Справа № 502/401/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2014 року
м. Кілія.

Кілійський районний суд Одеської
області у складі:

головуючого судді Балана М.В.,

при секретарі Урсул Г.К.,

з участю: позивача ОСОБА_1, відповідачів
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, представника
відповідачів ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду м. Кілія цивільну
справу

за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2 та ОСОБА_3

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмету спору

Кілійський РС ГУДМСУ Одеської області

про

усунення перешкод у користуванні
житловим будинком та земельною
ділянкою шляхом виселення і зняття з
реєстрації, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 17.02.2014 року звернулась до
Кілійського районного суду Одеської
області з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмету спору Кілійський
РС ГУДМСУ Одеської області, в якому
просить суд:

- усунути перешкоди у користуванні
належним їй на праві приватної
власності будинком АДРЕСА_1, шляхом
виселення з вказаного будинку ОСОБА_2
та ОСОБА_3;

- зняти з реєстраційного обліку у
вказаному будинку ОСОБА_2 та ОСОБА_3;

- зобов'язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не
перешкоджати позивачці у здійсненні її
права власності на вказаний житловий
будинок шляхом зняття з реєстраційного
обліку;

- усунути перешкоди у користуванні
присадибною земельною ділянкою, яка на
праві приватної власності належить
позивачці.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила,
що у 1988 році, вона разом з сестрою,
отримала у спадщину від батьків по ?
частині житлового будинку АДРЕСА_1. У
подальшому, сестра подарувала їй свою ?
частину вказаного будинку. Оскільки
отриманий у спадщину будинок був дуже
старий і потребував значних коштів на
ремонт, вона разом із сином ОСОБА_2 та
невісткою ОСОБА_3 прийняли рішення
побудувати на земельній ділянці новий
будинок, а старий знести. На протязі
1988-1993 року, вона разом з сином та
невісткою побудували за вказаною
адресою новий будинок, а старий знесли.
Новий будинок був побудований
переважно за її кошти, однак ОСОБА_2 зі
ОСОБА_3 також вклали певну суму грошей
та власний труд. 20.01.2005 року ОСОБА_1
отримала державний акт на право
приватної власності на земельну
ділянку площею 0,0583 га., яка розташована
за адресою: АДРЕСА_1, і виділена для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд.

Ввести новостворений будинок у
експлуатацію та належним чином
оформити своє право власності на нього
позивач не в змозі, оскільки у цьому їй
уселяко перешкоджають син та невістка.
Окрім цього ОСОБА_2 та ОСОБА_3 чинять
позивачці перешкоди у користуванні
присадибною ділянкою, забороняючи
висаджувати на ній різні
сільськогосподарські культури. На
підставі викладеного ОСОБА_1 просить
суд виселити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зі
спірного будинку, зняти їх з
реєстраційного обліку за вказаною
адресою, а також повернути їй
присадибну земельну ділянку.

ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх представник ОСОБА_4
позов не визнали у повному обсязі та
пояснили наступне.

У період часу з 1988 року по 1995 рік, ОСОБА_2
разом з ОСОБА_3 та ОСОБА_1, на земельній
ділянці, яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1, і яку мати отримала у спадщину,
за спільні кошти та спільними
зусиллями побудували новий житловий
будинок, а старий будинок знесли. Після
закінчення будівництва, ОСОБА_2 став
мешкати у вказаному будинку разом з
дружиною, дітьми та матір'ю. Через
деякий час після цього, ОСОБА_1 почала
влаштовувати сварки, звинувачуючи його
та ОСОБА_3 у тому, що вони не дають їй
обробляти присадибну ділянку, а також
перешкоджають у намаганнях ввести
будинок у експлуатацію та оформити
право власності на неї. З цього приводу
ОСОБА_1 неодноразово зверталась до
міліції та прокуратури з заявами про
притягнення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до
відповідальності, однак за наслідками
проведених перевірок жоден з фактів не
знайшов свого підтвердження.

Оскільки ОСОБА_1 не є власником
новоствореного житлового будинку
розташованого за адресою: АДРЕСА_1,
відповідачі та їх представник просять
суд відмовити у задоволенні позову у
повному обсязі.

Допитаний у судовому засіданні у
якості свідка ОСОБА_6 пояснив, що він є
сином ОСОБА_1 та рідним братом ОСОБА_2.
По суті спору ОСОБА_6 дав пояснення
аналогічні поясненням відповідачів та
їх представника, зазначивши при цьому,
що ніяких перешкод у користуванні
будинком та присадибною ділянкою
ОСОБА_1 ніхто не чинить.

