АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/790/3249/14
Головуючий 1-ї інстанції -
Доповідач - Колтунова
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 07» травня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Бородіна М.М., Міненкової Н.О.,

при секретарі: Попій Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Московського
районного суду м. Харкова від 03 лютого
2014 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИЛА:

30 квітня 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позову зазначила, що їй
на підставі договору купівлі-продажу
від 20 жовтня 2006 року на праві приватної
власності належить квартира 2, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1 (далі -
квартира).

В зазначеній квартирі зареєстровані
три фізичні особи: вона, її донька -
ОСОБА_3 та ОСОБА_2, який для неї є чужою
людиною.

ОСОБА_2 в квартирі ніколи не проживав,
комунальні послуги не сплачував, його
особисті речі в ній відсутні.
Реєстрація місця проживання
обумовлена необхідністю
працевлаштування останнього за його
проханням.

Незважаючи на домовленість про
тимчасовий характер реєстрації,
відповідач відмовляється в
добровільному порядку здійснити
зняття з реєстраційного обліку, чим
порушує належне їй, як власнику, право
користування, володіння та
розпорядження нерухомим майном.

Зважаючи на зазначене, просила суд
визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування квартирою 2, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1 та
зняти його з реєстраційного обліку за
вказаною адресою.

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 03 лютого 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну
скаргу, в якій просить суд рішення
скасувати, ухвалити нове, яким позовні
вимоги задовольнити у повному обсязі.
При цьому посилається на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.
Зазначає, що висновки суду не
відповідають фактичним обставинам у
справі.

В суді апеляційної інстанції
представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 апеляційну
скаргу підтримав.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився, про час та місце слухання
справи був належним чином повідомлений
(а. с. 46, 50).

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи
та обговоривши наведені в скарзі
доводи, вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 таким,
що втратив право користування
квартирою, суд першої інстанції
виходив із того, що позивачем не
представлено доказів, які свідчать, що
відповідач не проживає на спірній
житловій площі без поважних причин
понад один рік.

Колегія суддів вважає, що погодитися з
даними висновками суду в повному
обсязі не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено, підтверджується
письмовими доказами, що спірна
квартира на підставі договору
купівлі-продажу від 20 жовтня 2006 року
належить на праві власності ОСОБА_1 ( а.
с. 4).

В зазначеній квартирі з 28 лютого 2007
року зареєстровані: власник квартири -
ОСОБА_1, її донька - ОСОБА_3

З 12 серпня 2009 року на спірній житловій
площі був зареєстрований ОСОБА_2, як
особа, яка знаходиться з власником
квартири у фактичних шлюбних
відносинах (а.с. 5).

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач по справі є громадянином
Росії, постійним місцем його
проживання є АДРЕСА_2 ( а. с. 8, 49).

За змістом ст.405 ЦК України, ст.156 ЖК
України члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону.

Житлове приміщення, яке вони мають
право займати, визначається його
власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право
на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Представлені позивачем докази
свідчать про те, що постійним місцем
проживання відповідача є АДРЕСА_2.

В Україні відповідач мав вид на
тимчасове проживання, залишаючись
зареєстрованим в Російській Федерації
( а. с. 8, 49).

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном.

Згідно з ст.391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що реєстрація
відповідача в зазначеній квартирі,
який є громадянином Росії, має постійне
місце проживання на території РФ,
порушує права позивачки, як власниці,
на право володіння, користування та
розпорядження зазначеною квартирою.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні», питання
про зняття з реєстрації особи за місцем
проживання взаємопов'язане і залежить
від вирішення питання про житлові
права особи, які регулюються нормами
житлового і цивільного законодавства (
ст. ст. 71, 72, 156 Житлового Кодексу
України; ст. 405 ЦК України).

На підставі викладеного колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції прийшов
до неправильного висновку, що
позивачкою не представлено доказів,
які дають правові підстави для
визнання відповідача таким,що втратив
право користування житловим
приміщенням.

У зв'язку з чим, на підставі пунктів 1, 4
ст.309 ЦПК України, колегія суддів
скасовує рішення суду першої
інстанції, ухвалює нове рішення, яким
позовні вимоги ОСОБА_1 задовольняє,
усуваючи перешкоди власнику в
володінні, користуванні та
розпорядженні зазначеною квартирою
шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що
втратив право користування цією
квартирою.

Керуючись ст. 405 ЦК України, ст. ст. 72, 156
ЖК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Рішення Московського районного суду
м.Харкова від 03 лютого 2014 року -
скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування житловим приміщенням -
квартирою АДРЕСА_1.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з моменту
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: