НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/3439/13-ц
№ 2/183/445/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.05.2014 року Новомосковський
міськрайонний суд Дніпропетровської
області, у складі:

головуючої судді Березюк В.В.,

при секретарі Тен І.О.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Шкварі К.О.,

третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Новомосковського
міськрайонного суду цивільну справу за
позовом ОСОБА_4 до Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «Приватбанк», третя особа - ОСОБА_3
про визнання правочину недійсним,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 звернулась з позовом до ПАТ КБ
«Приватбанк», третя особа - ОСОБА_3, яким
просила суд визнати недійсним
правочин, а саме договір іпотеки №
DNN0GА00000004 від 03.03.2008 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач вказує, що в лютому 2008 року її
донька - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНН
НОМЕР_1, паспорт громадянина України,
серії НОМЕР_3, виданий 18.06.2004 року
Новомосковським РВ УМВС України в
Дніпропетровській області, зверталась
до відділення ПАТ КБ «Приватбанк» за
отриманням кредиту.

Вона особисто, дійсно 03.03.2008 року на
вимогу банку підписала в інтересах
доньки договір іпотеки, однак у зв'язку
з похилим віком та поганим
самопочуттям не мала змоги прочитати
весь договір повністю, про що свідчить
наявність її підпису тільки в графі
«Іпотекодавець» на останній сторінці
договору.

Однак, після звернення Банку до суду з
позовом, вона детально дослідила
договір іпотеки, з якого випливає, що
«за цим договором іпотекою
забезпечується виконання зобов'язань
Іпотекодавця за кредитним договором,
укладеним між іпотекодержателем та
іпотекодавцем» (п.2 Розділу 1 Договору
іпотеки). Але вона особисто ніякого
договору кредиту не укладала.

В той час, як видно з кредитного
договору, він укладений з невідомою їй
особою, а саме з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2,
паспорт громадянина України, серії
НОМЕР_4, виданий 22.02.1984 року
Новомосковським МВ УМВС України в
Дніпропетровській області, ІНН НОМЕР_2.

Крім того, в п.36.6 Розділу 7 договору
іпотеки зазначено, що …на протязі 30
днів з дати купівлі предмету іпотеки
зареєструвати договір купівлі-продажу
предмету іпотеки та право власності на
предмет іпотеки згідно з чинним
законодавством, але в абзаці 2 п.35.3
Договору зазначено, що …предмет
іпотеки зареєстрований у
встановленому законом порядку як
окремий виділений об'єкт права
власності. Однак, з моменту вчинення
нею підпису на останній сторінці
договору іпотеки, будь-яких договорів
купівлі-продажу, щодо домоволодіння,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1, вона
не вчиняла, право власності на
зазначений будинок у неї виникло ще в
2001 році.

Враховуючи вищевикладене, вважає, що
Договір іпотеки вчинено нею під
впливом обману, а тому на підставі ст.230
ЦК України, такий правочин підлягає
визнанню недійсним.

Істотне значення має помилка щодо
природи правочину, прав та обов'язків
сторін… (ч.1 ст.229 ЦК України). Обман має
місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

Вважає, що істотне значення при
укладанні правочину має те, що
кредитний договір № DNN0GА00000004 від 03.03.2008
року, укладено не з нею та не з її
донькою - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, а з іншою,
невідомою їй особою - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, що саме було приховано
відповідачем за даним позовом.

На підставі викладеного, просила суд
визнати недійсним правочин, а саме
договір іпотеки № DNN0GА00000004 від 03.03.2008
року.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_1 позовні вимоги
підтримав в повному обсязі, мотивуючи
їх обставинам викладеними у позовній
заяві, просив суд їх задовольнити. При
цьому зазначив, що в договорі зазначена
інша особа. Вони не заперечують того
факту, що ОСОБА_3 зверталась до банку
задля отримання кредиту, як не
заперечують і того, факту, що ОСОБА_3
отримала кредит в сумі 50 000,00 гривень,
однак позовні вимоги, пред'явлені до
ОСОБА_4, випливають з іншого договору,
тобто вона підписала договір іпотеки і
передала в іпотеку майно за особу, яка
їй не відома. А тому, іпотека укладена
під впливом обману. Однак інший договір
вони надати не можуть, бо позивачка
часто змінювала місця мешкання, у
зв'язку з чим копію договору вірогідно
було загублено. Просив задовольнити
позов в повному обсязі.

Представник відповідача Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «Приватбанк» - Шкваря К.О. в
судовому засіданні проти позову
заперечувала, надавши письмові
заперечення (а.с.21-24), зазначивши, що
підпис позивачка не оскаржує, однак
анкетні дані знаходяться під підписом,
а тому вона повинна була бачити, що
підписує. Крім того представник
зазначила, що факт описки в договорі
визнає, однак це ніяким чином не тягне
недійсності всього договору, оскільки
іншого договору позивачем надано не
було, а вона, як представник Банку
стверджує, що договору укладеного з
особою, анкетні дані якої помилково
зазначені, не існує. Крім того, до того
моменту, поки банк не звертався до суду
за стягненням заборгованості та
зверненням стягнення на майно, ОСОБА_3
сплачувала частково кредит і не мала
жодних претензій до банку, зокрема, з
приводу розбіжності в анкетних даних.
Зокрема, просила застосувати строки
позовної давності і відмовити в позові
в повному обсязі.

В судовому засіданні була допитана у
якості свідка ОСОБА_3, яка зазначила, що
03.03.2008 року, вона звернулась у
відділення Публічного акціонерного
товариства Комерційний Банк
«Приватбанк», розташованого по
вул.Сучкова в м.Новомосковську
Дніпропетровської області, де отримала
кредит в сумі 50 000,00 гривень. Копію
договору вона отримувала, однак де цей
примірник зараз повідомити не може.
Вона сплачувала кредити до серпня 2012
року. Про те, що в договорі помилка вона
дізналася, коли Банк звернувся до неї з
позовом. Інших договорів вона не
підписувала. Її мама - ОСОБА_4 надавала в
іпотеку майно.

Допитана в якості свідка позивач
ОСОБА_4 зазначила в судовому засіданні,
що дійсно в 2008 році її донька ОСОБА_3
укладала кредитний договір, за яким
вона особисто була поручителем, однак
особа, зазначена в договорі їй не
відома, оскільки її донька ОСОБА_3 має
інші анкетні дані.

Суд, вислухавши представників сторін,
допитавши свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
дослідивши матеріали справи, дійшов до
наступного висновку.

Суду надано копію кредитного договору
№ DNN0GА00000004 від 03.03.2008 року, укладеного
між Публічним акціонерним товариством
Комерційний Банк «Приватбанк» та
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт
громадянина України, серії НОМЕР_4,
виданий 22.02.1984 року Новомосковським МВ
УМВС України в Дніпропетровській
області, ІНН НОМЕР_2 (а.с.8-10).

Крім того, 03.03.2008 року між ОСОБА_4 та
Публічним акціонерним товариством
Комерційний Банк «Приватбанк» було
укладено договір іпотеки (а.с.5-7), згідно
з умовами якого ОСОБА_4 в забезпечення
виконання зобов'язань «іпотекодавця»
за кредитним договором від 03.03.2008 року
№ DNN0GА00000004 (п.35.2 Договору іпотеки)
передає в іпотеку майно, а саме
житловий будинок, який розташований за
адресою: АДРЕСА_1, який належить
іпотекодавцю на праві власності на
підставі договору купівлі-продажу
нерухомості № 000027 від 27 лютого 2001 року
(п.35.3 Договору іпотеки).

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання сторонами вимог, які
встановлені статтею 203 ЦК України.

Статтею 203 ЦК України визначено основні
критерії чинності правочину й
зазначено зокрема, що зміст правочину
не може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства.

Правочин може бути визнаний недійсним
у разі недодержання в момент його
вчинення стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦПК
України.

Аналогічне роз'яснення надане й
Постановою Пленуму Верховного Суду
України в п.7 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійними» від 06.11.2009 року №
9.

Щодо наявності обману та помилки при
укладенні кредитного договору, який є
предметом спору, то відповідно до ст. 625
ЦК України зміст договору становлять
умови (пункти) визначені на розсуд
сторін і погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Ст. 627 ЦК України зазначає, що
відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Оскільки, відповідно до принципу
свободи договору (ст.ст. 6, 627 ЦК України),
сторони договору на власний розсуд
визначають його зміст і формулюють
його конкретні умови, якщо тільки зміст
якої-небудь умови імперативно не
визначений законом чи іншими правовими
актами, суд приходить до висновку про
відсутність підстав для визнання
недійсним договору з підстав його
невідповідності нормам діючого
законодавства.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, надавши докази відповідно
до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України.

В порушення вимог ч.1 ст. 60 ЦПК України,
жодних доказів в підтвердження
позовних вимог, зокрема й наявності в
діях відповідача ПАТ КБ «Приватбанк»
умислу на введення позичальника в
оману щодо істотних умов кредитного
договору, помилки останнього щодо
правової природи цього договору,
позивачем суду не надано.

Більше того, представник відповідача
не заперечував факту помилки в
анкетних даних, мотивуючи її людським
фактором. Судом приймається дана
позиція відповідача, виходячи з
наступного.

Факт того, що 03.03.2008 року ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір сторонами
не заперечувався, а тому в порядку ст. 61
ЦПК України не підлягає доведенню.

В порушення вимог ст. ст. 10-60 ЦПК України
іншого договору, укладеного 03.03.20008 року
між ПАТ КЬБ «Приватбанк» та ОСОБА_3,
позивачем суду не надано, хоча остання
зазначила під час своїх пояснень, що
отримувала зазначену копію.

Факт того, що під час оформлення
анкетних даних за договором була
допущена помилка підтверджується ще і
тим, що помилково зазначена дата
народження ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_2 та дата
видачі їй же паспорту громадянина
України - 22.02.1984 рік, збігаються, що є не
можливим.

Щодо договору іпотеки, то дійсно його
положення: «за цим договором іпотекою
забезпечується виконання зобов'язань
Іпотекодавця за кредитним договором,
укладеним між іпотекодержателем та
іпотекодавцем» (п.2 Розділу 1 Договору
іпотеки) суперечить фактичним
обставинам, оскільки ОСОБА_4 поручалась
за доньку ОСОБА_3, а не за себе особисто,
оскільки вона особисто договору
кредиту не укладала.

Так само, в п.36.6 Розділу 7 договору
іпотеки зазначено, що …на протязі 30
днів з дати купівлі предмету іпотеки
зареєструвати договір купівлі-продажу
предмету іпотеки та право власності на
предмет іпотеки згідно з чинним
законодавством, але в абзаці 2 п.35.3
Договору зазначено, що …предмет
іпотеки зареєстрований у
встановленому законом порядку як
окремий виділений об'єкт права
власності. Однак, з моменту вчинення
ОСОБА_4 підпису на останній сторінці
договору іпотеки, будь-яких договорів
купівлі-продажу, щодо домоволодіння,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1, вона
не вчиняла, право власності на
зазначений будинок у неї виникло ще в
2001 році.

Однак, наявність зазначених
розбіжностей не можуть бути підставою
доля визнання договору іпотеки
недійсним в цілому, оскільки сторонами
не заперечувався факти укладення
договору кредиту та його отримання. Не
заперечувався і факт передачі майна в
іпотеку задля забезпечення виконання
зобов'язань за зазначеним договором
кредиту.

Після укладення договору 03.03.2008 року
позивач та третя особа частково
виконували його умови і не пред'являли
Банку жодних претензій, зокрема, щодо
анкетних даних та інших умов договору.

Тобто, твердження позивача ОСОБА_4
про введення її при укладенні
оспорюваного договору, в оману є
безпідставним та необґрунтованим,
скільки будь-яких відповідних доказів
суду не надано.

Таким чином, суд вважає, що позивач був
обізнаний з умовами спірного договору
та всіма можливими наслідками його
укладення, він погодився з усіма
положеннями кредитного договору і
частково виконував його умови.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин
є правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Виходячи з вищевикладеного, доводи
позивача та її представника про
наявність підстав для визнання
недійсним укладеного кредитного
договору в порядку, передбаченому
ст.ст. 203, 215 ЦК України, суд вважає
безпідставними.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
203, 215, 526, 524, 1054, 529 ЦК України, ст. 5, п. 5 ст.
18 Закону України "Про захист прав
споживачів", ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 60, 88, 209, 212 215,
217, 223 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до
Публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк «Приватбанк», третя
особа - ОСОБА_3 про визнання правочину
недійсним - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути
подана в апеляційний суд
Дніпропетровської області через
Новомосковський міськрайонний суду в
десятиденний термін після його
проголошення. Особи, які брали участь у
судовому засіданні, але не були
присутніми під час проголошення
рішення, можуть подати апеляційну
скаргу протягом десяти днів з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя
В.В.Березюк