Допитані в судовому засіданні ОСОБА_7,
яка є невісткою ОСОБА_1 та ОСОБА_8, яка є
кумою ОСОБА_2, дали показання
аналогічні поясненням відповідачів та
свідка ОСОБА_6

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні
пояснила, що вона тривалий час
підтримує дружні стосунки з ОСОБА_1 і
декілька разів відвідувала її за
місцем проживання. Зі слів ОСОБА_1 їй
відомо, що між позивачкою та
відповідачами іноді виникали
непорозуміння відносно користування
земельною ділянкою. Також свідок
показала, що одного разу, точну дату та
рік вона не пам'ятає, вона прийшла до
ОСОБА_1 та без відома господарів
відкривши хвіртку пройшла до будинку
щоб покликати ОСОБА_1 і цей факт
викликав обурення у ОСОБА_2

Представник Кілійського РС ГУДМСУ
Одеської області, який про дати, час та
місце слухання справи повідомлявся
належним чином, в судові засідання
жодного разу не з'явився, про
поважність причин неявки суд не
повідомив, заяв про відкладання
слухання по справі, або про розгляд
справи за його відсутності не надав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

У відповідності зі ст. 55 Конституції
України права і свободи людини і
громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено
право особи на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання. Кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Одним із способів
захисту права, встановлених цивільним
законодавством, є, зокрема, його
визнання.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

Як зазначено у ч. 2 ст. 59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Як зазначено у ст. 61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши
свідків, дослідивши надані сторонами
письмові докази та розглянувши справу
у межах заявлених позовних вимог, суд
достовірно встановив такі факти та
відповідні їм правовідносини:

Відповідно до державного акту IV-ОД №
056702 від 20.01.2005 року, ОСОБА_1 на праві
приватної власності належить земельна
ділянка площею 0,0583 га., яка розташована
за адресою: АДРЕСА_1, і яка була виділена
їй для будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд.

Як вбачається з копії будинкової книги,
у житловому будинку АДРЕСА_1
зареєстровано місце проживання ОСОБА_1,
ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

15.08.2006 року ОСОБА_1 звернулась до
головного архітектора Кілійського
району Одеської області з заяво про
введення у експлуатацію житлового
будинку АДРЕСА_1.

Право власності ОСОБА_1 на новостворене
нерухоме майно - житловий будинок
АДРЕСА_1 у встановленому законом
порядку не оформлено, даний факт
визнається як позивачкою, так і
відповідачами і у відповідності до
вимог ст. 61 ЦПК України доказуванню не
підлягає.

Згідно з висновком про розгляд
матеріалів ЖЕУ № 980 від 04.04.2013 року
винесеним ДІМ Кілійського РВ ГУМВС
Українив Одеській області, за
наслідками розгляду заяви гр-ки ОСОБА_1
від 25.03.2013 року про неправомірні дії її
сина ОСОБА_2 та невістки ОСОБА_3 було
встановлено, що між вказаними особами
виник спір стосовно належності
земельної ділянки, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1. Для вирішення питання
належності вказаної земельної ділянки
ОСОБА_1 рекомендовано звернутись з
позовом до суду.

Судом також були досліджені надані
сторонами акти депутатів Кілійської
міської ради Одеської області від
21.05.2014 року та від 23.05.2014 року, які суд не
приймає до уваги, оскільки депутати
міськради не є особами, якім на
підставі діючого законодавства
делеговані повноваження для
встановлення наявності, або
відсутності земельних спорів між
громадянами.

Відповідно до статті 41 Конституції
України кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.
Право приватної власності набувається
в порядку, визначеному законом.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права
власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

У ст. 6 ЖК України зазначено, що жилі
будинки і жилі приміщення
призначаються для постійного
проживання громадян, а також для
використання у встановленому порядку
як службових жилих приміщень і
гуртожитків.

У відповідності до ч. 4 ст. 9 ЖК України,
ніхто не може бути виселений із
займаного жилого приміщення, або
обмежений у праві користування жилим
приміщенням інакше, як на підставі і в
порядку передбаченими законом.

Відповідно до ст. 47 Конституції України
ніхто не може бути примусово
позбавлений житла інакше, як на
підставі закону за рішенням суду.

У ч. 2 ст. 386 ЦК України зазначено, що
власник, який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

У відповідності до ст. 7 Закону зняття з
реєстрації місця проживання особи
здійснюється на підставі судового
рішення, яке набрало законної сили, про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, про виселення,
про визнання особи безвісно відсутньою
або оголошення її померлою.

Оскільки в судовому засіданні було
достовірно встановлено, що ОСОБА_1 не є
власником житлового будинку АДРЕСА_1
(її право власності на новостворену річ
не оформлено у встановленому законом
порядку), позов в частині усунення
перешкод у користуванні нею вказаним
житловим будинком шляхом виселення
позивачів, зняттям їх з реєстраційного
обліку та зобов'язанням відповідачів
знятись з реєстрації за вказаною
адресою, задоволенню не підлягає.

Не підлягає задоволенню, на думку суду,
позов ОСОБА_1 і в частині вимог про
усунення перешкод у користуванні
присадибною ділянкою, оскільки
позивачем не надано суду доказів на
підтвердження того, що відповідачі
здійснюють їй будь - які перешкоди у
здійсненні права власності на земельну
ділянку.

Окрім того, суд вважає за необхідне
зазначити, що у позовній заяві та у
виступі в судовому засіданні ОСОБА_1 не
визначила, яким саме чином суд повинен
усунути перешкоди у здійсненні нею
свого права користування присадибною
ділянкою, тобто захистити її ніби - то
порушене право.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57-61, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1
до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору Кілійський РС ГУДМСУ
Одеської області, про усунення
перешкод у користуванні житловим
будинком та земельною ділянкою,
розташованими за адресою: АДРЕСА_1,
шляхом виселення відповідачів та
зняття їх з реєстраційного обліку за
вказаною адресою.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через Кілійський
районний суд Одеської області шляхом
подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя Кілійського районного суду М.
В. Балан.