У Х В А Л А

іменем україни

21 травня 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Колодійчука В.М.,

Умнової О.В.,
Фаловська І.М.

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, Личаківська
районна адміністрація Львівської
міської ради, Львівське комунальне
підприємство «Господар», про виділ
частки з майна, що є у спільній сумісній
власності, за касаційною скаргою
ОСОБА_4, до якої приєдналася
Личаківська районна адміністрація
Львівської міської ради, на рішення
апеляційного суду Львівської області
від 25 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що вона є власником квартири
АДРЕСА_1, а ОСОБА_4 належить квартира
АДРЕСА_2. Посилаючись на те, що вони у
добровільному порядку не можуть
поділити горище цього будинку, яке
перебуває у спільній сумісній
власності усіх співвласників квартир
багатоквартирного будинку, позивачка
просила виділити їй в натурі частину
зазначеного горища, загальною площею
5,73 кв. м, яка фактично зайнята добудовою
до її квартири.

Рішенням Личаківського районного суду
м. Львова від 24 квітня 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 25 грудня 2013 року рішення
районного суду скасовано. Позов ОСОБА_3
задоволено. Виділено ОСОБА_3 частку із
майна, що є у спільній власності, а саме,
горище площею 5,73 кв. м, що знаходиться у
будинку АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, до якої
приєдналася Личаківська районна
адміністрація Львівської міської ради,
просить скасувати рішення
апеляційного суду, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, й залишити
рішення суду першої інстанції в силі.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
горище є допоміжним приміщенням
житлового будинку, яке забезпечує
належне функціонування житлового
будинку, а, відтак, є неподільною річчю
і не може бути виділене позивачці в
натурі, а, крім того, відсутня заява
всіх співвласників квартир цього
будинку.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позов,
апеляційний суд виходив із того, що
допоміжні приміщення належать
власникам багатоквартирного будинку, а
тому частка позивачки відповідно до ст.
364 ЦК України підлягає виділу в натурі.

Проте з таким висновком апеляційного
суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення
апеляційної інстанції не відповідає.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 є
власником квартири АДРЕСА_1, а ОСОБА_4 -
квартири АДРЕСА_2, які розміщені на
останньому поверсі багатоквартирного
будинку.

Треті особи є власниками інших квартир
у будинку.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилалась
на те, що вони з відповідачкою не можуть
добровільно поділити горище
зазначеного будинку. Між ними з цього
приводу виникли суперечки.

Згідно з ч. 2 ст. 382 ЦК України власникам
квартири у дво- або багатоквартирному
житловому будинку належать на праві
спільної сумісної власності
приміщення загального користування,
опорні конструкції будинку, механічне,
електричне, сантехнічне та інше
обладнання за межами або всередині
квартири, яке обслуговує більше однієї
квартири, а також споруди, будівлі, які
призначені для забезпечення потреб
усіх власників квартир, а також
власників нежитлових приміщень, які
розташовані у житловому будинку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку» допоміжні
приміщення багатоквартирного будинку -
приміщення, призначені для
забезпечення експлуатації будинку та
побутового обслуговування мешканців
будинку (сходові клітини, вестибюлі,
перехідні шлюзи, позаквартирні
коридори, колясочні, кладові,
сміттєкамери, горища, підвали, шахти і
машинні відділення ліфтів,
вентиляційні камери та інші технічні
приміщення).

При цьому неподільним майном є
неподільна частина житлового
комплексу, яка складається з частини
допоміжних приміщень, конструктивних
елементів будинку, технічного
обладнання будинку, що забезпечують
належне функціонування жилого будинку.

Пунктом 3.2.1 Правил утримання жилих
будинків та прибудинкових територій,
затверджених наказом Державного
комітету України з питань
житлово-комунального господарства від
17 травня 2005 року № 76 (далі - Правила)
встановлено, що на горищах та технічних
поверхах повинен забезпечуватися:
температурно-вологісний режим
горищних приміщень, що перешкоджає
випаданню конденсату на поверхні
захисних конструкцій; доступ до всіх
елементів і чистота горищного
приміщення.

У п. п. 3.2.5, 3.2.7 Правил зазначено, що
горищні приміщення не повинні бути
захаращені будівельним сміттям,
домашніми й іншими речами та
обладнанням; використання горищних
приміщень під майстерні, для сушіння
білизни і під складські приміщення не
допускається.

Не дозволяється використовувати
горища, технічні поверхи й приміщення
(у т. ч. венткамери, електрощитові) для
зберігання устаткування, меблів,
вибухопожежонебезпечних матеріалів та
інших небезпечних предметів (п. 3.7.12
Правил).

З аналізу наведених норм права
вбачається, що допоміжні приміщення,
якими, зокрема, є горища, не підлягають
приватизації та не можуть бути
поділені і виділені власнику квартири
у багатоквартирному житловому будинку
без втрати їх функціонального
призначення.

Крім того, суд апеляційної інстанції не
звернув уваги на те, що рішенням
Личаківського районного суду м. Львова
від 12 квітня 2010 року, яке є преюдиційним
для даної справи, встановлено, що
ОСОБА_3 самовільно зайняла та
переобладнала частину горища під ванну
кімнату, а тому її зобов'язано привести
квартиру до попереднього стану, тобто
звільнити незаконно зайняте горище.

За таких обставин суд першої інстанції
правильно встановив фактичні
обставини справи, вирішив спір у
відповідності до закону, який підлягав
застосуванню, та дійшов до правильного
й обґрунтованого висновку про
неподільність горища
багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 та
відсутність підстав для задоволення
позову ОСОБА_3

Однак вказані обставини не були
враховані апеляційним судом при
ухваленні оскаржуваного рішення, суд
апеляційної інстанції неправильно
застосував норми матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України
установивши, що апеляційним судом
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, до якої
приєдналася Личаківська районна
адміністрація Львівської міської ради,
задовольнити.

Рішення апеляційного суду Львівської
області від 25 грудня 2013 року скасувати,
рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 24 квітня 2013 року залишити
в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська