Провадження № 2/755/4283/14
УХВАЛА

"13" червня 2014 р.

м. Київ

Суддя Дніпровського районного суду м.
Києва Галаган В.І., вивчивши матеріали
позовної заяви Управління Пенсійного
фонду України у Дніпровському районі м.
Києва до ОСОБА_1 про стягнення
безпідставно одержаних коштів, -

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду м.
Києва надійшла позовна заява
Управління Пенсійного фонду України у
Дніпровському районі м. Києва до ОСОБА_1
про стягнення безпідставно одержаних
коштів.

Вивчивши матеріали поданої позовної
заяви, вважаю, що позовна заява не
відповідає вимогам цивільного
процесуального законодавства України.

Відповідно до ст.1 Цивільного
процесуального кодексу України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтереси юридичних осіб,
інтересів держави.

За нормою статті 4 Цивільного
процесуального кодексу України
визначено, що здійснюючи правосуддя,
суд захищає права, свободи та інтереси
фізичних осіб, права та інтереси
юридичних осіб, державні та суспільні
інтереси у спосіб, визначений законами
України.

Відповідно до частини першої ст. 15
Цивільного процесуального кодексу
України, суди розглядають в порядку
цивільного судочинства справи про
захист порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин,
а також з інших правовідносин, крім
випадків, коли розгляд таких справ
проводиться за правилами іншого
судочинства.

Відповідно до статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові спори,
зокрема, спори фізичних чи юридичних
осіб із суб'єктом владних повноважень
щодо оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності, а також на спори за
зверненням суб'єкта владних
повноважень у випадках, встановлених
Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог пунктів ч.2, ч.4 ст.119
Цивільного процесуального кодексу
України позовна заява повинна містити
серед іншого: зазначення доказів, що
підтверджують кожну обставину,
наявність підстав для звільнення від
доказування, позовна заява повинна
відповідати іншим вимогам,
встановленим законом.

Зміст позовних вимог - це певна форма
захисту, яку просить позивач від суду.
Під підставами позову, як вказує
Верховний суд України, слід розуміти
обставини, якими обґрунтовуються
позовні вимоги. Виклад обставин
підстави та кож необхідний для
визначення тотожності позову, захисту
відповідача від позову, зміни позову
позивачем і, найголовніше, - для
визначення предмета доказування по
даній справі.

Як убачається із змісту позовної заяви
та доданих до неї документів, зміст
позовної заяви не містить посилання на
норми діючого процесуального
законодавства України, на підставі
яких позивач звернувся до суду за
захистом порушених прав та законних
інтересів, допущених з боку
відповідача, тобто позивачем підлягає
до уточнення на підставі якого
процесуального законодавства України
підлягають судовому вирішенню спірні
правовідносини саме в розрізі даного
спору, з урахуванням суб'єктного складу
правовідносин та предмету спору, що є
обов'язковим задля недопущення
порушення підвідомчості розгляду
судом даного спору.

Представництво в цивільному процесі -
це процесуальна діяльність особи
(представника) у межах наданих їй
повноважень, спрямована на захист
суб'єктивних прав, свобод та інтересів
іншої особи, яка бере участь у справі,
від імені та в інтересах останньої.

Згідно положення ч. 1 ст. 40 Цивільного
процесуального кодексу України,
представником у суді може бути адвокат
або інша особа, яка досягла
вісімнадцяти років, має цивільну
процесуальну дієздатність і належно
посвідчені повноваження на здійснення
представництва в

суді, за винятком осіб, визначених у
статті 41 цього Кодексу.

Юридичних осіб представляють їхні
органи, що діють у межах повноважень,
наданих їм законом, статутом чи
положенням, або їх представники. (ч. 3
ст. 38 Цивільного процесуального
кодексу України)

Повноваження керівників організацій,
установ, котрі виступають як
одноособові органи юридичних осіб,
стверджуються документами, що
посвідчують їх службове становище, і
обов'язково повинні бути представлені
до суду, оскільки є підставою для
допуску їх до участі у процесі.

Стаття 92 Цивільного кодексу України у
частині першій зазначає, що юридична
особа набуває цивільних прав та
обов'язків і здійснює їх через свої
органи, які діють відповідно до
установчих документів та закону. Тому
набувати цивільних процесуальних прав
та обов'язків вони можуть також через
свої органи.

Дане правило свідчить про те, що органи
юридичних осіб не є судовими
представниками, здійснювані ними дії є
діями самої юридичної особи, оскільки
орган юридичної особи і сама юридична
особа становлять єдиний суб'єкт права.

Разом з тим, на підтвердження звернення
з даним позовом уповноваженої
представляти права та законні інтереси
позивача особи, до матеріалів позовної
заяви не долучено доказів призначення
начальником Управління Пенсійного
фонду України у Дніпровському районі м.
Києва ОСОБА_2 та наявності таких
повноважень станом на день звернення з
даним позовом до суду.

За нормами ст. 121 Цивільного
процесуального кодексу України,
передбачено наслідки подання позовної
заяви, що не відповідає вимогам ст.ст.
119, 120 Цивільного процесуального
кодексу України.

Керуючись ст.ст. 119 - 121 Цивільного
процесуального кодексу України, суд -

у х в
а л и в:

Позовну заяву Управління Пенсійного
фонду України у Дніпровському районі м.
Києва до ОСОБА_1 про стягнення
безпідставно одержаних коштів
залишити без руху, про що повідомити
позивачу та надати йому строк для
усунення вказаних недоліків до „20"
червня 2014 року, однак який не може
перевищувати двох днів з моменту
отримання копії ухвали.

Попереджаю, що у разі невиконання вимог
суду щодо усунення вказаних недоліків,
Ваша заява буде вважатись неподаною та
підлягає поверненню.

С у д д я