Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2014 року Справа №607/4373/14-ц

Тернопільський міськрайонний суд
Тернопільської області в складі:

головуючого судді: Дзюбановського Ю.І.

при секретарі судового засідання:
Борисевич І.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Тернополі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про виділ в натурі частки
нерухомого майна, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, надалі позивач, звернувся в суд
з позовом до ОСОБА_2, надалі відповідач,
в якому просить виділити йому в натурі
у приватну власність 1/2 частини
житлового будинку АДРЕСА_1, 1/2 частини
від земельної ділянки площею 0,105 га та
1/2 частини від земельної ділянки площею
0,07 га, які розташовані на території
Гаї-Шевченківської сільської ради
Тернопільського району згідно
Варіанту №2 до Висновку
будівельно-технічної експертизи
№5490/13-22 від 29.01.2014р. та Варіанту №2 до
Висновку земельно-технічної
експертизи №5489/13-22 від 29.01.2014р.

В судовому засіданні представник
позивача заявлені позовні вимоги
підтримує, в їх обґрунтування зазначає,
що за час спільного проживання між
сторонами було нажите майно, а саме
житловий будинок АДРЕСА_1 та дві
земельні ділянки площею 0,105 га і 0,07 га
на території Гаї-Шевченківської
сільської ради Тернопільського району.
Між сторонами були укладені договори
дарування, за якими нібито позивач
ОСОБА_1 подарував своїй дружині ОСОБА_2
по 1/2 частин житлового будинку та
земельних ділянок. Однак, судовим
рішенням було встановлено, що
насправді сторони вчинили договори
поділу спільного сумісного майна
подружжя, і договори дарування є
удаваними. Тому, позивач має право на
виділ у натурі належних йому 1/2 частин
житлового будинку та земельних
ділянок, при тому, що висновками
експертизи досліджено можливість
такого виділу.

Представник відповідача позовні
вимоги не визнає, посилаючись на ті
обставини, що між сторонами фактично
були укладені договори дарування,
ОСОБА_1 був ознайомлений із змістом
договорів, нотаріусом роз'яснено їх
наслідки, будь-яких заперечень ОСОБА_1
не висував, його волевиявлення на
укладення договорів дарування було
вільним. Крім цього зазначає, що
договори дарування є чинними і не
скасовані, а відтак не можливо в даному
випадку здійснити виділ частки в
натурі при дійсних договорах. Разом з
тим, посилається у запереченнях та не,
що одноосібним власником майно є
ОСОБА_2, оскільки 1/2 частина майна
належить їй в силу вимог ст. 60 СК
України, а інша подарована ОСОБА_1
Відповідач ОСОБА_2 в попередньому
засіданні позовні вимоги не визнала із
таких же міркувань.

Суд, розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін та їхніх
представників, встановив наступне.

29 грудня 1987 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
був зареєстрований шлюб, актовий запис
№123.

26 квітня 2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
був укладений договір дарування, за
умовами якого ОСОБА_1 передає
безоплатно у власність ОСОБА_2, а
остання приймає в дар 1/2 частину
житлового будинку з відповідною
частиною надвірних будівель та споруд,
що знаходиться в АДРЕСА_1

Згідно пункту 2 Договору 1/2 частина
житлового будинку з відповідною
частиною надвірних будівель і споруд
належать ОСОБА_1 на підставі свідоцтва
про право приватної власності на
житловий будинок, виданого
Гаї-Шевченківською сільською радою на
підставі рішення Виконавчого комітету
№105 від 26.11.2004р. та зареєстрованого в
Тернопільського районному БТІ 21.01.2005р.
за №75.

26 квітня 2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
був укладений договір дарування, за
умовами якого ОСОБА_1 передає
безоплатно ОСОБА_2, а остання приймає в
дар 1/2 частину земельної ділянки від
земельної ділянки площею 0,105 га та 1/2
частину земельної ділянки від
земельної ділянки площею 0,07 га, які
розташовані на території
Гаї-Шевченківської сільської ради.

Згідно пункту 4 Договору земельна
ділянка площею 0,105 га належить ОСОБА_1
згідно Державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯА
№447702 від 29.03.2005р., виданого
Гаї-Шевченківською сільською радою на
підставі рішення серії від 08.10.2004р. №133.
Земельна ділянка площею 0,07 га належить
ОСОБА_1 на праві власності згідно
Державного акту на право приватної
власності на землю серії ІІ-ТР №034001 від
04.11.1999р., виданого Гаї-Шевченківською
сільською радою на підставі договору
купівлі-продажу від 23.09.1999р. по реєстру
№5401.

