№ апеляційного
провадження:22-ц/796/4783/2014Головуючий у
суді першої інстанції:Белоконна І.В.
Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Лапчевська О.Ф.АПЕЛЯЦІЙНИЙ
СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі
:

Головуючого - судді Лапчевської О.Ф.

Суддів Корчевного Г.В.,
Шебуєвої В.А.,

при секретарі Лужецькій І.С.

за участю: позивача ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_5, яка діє на підставі довіреності
в інтересах ОСОБА_6 на рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 06 лютого 2014 року

У справі за позовом ОСОБА_3 до Фізичної
особи підприємця ОСОБА_6 про розірвання
трудового договору, зобов'язання
видати наказ про звільнення, внесення
відповідного запису у трудову книжку,
повернення трудової книжки, стягнення
компенсації за невикористану щорічну
відпустку та середнього заробітку за
час затримки розрахунку та моральної
шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 06 лютого 2014 року позов
задоволено частково. /а.с. 75-81/

Не погоджуючись з вказаним рішенням
представник ОСОБА_6 - ОСОБА_5 подала
апеляційну скаргу на рішення суду
посилаючись на його незаконність та
необґрунтованість. Вважає, що судом не
повно з'ясовані обставини справи,
зокрема те, що відповідачем не було
затримано розрахунок при звільненні,
оскільки ОСОБА_3 01.06.2013 р. залишила своє
робоче місце, в подальшому на роботу не
виходила, про що складено відповідні
акти, а лист про її звільнення ОСОБА_6
отримано 18.06.2013 р., після чого остання
звернулась до центру зайнятості для
належного оформлення припинення
трудових відносин, а рішення щодо
зобов'язання розірвати трудовий
договір за ч. 1 ст. 38 КЗпП України не
відповідає нормам матеріального права.
Крім того, необґрунтовані та
недоведені вимоги позивача щодо
стягнення моральної шкоди, зокрема,
судом не встановлено
причинно-наслідковий зв'язок між
звільненням ОСОБА_3 та її хворобливим
депресивним станом. З урахуванням
викладеного в апеляційній скарзі,
просила рішення скасувати та ухвалити
нове, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення позивача,
її представника та представника
відповідача, дослідивши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи в межах апеляційного
оскарження, вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, а рішення
скасуванню з ухваленням нового рішення
на підставі наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3
перебувала з ФОП ОСОБА_6 у трудових
відносинах на підставі укладеного
трудового безстрокового договору з
14.05.2007 р. /т. 1 а.с. 6/

01.06.2013 року ОСОБА_3 звернулась до ФОП
ОСОБА_6 з письмовою заявою про
звільнення її з посади за власним
бажанням з 02.06.2013 р., яку направила 06.06.2013
року, і яку відповідачем було отримано
18.06.2013 р. /т. 1 а.с. 12-15/

Протягом червня 2013 року відповідачем
складені акти про відсутність позивача
на робочому місці, з направленням їх на
адресу ОСОБА_3 /т. 1 а.с. 55-67/

Наказом від 14.11.2013 року №12-К позивача
було звільнено з займаної посади з
01.06.2013 року за прогули на підставі п. 4
ст. 40 КЗпП України.

Частково задовольняючи позовні вимоги
суд першої інстанції розірвав трудовий
договір згідно ч. 1 ст. 38 КЗпП України,
змінивши формулювання причин
звільнення позивача з 03.07.2013 року, після
спливу двох тижнів з дня отримання ФОП
ОСОБА_6 заяви від позивача про
звільнення.

Крім того, виходячи з вимог ст. 83 КЗпП
України, стягнув з відповідача
компенсації за невикористані щорічні
відпустки за період з 14.05.2007 р. по день
звільнення, оскільки прийшов до
висновку, що надані відповідачем копія
наказу №2-К від 03.05.2012 року та копії
записок про надання відпусток ОСОБА_3
від 01.10.2008 р., 28.05.2009 р., 01.08.2010 р., 10.08.2011 р.,
03.04.2012 р. не є належними та допустимими
доказами в порядку ст. 60 ЦПК України у
відповідності до вимог ст. 10 ЗУ «Про
відпустки», оскільки надання відпустки
оформлюється шляхом видачі наказу,
який на ознайомлення надається
працівнику.

