АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№22-ц/796/5229/2014
Головуючий у 1-й інстанції: Даниленко
Доповідач: Українець
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

14 травня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

Головуючого - Українець
Л.Д.

суддів - Оніщука
М.І.

- Шебуєвої
В.А.

при секретарі - Кучер
Є.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Дарницького районного суду
м. Києва від 20 лютого 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості

в с т а н о в и л а :

У вересні 2011 року ОСОБА_3 звернулася в
суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
боргу в розмірі - 10 720 гривень та судових
витрат.

Свої вимоги мотивувала тим, що 22.03.2011
року між нею та відповідачем укладено
договір № 2/3 на виплату брокерських
послуг, за умовами якого відповідач
доручила, а вона прийняла на себе
зобов'язання представляти інтереси
замовника в процесі купівлі чи продажу
об'єкта нерухомості, який знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1.

Договором передбачено, що в момент
виконання розрахунків між продавцем
об'єкта і покупцем при підписанні
договору купівлі-продажу об'єкта
замовник проводить виплату винагороди
за виконані роботи по договору у
розмірі 18720 грн.

Відповідачем, на виконання умов
договору, було сплачено лише 8 000
гривень, мотивувавши це тим, що, на її
думку, вона неналежним чином виконала
свою роботу.

Зазначала, що факт належного виконання
нею умов договору підтверджується тим,
що відповідач є власником придбаної за
її допомоги нерухомості, а саме -
двокімнатної, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1.

Враховуючи неповне виконання
відповідачем зобов'язань за договором,
просила суд стягнути з відповідача на
її користь борг в розмірі 10720 грн.

У жовтні 2013 року представник позивача
подав заяву про збільшення позовних
вимог в якій просив суд стягнути з
відповідача суму боргу у розмірі - 18 720
гривень, а також судовий збір у розмірі
228 гривень, посилаючись на тривалий
строк розгляду спору, небажання
відповідача добровільно сплатити борг,
а також на незгоду відповідача з
заочним рішенням.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 20 лютого 2014 року позов ОСОБА_3
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
суму боргу за договором №2/3 на виплату
брокерських послуг від 22.03.2011 року в
розмірі 10720 грн., судовий збір в розмірі
228 грн. та 69,84 грн. витрат за телеграму.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач
подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення та ухвалити
нове про відмову в задоволенні позову.

Зазначає, що судом не було перевірено
факт надання послуг позивачем,
оскільки цей факт повинен
підтверджуватися актом прийняття
послуг, які сторони не підписали, а вона
факт надання послуг не визнає, та
вважає, що зазначені послуги за
договором позивачем надані не були.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з"явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що скарга
підлягає задоволенню.

Задовольняючи частково позовні вимоги
суд першої інстанції виходив з їх
часткової доведеності та
обґрунтованості.

Проте з таким висновком суду
погодитися неможливо з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст. 901 ЦК України, за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Судом встановлено, що 22.03.2011 року між
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений договір
№ 2/3 на виплату брокерських послуг
(а.с.5).

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору
замовник ОСОБА_2 доручила, а виконавець
СПД ОСОБА_3 прийняла на себе
зобов'язання представляти інтереси
замовника в процесі купівлі чи продажу
об'єкта нерухомості, який знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1.

Пунктом 2 договору передбачено, що
виконавець (позивач) зобов'язаний: 1)
провести маркетинг ринку квартир,
нежилих приміщень, земельних ділянок; 2)
інформувати замовника (відповідача)
про ціни на ринку нерухомості на
аналогічні об'єкти; 3) обговорити з
продавцем (покупцем) вартість об'єкта,
строки та умови на яких замовник
(відповідач) готовий придбати об'єкт; 4)
провести юридичний аналіз право
установчих документів на об'єкт; 5)
організувати перегляд об'єкта; 6)
своєчасно передати нотаріусу
документи замовника для підготовки
договору купівлі-продажу; 7) бути
особисто чи забезпечити присутність
свого представника на підписанні
договору купівлі-продажу об'єкта в
нотаріальній конторі.

Пунктом 4.1. договору на виплату
брокерських послуг, передбачено, що в
момент виконання розрахунків між
продавцем об'єкта і покупцем при
підписанні договору купівлі-продажу
об'єкта, замовник проводить виплату
винагороди за виконані роботи по
договору у розмірі 18720 грн., що
відповідає еквіваленту 2340 доларів США
по курсу НБУ на день підписання
договору.

Пунктом 6.1 встановлено, що після
виконання зобов»язань по Договору
Замовник та Виконавець підписують Акт
виконаних робіт.

Отже, з умов договору вбачається, що ним
чітко визначено коло робіт, які мала
виконати позивач та порядок оплати
виконаних робіт.

В силу ст.60 ЦПК України кожна сторона
зобов»язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
вимог і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказом виконання робіт за договором
ОСОБА_3 вважала факт укладення договору
купівлі-продажу квартири.

В суді апеляційної інстанції
представник позивача підтвердив, що
інших доказів виконання робіт,
передбачених умовами договору немає.

Щодо обставин справи, то ОСОБА_2
пояснила наступне. Вона сама через
мережу Інтернет знайшла об»єкт
купівлі-продажу. В день огляду
квартири, її власник запропонував
укласти з ОСОБА_3 Договір на виплату
брокерських послуг і вона уклала цей
договір.

Із зазначених у договорі обов»язків,
передбачених п.2, ОСОБА_3 виконала лише
п.2.7 Договору, тобто, особисто була
присутня у нотаріуса при підписані
Договору купівлі-продажу квартири.

Крім того, вона визнає, що ОСОБА_3 взяла
для неї довідку в Київському міському
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об»єкти
нерухомого майна, була з нею в Банку при
погашені кредиту, оскільки за квартиру
не був сплачений кредит в повному
обсязі. Також була один раз у
державного виконавця для вирішення
питання про зняття арешту з квартири
після погашення кредиту банку. За цю
виконану роботу вона сплатила позивачу
1 тисячу доларів США, що було
еквівалентно 8 000 грн. При цьому ОСОБА_3
погодилася на таку оплату її послуг і
сказала, що вони договір розривають.
Акт виконаних робіт не складався,
оскільки роботи за договором фактично
не виконувалися. Вона сама знайшла
квартиру, підготувала всі свої
документи, прийшла з ними до нотаріуса
і уклала договір купівлі-продажу.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язань або одностороння зміна
його умов не допускається.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до п. 6.1. після виконання
зобов'язань по договору замовник та
виконавець підписують Акт виконаних
робіт.

Разом з тим, судом першої інстанції не
звернуто уваги на те, що факт надання
послуг обов'язково повинен
підтверджуватися актом прийняття
послуг, які сторони не підписали.

Саме по собі укладення договору не
підтверджує факт надання послуг в
обсягах передбачених договором №2/3 від
22.03.2011 року.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об»єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що суд дійшов хибного висновку
про часткове задоволення позовних
вимог, оскільки позивачем не надано
жодного доказу на підтвердження факту
надання послуг, передбачених умовами
договору, в повному обсязі, тому
підстави для стягнення боргу з
відповідача за послуги, виконання яких
нічим не підтверджено суперечить
умовам договору та вимогам закону.

За таких обставин, рішення суду
підлягає скасуванню з ухваленням
нового про відмову в задоволенні
позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 526, 610, 629, 901, 903 ЦК
України, ст.ст. 60, 212, 303,304,307,308, 313-314,316 ЦПК
України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 20 лютого 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позову
до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене протягом двадцяти днів
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ шляхом подачі
касаційної скарги до цього суду.

Головуючий:

Судді: