УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 року
м. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого : Ткачука О.С.,суддів:
Висоцької В.С., Гримич М.К.,
Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу
Богунського районного суду м. Житомира
від 06 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Житомирської
області від 13 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернулась
до суду з позовом до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу.

Ухвалою Богунського районного суду м.
Житомира від 06 грудня 2013 року,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду Житомирської
області від 13 січня 2014 року, позовну
заяву визнано неподаною та повернуто
позивачу для подання до належного суду.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати ухвалу суду першої інстанції
та ухвалу апеляційного суду,
посилаючись на порушення норм
процесуального права, справу направити
до суду першої інстанції для вирішення
питання про відкриття провадження у
справі.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Повертаючи позовну заяву, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що справа непідсудна цьому суду,
оскільки відповідач проживає в
Республіці Італія, а позивач не надала
доказів про наявність причин
пред'явлення позову за місцем її
проживання, визначених у ч. 2 ст. 110 ЦПК
України.

Проте погодитись із такими висновками
судів не можна, тому що суди дійшли їх з
порушенням норм процесуального права.

Судом установлено, що між сторонами
виник спір про розірвання шлюбу,
укладеного 27 вересня 2004 року у
республіці Італія (а.с. 8-13).

Позивач - громадянка України,
відповідач - громадянин Італії,
проживає за межами України.

Оскільки спірні правовідносини
виникли з іноземним елементом, при
вирішенні питання про відкриття
провадження у справі, суд першої
інстанції, перш за все, повинен був
з'ясувати питання про підсудність йому
цієї справи з урахуванням зазначеної
обставини.

Питання підсудності цивільних справ
урегульовано у ст. 15, главі I розділу III
ЦПК України, які визначають загальні
правила підсудності та територіальної
підсудності, та у ст. 414 ЦПК України, яка
визначає, що підсудність справ з
іноземним елементом визначається цим
Кодексом, законом або міжнародним
договором, згода на обов'язковість
якого надана Верховною Радою України.

Крім того, у ч. 2 ст. 2 ЦПК України
передбачено, що цивільне судочинство
здійснюється відповідно до
Конституції України, цього Кодексу та
Закону України «Про міжнародне
приватне право».

У міжнародному праві категорія
«підсудність» застосовується для
визначення розподілу як компетенції
між судами існуючої в державі системи
розгляду цивільних справ, так і
компетенції судів щодо вирішення справ
з іноземним елементом, тобто
міжнародної підсудності.

Закон України «Про міжнародне приватне
право» встановлює порядок
урегулювання приватноправових
відносин, які хоча б через один зі своїх
елементів пов'язані з одним або
кількома правопорядками, іншими, ніж
український правопорядок, зокрема,
визначає підсудність судам України
справ з іноземним елементом (п. 3 ч. 1 ст.
1, ст. ст. 75-77).

Порядок розірвання шлюбу, укладеного
між громадянином України та іноземцем,
має ряд особливостей, на які як суд
першої інстанції, так і суд апеляційної
інстанції не звернули уваги.

Статтею 63 Закону України «Про
міжнародне приватне право»
передбачено, що припинення шлюбу та
правові наслідки його припинення
визначається правом, яке діє в даний
час щодо правових наслідків шлюбу. На
підставі ст. ст. 103, 110 СК України
розірвання шлюбу за рішенням суду
можливе як за спільною заявою подружжя,
так і за заявою одного із подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 110 ЦПК України
позови про розірвання шлюбу можуть
пред'являтися за зареєстрованим місцем
проживання чи перебування позивача
також у разі, якщо на його утриманні є
малолітні або неповнолітні діти або
якщо він не може за станом здоров'я чи з
інших поважних причин виїхати до місця
проживання відповідача. За
домовленістю подружжя справа може
розглядатися за зареєстрованим місцем
проживання чи перебування будь-кого з
них.

Поряд з тим, проявляючи таку ініціативу
про розгляд справи у суді за місцем
свого проживання, позивач повинен
подати документи, що підтверджують
складність виїзду його у суд за місцем
проживання відповідача.

Пред'являючи позов, позивач посилалась
на вказані норми процесуального та
міжнародного права, та зазначала, що є
громадянкою України, проживає у
АДРЕСА_1. Перебуває з 27 вересня 2004 року у
зареєстрованому шлюбі з відповідачем,
від якого мають малолітнього сина
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. Вказувала, про
неможливість її виїзду з України через
тяжке матеріальне становище, а також
через її чоловіка, який переслідується
в Італії за скоєння злочину відносно
позивача, на підтвердження чого надала
рішення (а.с. 33-45).

За таких обставин суди дійшли
помилкового висновку про
непідсудність справи Богунському
районному суду м. Житомира.

Оскільки вказані судові рішення
постановлені з порушенням норм
процесуального права, підлягають
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 342, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу судді Богунського районного
суду м. Житомира від 06 грудня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Житомирської
області від 13 січня 2014 року скасувати,
справу передати до суду першої
інстанції для вирішення питання про
відкриття провадження у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
О.С. Ткачук судді:
М.К.
Гримич

В.С. Висоцька

О. В. Умнова

І.М. Фаловська