-профілактичного
закладу охорони здоров'я «Обласна
травматологічна лікарня» де йому була
надана допомога та він поїхав до дому
зв'язку з погіршенням здоров'я19.03.2013
року його було госпіталізовано до
ЦМКЛ№9 та було встановлено діагноз:
закритий перелом обох сідничних
кісток, правої лонної кістки, закрита
черепно-мозкова травма, струс
головного мозку, рани волосистої
частини голови, перелом стінки правої
орбіти, забій правого ока, гематоми
правого ока, субкон'юктивний
крововилив, забій грудної клітини. З
19.03.2013 року по 15.04.2013 року позивач
знаходився на стаціонарному лікуванні
у вказаному закладі охорони здоров'я.

У зв'язку з вказаним лікуванням
позивачем були понесенні матеріальні
витрати на придбання медичних
препаратів вартістю 1222,90 грн., а також
витрати на МРТ головного мозку на суму
550,00 грн.

Вироком Пролетарського районного суду
м. Донецька від 17.12.2013 року відповідача
було визнано винним у вчиненні
дорожньо-транспортної пригоди, яка
трапилася 17.03.2013 року.

Ухвалою апеляційного суду Донецької
області від 13.02.2014 року вирок
Пролетарського районного суду від
17.12.2013 року змінено в частині
призначення покарання, в іншій частині
вирок залишено без змін.

Таким чином, в результаті вказаної вище
дорожньо-транспортної пригоди
відповідач завдав та зобов'язаний
відшкодувати позивачу матеріальну
шкоду на суму 1772,90 грн.

У зв'язку з завданням позивачу
ушкодження здоров'я внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, яка
трапилась 17.03.2013 року він зазнав та
зазнає фізичний біль та душевні
страждання. У нього порушилися
нормальні життєві зв'язки, оскільки він
вимушений був лікуватися та не мав
можливості вести звичайний спосіб
життя, займатися звичною та улюбленою
справою - працювати.

Крім цього, відповідач заподіявши
позивачу ушкодження здоров'ю тривалий
проміжок часу не відшкодовує витрати
на лікування, на теперішній час, він не
відшкодував йому ані копійки.

Таким чином, позивач втратив нормальні
життєві зв'язки і це вимагає від нього
додаткових зусиль для організації його
життя.

На підставі вищевикладеного, позивач
просить стягнути з відповідача на його
користь матеріальну шкоду у розмірі
1772,90 грн. на моральну шкоду у розмірі
15000,00 грн.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
позовні вимоги підтримав та просив
задовольнити їх у повному обсязі
,надавши пояснення аналогічні тим. Що
викладені у позовній заяві, крім того
додав, що після дорожньо-транспортної
пригоди він не міг 3 місяці ходити та
працювати. На теперішній час працює,
однак не офіційно на будівництві.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
позов визнав частково, проти
відшкодування матеріальної шкоди не
заперечував, однак заперечував проти
відшкодування моральної шкоди,
оскільки позивач лежав п'яний на дорозі
та він намагався уникнути зіткнення з
ним, крім того підтвердив, що під час
ДТП мав право управління траспортним
засобом «ВАЗ-21061», реєстраційний номер
НОМЕР_1, на підставі довіреності.

Суд, заслухавши пояснення учасників
процесу та дослідивши матеріали
справи, вважає, що позов є
обґрунтованим, однак підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у
кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Вироком Пролетарського районного суду
м. Донецька від 17.12.2013 року встановлено,
що 17.03.2013 року приблизно о 20 годині 30
хвилин водій ОСОБА_2, у темний час доби,
керуючи належним ОСОБА_3 на підставі
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_4,
виданого 19.09.2005 року ВРЕВ-1 м. Донецька
УДАІ ГУМВС України в Донецькій області
технічно справним автомобілем марки
«ВАЗ-21061», реєстраційний номер НОМЕР_1,
рухаючись по проїжджій частині вул.
Федосєєва з боку м. Моспіне у напрямку
вул. Зверькова напроти буд. 34 вказаної
вулиці у Пролетарському районі м.
Донецька, діючи у порушенні п.п. 2.3. «б»,
12.3. Правил дорожнього руху України,
маючи реальну та об'єктивну можливість
бути уважним, спостерігати за
дорожньою обстановкою, своєчасно
виявити на проїжджій частині дороги
вул. Федосєєва пішоходів ОСОБА_4 та
ОСОБА_1, при цьому ОСОБА_1 знаходився у
лежачому положенні на його смузі руху
правою боковою частиною автомобіля під
керуванням ОСОБА_2, який наближався до
нього з боку м. Моспіне, а ОСОБА_4 у цей
час стоячи обличчям до нього підіймав
його за відвороти одягу, діючи
необережно, проявляючи злочинну
самовпевненість, не вжив негайних
заходів для зменшення швидкості
вказаного автомобілю аж до повної його
зупинки, та скоїв переїзд тулубу
вказаного пішохода ОСОБА_1 правим
передній колесом його автомобіля. В
результаті дорожньо-транспортної
події пішохід ОСОБА_1 був травмований
та йому заподіяні наступні тілесні
ушкодження: закритий перелом обох
сідничних кісток, правої лонної кістки,
закрита черепно-мозкова травма, струс
головного мозку, рани волосистої
частини голови, перелом нижньої стінки
правої орбіти, забій правого ока,
гематоми століття правого ока,
субкон'юктивальний крововилив, забій
грудної клітини, забиття передньої
черевної стінки, лівого ліктьового
суглобу, садна обличчя, тулуба, які
відносяться до тілесних ушкоджень
середнього ступеня тяжкості, що
спричинили тривалий розлад здоров'я, що
підтверджується вироком
Пролетарського районного суду м.
Донецька від 17.12.2013 року. Крім того в
судовому засіданні було встановлено,
що ОСОБА_2 мав право управління
вказаним вище траспортним засобом на
підставі довіреності (а.с.9-10).

Відповідно до ухвали апеляційного суд
Донецької області від 13.02.2014 року
розглянувши апеляційну скаргу
обвинуваченого на вирок
Пролетарського районного суду м.
Донецьку від 17.12.2013 року, яким ОСОБА_2
було засуджено за ч.1 ст. 286 КК України до
1 року виправних робіт з відрахуванням
щомісячно з сум заробітку в дохід
держави п'ятнадцять відсотків з
позбавленням права керувати
транспортними засобами на 1 рік,
апеляційну скаргу було задоволено,
вирок було змінено в частині
виключення з вироку застосування щодо
ОСОБА_2 додаткового покарання у виді
позбавлення права керувати
транспортними засобами на строк 1 рік
(а.с.11-12).

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Згідно за ст.1187 ЦК України джерелом
підвищеної небезпеки є діяльність,
пов'язана з використанням, зберіганням
або утриманням, зокрема транспортних
засобів, що створює підвищену
небезпеку для особи, яка цю діяльність
здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренді тощо) володіє
транспортним засобом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Наявність довіреності, із якої
випливає право управління
транспортним засобом, також є
достатньою для висновку суду про те, що
володільцем джерела підвищеної
небезпеки є особа, на ім'я якої видана
довіреність, незалежно від того, який
договір став підставою видачі
довіреності (договір найму, позички
тощо).

В абзаців 1, 2 п. 6 Постанови Пленуму
Вищого Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 01.03.2013 року "Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки" зазначено, що особою, яка
зобов'язана відшкодувати шкоду,
завдану джерелом підвищеної небезпеки,
є фізична або

юридична особа, що на відповідній
правовій підставі володіє
транспортним засобом. Якщо особа під
час керування транспортним засобом має
посвідчення водія на право керування
транспортним засобом відповідної
категорії і реєстраційний документ на
транспортний засіб, переданий їй
власником або іншою особою, яка на
законній підставі використовує такий
транспортний засіб, то саме ця особа
буде нести відповідальність за
завдання шкоди (пункт 2.2. Правил
дорожнього руху України).

Оскільки вироком суду доведено вину
ОСОБА_2 у вчиненні ДТП, що сталася між
сторонами 17.03.2014 року, суд вважає, що між
неправомірними діями відповідача, який
на правовій підставі користувався
джерелом підвищеної небезпеки, та
спричиненою потерпілому ОСОБА_1 шкодою,
наведеною у позові, є причинний зв'язок,
а тому відповідач ОСОБА_2 повинен нести
відповідальність перед позивачем за
спричинену шкоду.

Через отримані під час ДТП тілесні
ушкодження позивач ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходився на
стаціонарному лікуванні у
травматологічному відділі Центральної
міської клінічної лікарні №9 м.
Донецька у період з 19.03.2013 року по 15.04.2013
року з діагнозом: закритий перелом обох
сідничних кісток, правої лонної кістки,
закрита черепно-мозкова травма, струс
головного мозку, рани волосистої
частини голови, перелом стінки правої
орбіти, забій правого ока, гематоми
правого ока, субкон'юктивний
крововилив, забій грудної клітини,
забій та ссадіни брючної стінки, лівого
ліктьового суглобу, що підтверджується
випискою з історії хвороби № 1586 (а.с.5).

У зв'язку з лікуванням позивачем ОСОБА_1
були понесені матеріальні витрати на
придбання медичних препаратів
вартістю 1222,90 грн., що підтверджується
копіями чеків та витратами на МРТ
головного мозку вартістю 550,00 грн., що
підтверджується копією чека (а.с.6-7).

Частиною першою ст.1195 ЦК України
передбачено, що фізична особа, яка
завдала шкоди каліцтвом або іншим
ушкодження здоров'я фізичній особі,
зобов'язана відшкодувати потерпілому
заробіток (дохід), втрачений ним
внаслідок втрати чи зменшення
професійної або загальної
працездатності, а також відшкодувати
додаткові витрати, викликані
необхідністю посиленого харчування,
санаторно-курортного лікування,
придбання ліків, протезування,
стороннього догляду тощо.

За таких обставин матеріальну шкоду,
заподіяну потерпілому ОСОБА_1
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, що мала місце 17.03.2014 року,
відповідно до вимог чинного
законодавства України, потрібно
стягнути на користь потерпілого з
відповідача із врахуванням наданих
доказів з приводу здійснення
відповідних витрат та визнання позову
відповідачем у цій частині.

Що стосується моральної шкоди, то
відповідно до ст. 23 ЦК України, особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 1167 ЦК
України, моральна шкода
відшкодовується незалежно від вини
юридичної чи фізичної особи, якщо вона
заподіяна ушкодженням здоров'я,
внаслідок дії джерела підвищеної
небезпеки.

В судовому засіданні встановлено та
вироком суду підтверджено, що
внаслідок ДТП потерпілим ОСОБА_1
отримані тілесні ушкодження
середнього ступеня тяжкості по
критерію тривалого розладу здоров'я,
зокрема закритий перелом обох
сідничних кісток, правої лонної кістки,
закрита черепно-мозкова травма, струс
головного мозку, рани волосистої
частини голови, перелом нижньої стінки
правої орбіти, забій правого ока,
гематоми століття правого ока,
субкон'юктивальний крововилив, забій
грудної клітини, забиття передньої
черевної стінки, лівого ліктьового
суглобу, садна обличчя, тулуба.

Таким чином, при визначенні розміру
моральної шкоди, суд враховує характер
та обсяг страждань завданих
потерпілим, зокрема те, що в результаті
ДТП позивач зазнав значних змін у
життєвих стосунках в наслідок
отриманих ним тілесних ушкоджень,
також зазнав фізичного болю,
психологічних страждань, був обмежен
тривалий час вільно пересуватись.

В абзаців 2-4 п.7 Постанови Пленуму
Вищого Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 01.03.2013 року "Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки" зазначено, що якщо груба
необережність потерпілого сприяла
виникненню або збільшенню шкоди, то
залежно від ступеня вини потерпілого,
якщо інше не встановлено законом,
розмір відшкодування з особи, яка
здійснює діяльність, що є джерелом
підвищеної небезпеки, має бути
зменшено (але не може бути повністю
відмовлено у відшкодуванні шкоди).
Питання про те, чи є допущена
потерпілим необережність грубою
(частина друга статті 1193 ЦК), у кожному
конкретному випадку має вирішуватись з
урахуванням фактичних обставин справи
(характеру дії, обставин завдання
шкоди, індивідуальних особливостей
потерпілого, його стану тощо).
Положення статті 1193 ЦК про зменшення
розміру відшкодування з урахуванням
ступеня вини потерпілого
застосовуються і в інших випадках
завдання шкоди майну, а також фізичній
особі, однак у кожному разі підставою
для цього може бути груба
необережність потерпілого
(перебування у нетверезому стані,
нехтування правилами безпеки руху
тощо), а не проста необачність. Саме по
собі перебування у нетверезому стані
не є прикладом грубої необережності,
якщо при цьому не було порушено правила
дорожнього руху.

Відповідно до ч.2 ст.1193 ЦК України суд
враховує при визначенні розміру шкоди,
що груба необережність потерпілого
ОСОБА_1, яка виявилась у нетверезому
стані та нехтуванні правилами безпеки
руху, сприяла виникненню шкоди.

Відповідно до абз.1 п.3. Постанови
Пленуму Верховного суду України від
31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику зі
справ про стягнення моральної (не
майнової) шкоди» вказано, що під
моральною шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
особі незаконними діями або
бездіяльністю інших осіб.

В абз.2 п.5 зазначеної Постанови
зазначено, що до загальних обставин
цивільно - правовій відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової шкоди) підлягає: наявність
такої шкоди, протиправність діяння
заподіювана, наявність
причинно-наслідкового зв'язку між
шкодою і протиправними діями
заподіювана та вини останнього в її
спричиненні.

Суд, виходячи із засад розумності,
виваженості та справедливості, а також
враховуючи характер правопорушення,
глибину фізичних та душевних страждань
позивача внаслідок ухилення
відповідача від своїх зобов'язань,
вважає за необхідне стягнути з
відповідача на користь позивача
заподіяну йому моральну шкоду у
розмірі 5 000,00 грн.

На підставі ст.ст.23, 1166, 1167, 1193, 1195 ЦК
України, п.п.3,5 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 року
№ 4 „Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
немайнової шкоди", п.п.6,7 Постанови
Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 01.03.2013 року "Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки", керуючись
ст.ст.10, 11, 57, 88, 209,212, 213, 214, 215 ЦПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення матеріальної та моральної
шкоди завданої внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки - задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2, який
проживає за адресою: АДРЕСА_1, на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_3, який
проживає за адресою: АДРЕСА_2,
матеріальну шкоду у розмірі 1772 (тисяча
сімсот сімдесят дві) грн. 90 (дев'яносто)
коп. та одноразово моральну шкоду у
розмірі 5 000 ( п'яти тисяч) грн. 00 коп., а
всього 6 772 (шість тисяч сімсот сімдесят
дві) грн. 90 (дев'яносто) коп.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Донецької області через
Пролетарський районний суд м. Донецька.
Апеляційна скарга на рішення суду
подається у письмовій формі протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя:
О.І. Майданніков