Справа № 463/2070/13
Головуючий у 1 інстанції: Лакомська
Провадження № 22-ц/783/2070/14
Доповідач в 2-й інстанції: Шашкіна
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого судді: Шашкіної С.А.

Суддів: Богонюка М.Я.,Ванівського О.М.

При секретарі: Цар М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
заочне рішення Личаківського
районного суду м.Львова від 23 грудня 2013
року,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням районного суду в задоволенні
позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третіх осіб
Львівського міського комунального
підприємства № 504, Личаківського
районного відділу ГУ ДМС України у
Львівській області про визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням та зняття з
реєстраційного обліку - відмовлено за
безпідставністю.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2. В
апеляційній скарзі посилається на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, при неповно
з'ясованих обставинах справи. Вказує,
що вона разом із своїм внуком,
відповідачем по справі, прописана у
квартирі, що належить їй на праві
приватної власності. Оскільки ОСОБА_3
вже понад 2,5 роки не проживає у вказаній
квартирі,що підтверджується актом ЛКП
№ 504, за комунальні послуги не сплачує,
не приймає жодної участі в утриманні
квартири та вибув на постійне місце
проживання у Бродівський район
Львівської області, де створив сім'ю,
відтак, на підставі наданих нею доказів
суд мав визнати відповідача таким, що
втратив право на житло. Просить рішення
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким її позов задовольнити повністю.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи був належним чином повідомлений
шляхом оголошення в газеті «Високий
замок».

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення апелянта та його
представника на підтримання скарги,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що така задоволенню не
підлягає.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме з реєстраційного посвідчення від
23 червня 1997 року, серії КММ № 001150
виданого Львівським обласним
державним комунальним бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки
квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за
позивачкою ОСОБА_2 (а.с.6).

Право власності на вказану квартиру
набуто нею на підставі договору
купівлі - продажу квартири від 06 травня
1997 року, посвідченого приватним
нотаріусом Львівського міського
нотаріального округу, зареєстрованого
в реєстрі за № 1902 та записано в
реєстрову книгу №24 за реєстровим №19974
(а.с.7).

З довідки з місця проживання про склад
сім'ї та прописку № 2672 від 02.09.2013 року
виданої ОСОБА_2 дана квартира загальною
площею 36 кв.м. складається з двох
житлових кімнат житловою площею 24,3
кв.м. і кухні окремої площі з
комунальними вигодами. У квартирі
прописані 2 особи, а саме: ОСОБА_2
(власник) ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 (внук)
ІНФОРМАЦІЯ_3.

Як вбачається з матеріалів позовної
заяви і уточнюючих пояснень
представника апелянта ОСОБА_4, позов
про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив
право на користування житловим
приміщенням, що належить на праві
власності ОСОБА_2 подано з тих підстав,
що ОСОБА_3 онук власника,який немає
батьків, тобто член її сім'ї, не
проживав у спірному приміщенні
протягом двох з половиною років без
поважних причин, тобто фактично
відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України.
Посилання в позовній заяві на ту
обставину, що ОСОБА_3 виїхав на постійне
проживання у село Бродівського району
Львівської області не належить до
підстав позову. Згідно з цією нормою
член сім'ї власника житла втрачає право
на користування цим житлом у разі його
відсутності без поважних причин понад
один рік, якщо інше не встановлено
домовленістю між ним і власником житла
або законом.

Як вбачається з пояснень ОСОБА_2 після
реєстрації ОСОБА_3 шлюбу він проживав
тимчасово в будинку матері дружини без
реєстрації в с.Пониковиця Бродівського
району Львівської області, а питання
щодо визнання його втративши право на
її квартиру виникло у зв'язку з тим, що
онук оформив кредитний договір і на
даний час на її адресу приходять
повідомлення та дзвінки з банку з
приводу сплати кредитної
заборгованості. Згідно з поданих
листів дійсно вбачається, що ОСОБА_3 за
своїм місцем постійного проживання
-спірною квартирою, у квітні 2013 року
оформив кредитний договір і на даний
час сума заборгованості складає 877 грн.
53 коп. Однак, наведене не може бути
достатньою підставою для задоволення
вимог позивача. Крім того, як
вбачається з поданої довідки
Пониковицької сільської ради
Бродівського району Львівської
області, ОСОБА_3 проживав в будинку
матері дружини без реєстрації по
вересень 2013 року, тобто на час
вирішення спору та на даний час там не
проживає.

З акту від 21.08.2013 р. складеного комісією
ЛКП «№504» на момент виходу за адресою
по АДРЕСА_1 вбачається, що зі слів
сусідів ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 протягом
двох з половиною років у квартирі за
даною адресою не проживає, однак у
даному акті відсутні причини його не
проживання.

Як вбачається з матеріалів справи
позивачка звернулась до суду із
зазначеним позовом у вересні 2013 року, а
акт ЛКП складено у серпні 2013 року, що в
свою чергу не може бути належним та
допустимим доказом відсутності
відповідача у квартирі АДРЕСА_1
протягом двох з половиною років без
поважних причин. Інших доказів на
ствердження свого позову позивачка не
подала, а її клопотання про виклик і
допит свідків в суді апеляційної
інстанції задоволенню не підлягає,
оскільки таке клопотання не заявлялось
в суді першої інстанції.

Проаналізувавши подані докази суд
прийшов до вірного висновку про
відсутність підстав у даний час для
визнання онука позивачки, ОСОБА_3, 1992
р.н. таким, що втратив право на
користування житловим приміщенням, що
належить його бабусі. Рішення суду про
відмову в позові відповідає вимогам ст.
405 ЦК України на яких фактично
заявлявся позов, а помилкове
зазначення позивачем вимог на підставі
ст. 71 ЖК України не змінює підстав
звернення до суду та не впливає на
законність ухваленого рішення. Судом
вірно встановлені фактичні обставини
справи, рішення суду ухвалене з
дотриманням норм процесуального та
матеріального права, зокрема ч. 2 ст.405
ЦК України. Доводи апеляційної скарги
його правильність по суті не
спростовують, тому підстав для її
задоволення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст303,307ч.1 п.1, 308, 313,314, 315 ЦПК
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Личаківського
районного суду м.Львова від 23 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з дня проголошення, може
бути оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді: