УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Мазур Л.М., Макарчука М.А.,
Маляренка А.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 до Немовицької сільської ради
та ОСОБА_6 про визнання недійсним
державного акта на право власності на
земельну ділянку та відновлення стану
земельної ділянки,

за касаційною скаргою ОСОБА_6 на
рішення Сарненського районного суду
Рівненської області від 18 листопада 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Рівненської області від 20 січня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2010 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5
звернулися до суду із позовом до
Немовицької сільської ради та ОСОБА_6, в
якому просили:

- визнати недійсним державний акт на
право власності на земельну ділянку
площею 0,25 га, яка розташована по
АДРЕСА_1 із цільовим призначенням для
будівництва та обслуговування, виданий
06 квітня 2009 року ОСОБА_6;

- зобов'язати відповідачів привести
земельну ділянку у попередній стан.

На обґрунтування позовних вимог
посилалися на те, що згідно рішення
Сарненського районного суду
Рівненської області від 21 травня 2008
року є власниками об'єктів нерухомості,
які розташовані по АДРЕСА_2.

Позивачі вказали, що земельна ділянка,
на якій ОСОБА_6 будує житловий будинок,
не підлягає житловій забудові,
оскільки має сільськогосподарське
призначення та є зеленою зоною, поруч
із спірною земельною ділянкою
знаходяться їхні промислові об'єкти і
дозволу на будівництво житла вони не
давали.

Крім того зазначили, що рішення
Немовицькою сільською радою про зміну
цільового призначення спірної
земельної ділянки, віднесення її до
земель запасу Немовицької сільської
ради та про присвоєння їй поштової
адреси не приймалися, а зміни до
генерального плану с. Немовичі не
вносилися.

Посилаючись на вищевикладене, а також
те, що вони не надавали згоди на
будівництво житлового будинку, просили
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Рішенням Сарненського районного суду
Рівненської області від 18
листопада 2013 року позов ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 задоволено частково.

Визнано недійсним державний акт № 232571
на право власності на земельну ділянку
площею 0,2500 га, яка розташована по
АДРЕСА_1 із цільовим призначенням для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, виданий ОСОБА_6 06
квітня 2009 року.

У задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської
області від 20 січня 2014 року апеляційну
скаргу ОСОБА_6 відхилено, рішення
Сарненського районного суду
Рівненської області від 18 листопада 2013
року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, мотивуючи
свої доводи порушенням судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення судів першої
та апеляційної інстанцій і постановити
ухвалу про закриття провадження у
справі, оскільки вважає спір підлягає
розгляду в порядку адміністративного
судочинства.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи касаційної скарги
та заперечення ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на
касаційну скаргу, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи
рішення про часткове задоволення
позовних вимог, дослідивши докази у
справі й надавши їм належну оцінку,
дійшли обґрунтованого висновку, що
державний акт на право власності на
земельну ділянку площею 0,2500 га, виданий
ОСОБА_6 як правовстановлюючий документ
на цю земельну ділянку на підставі
рішення Немовицької сільської ради 06
листопада 2008 року № 729, є недійсним,
оскільки рішення вищезазначеного
органу місцевого самоврядування
визнано протиправним та скасовано
постановою Сарненського районного
суду Рівненської області від 25 вересня
2012 року, яка набрала законної сили.

Відмовляючи у задоволенні позовної
вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 щодо
приведення земельної ділянки у
попередній стан, суди дійшли
обґрунтованого висновку, що позивачі
не мають права вимоги в цій частині,
оскільки не є власниками спірної
земельної ділянки.

Докази та обставини, на які посилається
заявник в касаційній скарзі, були
предметом дослідження судами першої та
апеляційної інстанцій та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судами попередніх
інстанцій були дотримані норми
матеріального та процесуального права.

Доводи, наведені в касаційній скарзі,
фактично зводяться до переоцінки
доказів та незгоди заявника з
висновками судів попередніх інстанцій
щодо їх оцінки та не спростовують
висновків судів попередніх інстанцій,
обґрунтовано викладених в
мотивувальній частині оскаржуваних
рішень.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Сарненського районного суду
Рівненської області від 18
листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Рівненської області
від 20 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Л.М. Мазур М.А. Макарчук А.В. Маляренко