На свідоцтві про право приватної
власності на житловий будинок від
26.11.2004р. №105 та Державних актах на право
власності на землю №034001 від 04.11.1999р. та
№447702 від 29.03.2005р. нотаріусом вчиненні
написи про посвідчення договорів
дарування 1/2 їх частин ОСОБА_2

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 29.09.2011р. по
справі №2-6905/11, яке набуло законної сили
встановлено, що житловий будинок
АДРЕСА_1 та дві земельні ділянки, які
розташовані на території
Гаї-Шевченківської сільської ради
належали ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на праві
спільної сумісної власності.
Правочини, які вчинені сторонами при
укладанні договорів дарування були
спрямовані на приховання інших
правочинів - договорів поділу
спільного сумісного майна подружжя,
які сторони насправді вчинили, тобто
спірні договори дарування від 26.04.2006р. є
удаваними правочинами. За змістом
оспорених договорів відчужено по 1/2
частині від кожного виду майна, що
узгоджується з вимогами Сімейного
кодексу України, які передбачають
істотні умови для даного виду
договорів.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній справі, що набрало законної
сили, не доказуються при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено
ці обставини.

Тому, обставини, які встановлені
судовим рішенням від 29.09.2011р. у справі
№2-6905/11 мають преюдиційне значення при
розгляді даної справи і ними повністю
спростовуються пояснення відповідача
та її представника щодо укладення між
сторонами договорів дарування.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 вважає, що
за наслідками ухваленого рішення суду
від 29.09.2011р. по справі №2-6905/11 він є
власником по 1/2 частини житлового
будинку та земельних ділянок і
враховуючи висновки
будівельно-технічної експертизи від
29.01.2014р. №5490/13-22 та земельно-технічної
експертизи від 29.01.2014р. №5489/13-22 просить
виділити йому в натурі у власність 1/2
частини житлового будинку АДРЕСА_1 та
по 1/2 частини земельних ділянок, які
розташовані на території
Гаї-Шевченківської сільської ради
площами 0,105 га і 0,07 га згідно Варіанту
№2.

Однак, суд, дослідивши зібрані у справі
докази прийшов до висновку, що вимоги
позивача є такими, що не ґрунтуються на
нормах законодавства, не підтвердженні
матеріалами справи, а відтак є такими,
що не підлягають до задоволення,
виходячи з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина
та чоловік мають рівні права на
володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

За правилами ст. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки дружини та чоловіка є рівними і
в силу ч. 1 ст. 69 Кодексу дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежне від розірвання
шлюбу.

Стаття 372 Цивільного кодексу України
передбачає, що у разі поділу майна, що є
спільній сумісній власності,
вважається, що частки у співвласників є
рівними, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними або законом.

Тобто, із аналізу положень Сімейного та
Цивільного кодексів України суд
вважає, що станом на дату укладення
договорів відповідачу ОСОБА_2 в силу
закону вже належали по 1/2 частин
спільно нажитого майна, а саме
житлового будинку та двох земельних
ділянок.

Із змісту Договорів дарування від
26.04.2006р., які суд визнав удаваними і
встановив укладення договорів про
поділ спільного сумісного майна
подружжя вбачається, що сторони
здійснили поділ майна без визначення
часток, а саме ОСОБА_1 відступив дружині
ОСОБА_2 1/2 частину від 1/2 частини
належного йому в силу закону майна -
житлового будинку АДРЕСА_1 та двох
земельних ділянок. Тому, позивач має
право претендувати на виділ йому в
натурі лише 1/4 частини житлового
будинку та земельних ділянок, а
відповідачу ОСОБА_2 після такого поділу
належить 3/4 частин від вищезазначеного
майна.

Проте, позивачем цього не заявлено і
експертиза за клопотанням позивача для
визначення варіантів виділу майна за
позовними вимогами здійснювалася
експертами із розрахунку 1/2 частини, що
не відповідає встановленій судом
частині майна ОСОБА_1

У відповідності до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Згідно ст. 88 ЦПК України понесені
позивачем судові витрати не
відшкодовуються.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
60, 88, 212, 218, 223, 294 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про виділ в натурі у приватну
власність 1/2 частини житлового будинку
АДРЕСА_1, 1/2 частини від земельної
ділянки площею 0,105 га та 1/2 частини від
земельної ділянки площею 0,07 га, які
розташовані на території
Гаї-Шевченківської сільської ради
Тернопільського району - відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційної скарги не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом. Апеляційна
скарга на рішення суду подається
протягом десяти днів з дня його
проголошення до Апеляційного суду
Тернопільської області через
Тернопільський міськрайонний суд.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
Дзюбановський Ю.І.