Також вирішуючи вимоги позову щодо
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні,
суд виходив з вимог ст.ст. 116, 117 КЗпП
України, враховуючи період затримки
розрахунку з 03.07.2013 р. по дату винесення
рішення судом - 06.02.2014 р., розрахувавши
середньоденну заробітну плату
виходячи з двох повних останніх місяці
роботи позивача - квітня та травня 2013 р.

Частково задовольняючи вимоги в
частині стягнення моральної шкоди у
розмір 500 грн., суд першої інстанції
виходив з критеріїв розумності та
достатності відшкодування т вимог ст.
237-1 КЗпП України про те, що
відшкодування роботодавцем працівнику
моральної шкоди проводиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Однак з такими висновками суду
погодитись не можна з наступних
підстав.

Згідно з вимогами ст. 38 КЗпП України,
працівник має право розірвати трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, попередивши про це власника або
уповноважений ним орган письмово за
два тижні. У разі, коли заява працівника
про звільнення з роботи за власним
бажанням зумовлена неможливістю
продовжувати роботу, або якщо власник
або уповноважений ним орган не виконує
законодавство про працю, умови
колективного чи трудового договору -
трудовий договір повинен бути
розірваний у строк, про який просить
працівник.

Таким чином, подання працівником заяви
про звільнення за власним бажанням не
позбавляє власника права звільнити
працівника з підстав, передбачених
законом, як до так і після подання такої
заяви.

В судовому засіданні встановлено, і не
заперечується ОСОБА_3 про те, що заява
про звільнення за власним бажанням з
02.06.2013 р., направлена позивачем 06.06.2013
року на адресу відповідача та отримана
останньою 18.06.2013 р., після чого, як
зазначено ОСОБА_3 у листопаді 2013 року
нею отримано повідомлення Черкаського
міського центру зайнятості про зняття
з реєстрації її трудового договору
14.11.2013 року за прогули на підставі п. 4
ст. 40 КЗпП України з 01.06.2013 р. /т. 1 а.с.84/

Вказаний наказ ОСОБА_3 не оскаржувався.

Таким чином, колегія суддів прийшла до
висновку про безпідставність не виходу
ОСОБА_3 на роботу, оскільки причин
розірвання трудового договору в день,
який вимагала ОСОБА_3, передбачених ст.
38 КЗпП України не зазначено, а тому
звільнити її саме в цей день, це право а
не обов'язок роботодавця.

Колегія суддів також приходить до
висновку про обґрунтованість
тверджень апеляційної скарги щодо
надання ОСОБА_3 щорічних відпусток,
починаючи з дати прийняття на роботу з
14.05.2007 року, оскільки вказане
підтверджується матеріалами справи,
зокрема відомостями, поданими в орган
державної податкової служби про
наявність нарахувань суми заробітку за
дні відпустки /т. 1 а.с. 128-141, т. 2 а.с. 2 а.с.
2-3/, тому є необґрунтованим рішення суду
першої інстанції в частині виплати
компенсацій за невикористані
відпустки, з підстав не ознайомлення
ОСОБА_3 з наказами про надання
відпусток, відсутності графіку
відпусток, що може свідчити про
порушення порядку ведення діловодства,
а не встановлення факту відсутності у
ОСОБА_3 відпусток, починаючи з дати її
прийняття на роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є порушення
або неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, яка діє на
підставі довіреності в інтересах
ОСОБА_6 - задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 06 лютого 2014 року - скасувати
та постановити нове, яким у задоволенні
позовних вимог відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Судді: