АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц /790/4255/ 14
Справа№ 636/131/13-ц
Доповідач - Карімова
Категорія - виселення
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

05 червня 2014 року судова
колегія судової палати у цивільних
справах

апеляційного суду
Харківської області в складі:

головуючого - судді
Карімової Л.В.,

суддів колегії: Бурлака І.В.,

Яцини В.Б.,

при секретарі Маковецькій О.П.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на ухвалу
Чугуївського міського суду
Харківської області від 29 квітня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення
перешкод в користуванні квартирою,

ВСТАНОВИЛА:

11 січня 2013 року ОСОБА_3 звернулася
до суду з позовом (який подалі уточнила)
до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення
перешкод в користуванні належної їй на
праві власності квартирою АДРЕСА_1
шляхом виселення з неї відповідачів
без надання іншого жилого приміщення.
Просила стягнути з відповідачів
понесені нею судові витрати.

Ухвалою судді Чугуївського
міського суду Харківської області
від 15 січня 2013 року відкрито
провадження у справі за вищевказаним
позовом.

Ухвалами Чугуївського міського
суду Харківської області від 06.06. 2013р.
та від 10.12.2013 р. ( а.с. 76, 139) позовну заяву
ОСОБА_3 було залишено без розгляду на
підставі п.3 ч.1 ст. 207 ЦПК України.

Зазначені ухвали суду першої
інстанції були скасовані апеляційним
судом Харківської області відповідно
до ухвал від 15.08.2013 р. та від 22.01.2014 р. (а.с.
107-108, 166-167).

Ухвалою Чугуївського міського
суду Харківської області від 29.04. 2014р.
позовна заява ОСОБА_3 повторно була
залишена без розгляду на підставі п.3 ч.1
ст. 207 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 в
особі свого представника ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права, просить
скасувати цю ухвалу суду першої
інстанції та направити справу для
продовження її розгляду до
Чугуївського міського суду
Харківської області.

Зазначає, що в матеріалах справи
наявне клопотання про розгляд справи
за вісутності позивача ОСОБА_3 та її
представника. При цьому чинним
цивільним процесуальним
законодавством України не передбачено
право суду визнавати явку сторони
цивільного провадження обов'язковою,
оскільки питання щодо особистої участі
у розгляді та вирішенні справи з
урахуванням принципу диспозитивності
є правом сторони.

Вважає, що це свідчить про вихід
судом першої інстанції за межі наданих
йому процесуальним законодавством
повноважень та, як наслідок, порушення
ним ч. 2 ст. 19 Конституції України, вимог
ч. 3 ст. 169, п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

Вислухавши пояснення
представника апелянта, який підтримав
доводи апеляційної скарги та,
посилаючись на грубе порушення судом
норм процесуального права, просив про
винесення окремої ухвали у зв'язку з
неодноразовим порушенням чинного
законодавства, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
судова колегія вважає, що скарга
підлягає задоволенню, а оскаржувана
ухвала суду першої інстанції -
скасуванню, виходячи з наступного.

Залишаючи позовну заяву ОСОБА_3
без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст. 207 ЦПК
України, суд першої інстанції виходив з
того, що в судовому засіданні від 14.03.2014
року явка позивачки для участі в
судовому розгляді була визнана
обов'язковою, однак в судове засідання
вона не з'явилася, повідомлялася
належним чином та своєчасно, причин
неявки не представила, тому відповідно
до ч.3 ст. 169 ЦПК України заява підлягає
залишенню без розгляду.

Судова колегія не може погодитися
з такими висновками суду першої
інстанції, оскільки вони не
ґрунтуються на вимогах цивільного
процесуального права та матеріалах
справи.

Як свідчать останні при розгляді
справи позивач ОСОБА_3 скористалася
своїм правом, передбаченим ч.1 ст. 38 ЦПК
України, щодо участі в судових
засіданнях свого представника ОСОБА_4
(а.с. 43,52-56).

Подалі 23.04.2013 року позивачка в
особі свого представника відповідно до
ч.2 ст. 158 ЦПК України надала до суду
клопотання про розгляд справи за їх
відсутністю у строки, передбачені ч.1
ст. 157 ЦПК України, та просила
направити копію ухваленого рішення на
їх адресу( а.с. 66).

При подальшому розгляді цієї
справи, в тому числі й у суді
апеляційної інстанції, представник
позивача підтверджувала викладені в
цій заяві обставини.

Ухвалою Чугуївського міського
суду Харківської області від 14.03. 2014р.
явка позивача ОСОБА_3 в судове
засідання на 01.04.2014р. визнана
обов'язковою.

Посилаючись в оскаржуваній ухвалі
на те, що в судовому засіданні від
01.04.2014р. явка позивачки визнана
обов'язковою, однак остання не
з'явилася і причини своєї неявки не
повідомила, у зв'язку з чим є підстави
згідно ч.3 ст. 169 ЦПК України для
залишення позовної заяви без розгляду,
суд першої інстанції на порушення
зазначеної норми права, вимог ч.ч. 1,2 ст.
38, п.3 ч.1 ст. 207 ЦПК України та принципу
диспозитивності цивільного
судочинства, знову не врахував, що такі
наслідки неявки в судове засідання
позивача можливі тільки при
відсутності заяви позивача про розгляд
справи за його відсутності.

Вимоги п.4 ч.1 ст. 169 ЦПК України
повинні застосовуватися у системному
зв'язку з вимогами ч.3 цієї статті.

Оскільки судом першої інстанції
порушені норми цивільного
процесуального закону, судова колегія
на підставі ст.. 311 ЦПК України скасовує
оскаржувану ухвалу та направляє
справу для подальшого розгляду до суду
першої інстанції.

При цьому судова колегія звертає
увагу суду першої інстанції на те, що
відповідно до прецедентної практики
Європейського суду з прав людини кожна
держава - учасниця Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, реалізуючи п.1 ст. 6 цієї
Конвенції щодо доступності правосуддя
та справедливого судового розгляду,
вправі встановлювати правила судової
процедури, в тому числі й процесуальні
заборони і обмеження, зміст яких - не
допустити судовий процес у безладний
рух.

Разом з тим Європейський суд
зазначає, що не повинно бути занадто
формального ставлення до передбачених
законом вимог, так як доступ до
правосуддя повинен бути не лише
фактичним, але й реальним. (Рішення Суду
у справі Жоффр де ля Прадель проти
Франції від 16.12.1992 р. (judgement of ECHR of 16 December
1992 De Geouffre de la Pradelle v. France // Series AN 253-B).

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.2 ст. 307,
ст. 311, ст.ст. 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України,
судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Ухвалу Чугуївського міського
суду Харківської області від 29 квітня
2014 року скасувати і справу направити
до цього ж суду для її подальшого
розгляду.

Ухвала апеляційного суду
оскарженню в касаційному порядку не
підлягає як така, що не перешкоджає
подальшому провадженню у справі.

Головуючий:

Судді: