У Х В А Л А

Іменем України

18 червня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Джуги С.Д.,

суддів - Кеміня М.П., Кожух О.А.

при секретарі: Чийпеш С.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в
інтересах якої діє ОСОБА_3 на рішення
Мукачівського міськрайонного суду від
05 березня 2014 року по справі за позовом
за позовом Публічного акціонерного
товариства «Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк» до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи
Чинадіївська селищна рада, ТОВ
«Екостандарт М», ОСОБА_2, ОСОБА_6 про
звернення стягнення, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 в інтересах якої діє ОСОБА_3
оскаржила в апеляційному порядку
рішення Мукачівського міськрайонного
суду від 05 березня 2014 року, яким позов
Публічного акціонерного товариства
«Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк» (далі
по тексту - ПАТ «АПІБ») про звернення
стягнення на предмет іпотеки -
задоволено. В апеляційній скарзі
просить рішення суду скасувати та
ухвалити по справі нове рішення про
відмову в задоволенні позову. Зокрема
зазначає, що суд неналежно дослідив
обставини щодо факту підписання ОСОБА_5
кредитного договору та не дав їм
оцінку. Вважає, що договор іпотеки є
припиненим, оскільки вносилися зміни
до кредитного договору про збільшення
відсоткової ставки. Звертає увагу на
те, що іпотечний договір від 11.02.2008 року
є нікчемним, оскільки він підлягав
зміні відповідно до зміну умов
основного зобов'язання, шляхом
укладення додаткових угод в
нотаріальній формі. Крім того,
іпотечний договір укладено без згоди
іншого з подружжя чим порушено вимоги
ст. 65 СК України. Також посилається на
порушення судом норм процесуального
права при вирішення справи (ненадання
можливості в повній мірі ознайомитися
з матеріалами справи, неналежне
дослідження доказів, порушення права
на захист).

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача,пояснення
представників сторін, які з»явилися в
судове засідання, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає що
вона не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Встановлено, що 26 грудня 2007 року між ПАТ
«АПІБ» та ФОП ОСОБА_5 укладено
кредитний договір про відкриття
кредитної лінії № 2391 на отримання
кредиту у розмірі 3100000 доларів США під
10% річних з кінцевим терміном
повернення 13.11.2012 року.

01 вересня 2008 року між ПАТ «АПІБ» та ФОП
ОСОБА_5 було укладено договір про
внесення змін № 1 до кредитного
договору № 2391 від 26.12.2007 року щодо зміни
відсоткової ставки за користування
кредитом у розмірі 11% річних.

01 грудня 2008 року між ПАТ «АПІБ» та ФОП
ОСОБА_5 було укладено договір про
внесення змін № 2 до кредитного
договору № 2391 від 29.12.2007 року щодо зміни
відсоткової ставки за користування
кредитом у розмірі 13 % річних.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за цим кредитним договором
між позивачем та відповідачем ОСОБА_5
укладено іпотечний договір від 11
лютого 2008 року, відповідно до якого в
іпотеку було передано домоволодіння за
адресою АДРЕСА_1, земельна ділянка за
адресою АДРЕСА_1, загальною площею 0,06
га, для будівництва та обслуговування
житлового будинку, домоволодіння
незавершене будівництвом готовністю 90
% за адресою АДРЕСА_2, земельна ділянка
за адресою АДРЕСА_2, загальною площею 0,
06 га, для будівництва та обслуговування
житлового будинку, земельна ділянка за
адресою АДРЕСА_3, загальною площею 0,06 га
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, і які належать
ОСОБА_5 на праві приватної власності.

Також для забезпечення виконання
зобов'язань за вищевказаним кредитним
договором між позивачем та
відповідачем ОСОБА_4 укладено
іпотечний договір від 26 грудня 2007 року,
відповідно до якого в іпотеку було
передано нерухоме майно, а саме
комплекс , загальною площею 4553,9 кв.м.,
який знаходиться за адресою АДРЕСА_4 та
земельна ділянка під АДРЕСА_4,
загальною площею 9,3064 га для
комерційного використання, які
належать ОСОБА_4 на праві приватної
власності.

Внаслідок неналежного виконання ФОП
ОСОБА_5 взятих на себе зобов'язань за
кредитним договором виникла
заборгованість, яка згідно наданого
позивачем розрахункустановить 3 905 904,44
доларів США.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що внаслідок
неналежного виконання боржником умов
кредитного договору банк має право
звернути стягнення на предмет іпотеки.
При цьому суд зазначив, що договір
іпотеки не є нікчемним та не
оспорювався в судовому порядку, а
відтак є правомірним.

З даним висновком суду першої
інстанції повністю погоджується
колегія суддів, так як він ґрунтується
на нормах матеріального права та
обставинах справи.

Колегія суддів відхиляє посилання
апелянта на неналежне дослідження
судом факту підписання кредитного
договору відповідачем ОСОБА_5, оскільки
в самому кредитному договорі в
реквізитах сторін в графі ФОП ОСОБА_4
стоїть підпис та проставлена печатка
ФОП ОСОБА_5 Боржник ОСОБА_5 не оспорював
даний кредитний договір з тих підстав,
що даний підпис чи печатка не його, а
відтак суд вірно виходив з
правомірності даного правочину (ст. 204
ЦК України).

Також безпідставним є посилання
апелянта на припинення іпотечного
договору через збільшення відсоткової
ставки, оскільки ні ЦК України, ні ЗУ
«Про іпотеку» не встановлено такої
підстави для припинення дії іпотечного
договору. Стаття 559 ЦК України регулює
припинення поруки, а не іпотеки у
зв'язку з чим не може бути застосована
до даних правовідносин.

З приводу тверджень апелянта щодо
нікчемності договору іпотеки від 11.02.2008
року колегія суддів констатує
наступне.

Згідно ч.ч.2, 3 ст. 215 ЦК України недійсним
є правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Апелянт стверджує, що іпотечний
договір є нікчемним оскільки він
підлягав зміні відповідно до зміну
умов основного зобов'язання, шляхом
укладення додаткових угод в
нотаріальній формі. Однак ні ЦК
України, ні ЗУ «Про іпотеку» прямо не
встановлена недійсність (нікчемність)
договору іпотеки з даних підстав.

Також апелянт посилається на ст. 65 СК
України відповідно до якої для
укладення одним із подружжя договорів,
які потребують нотаріального
посвідчення і (або) державної
реєстрації, а також договорів стосовно
цінного майна, згода другого з подружжя
має бути подана письмово. Згода на
укладення договору, який потребує
нотаріального посвідчення і (або)
державної реєстрації, має бути
нотаріально засвідчена.

Однак дана норма також прямо не
встановлює недійсність (нікчемність)
договору іпотеки, у разі укладення його
без згоди іншого з подружжя. Більше
того, ч.2 ст. 65 СК України встановлено, що
дружина, чоловік має право на звернення
до суду з позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її, його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового. Зазначене
свідчить, що з цих підстав договір є
оспорюваним, а не нікчемним.

За таких обставин суд першої інстанції
вірно виходив з того, що даний
іпотечний договір є укладеним, не є
нікчемним в силу закону та не визнався
недійсним у судовому порядку, а тому
згідно приписів ст. 204 ЦК України є
правомірним і його умови є
обов'язковими для сторін.

Що стосується посилання апелянта на
порушення судом норм процесуального
права, то воно не може бути підставою
для зміни чи скасування рішення суду
першої інстанції, оскільки це не
призвело до неправильного вирішення
справи (ч.3 ст. 309 ЦПК України).

Закон України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» від 03.06.2014 №1304-VІІ не
підлягає застосуванню до даних
правовідносин, поскільки, як
вбачається з матеріалів справи,
кредит не є споживчим, так як укладений
з фізичною особою - підприємцем та не
для споживчих потреб (п.2.3 кредитного
договору); предмет іпотеки, на який
звернуто стягнення, не є місцем
постійного проживання позичальника та
майнового поручителя, оскільки вони
проживають за іншою адресою - АДРЕСА_5.

З врахуванням вищенаведеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України,
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду першої інстанції
залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах
якої діє ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного
суду від 05 березня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, після чого протягом
двадцяти днів може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач

Судді