22-ц/775/551/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції Козлов Д.О.
Доповідач Ігнатоля Т.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області в
складі:

головуючого Ігнатоля
Т.Г.,

суддів Мироненко І.П.,
Попової С.А,

при секретарі
Одинцові Е.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі справу за
позовом ОСОБА_1 до Маріупольської
міської ради про визнання права
власності на кооперативну квартиру,

за апеляційною скаргою Маріупольської
міської ради на заочне рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 30
січня 2014 року,-

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом до Маріупольської
міської ради про визнання за ним права
власності на кооперативну квартиру
АДРЕСА_1, посилаючись на те, що він є
членом ЖБК «Волна-2», на підставі
списків ЖБК,йому була виділена спірна
квартира, за яку він повністю виплатив
пайові і внески та отримав
реєстраційне посвідчення в
Маріупольському БТІ, про що зроблено
відповідний запис в реєстровій книзі.
Однак, на теперішній час бажає
оформити своє право власності на
вказану квартиру, однак у нього
відсутній правовстановлюючий документ
на неї, що і було підставою для
звернення до суду з вказаним позовом.

Заочним рішенням Жовтневого
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 30 січня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано за
ОСОБА_1 право властности на
кооперативну квартиру АДРЕСА_1
(загальною площею - 60,2 м2, житловою
площею - 43,7 м2).

В апеляційній скарзі Маріупольська
міська рада просить скасувати рішення
та ухвалити нове, яким відмовити в
задоволені позову, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. Зокрема,
посилається на те, що позивачем не
надано жодних доказів про порушення,
невизнання або оспорювання його права
на квартиру Маріупольською міською
радою.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України
справа розглянута у відсутність
сторін, які належним чином повідомлені
про час та місце розгляду справи, про що
свідчать розписки про отримання ними
судових повісток. Заяв про відкладення
розгляду справи від сторін не надійшло.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Судом встановлено і це
підтверджується матеріалами справи, що
позивач з 1969 року по теперішній час є
членом кооперативу « Волна-2» ( а.с. 14).

Згідно з довідкою ЖБК « Волна -2» від 16
вересня 2013 року ОСОБА_1 повністю
сплачено суду за кооперативну квартиру
АДРЕСА_1 та на підставі цього
Маріупольським бюро технічної
інвентаризації на ім'я ОСОБА_1 видане
реєстраційне посвідчення № 34946 від 1
грудня 1992 року про право власності на
зазначену квартиру (а.с. 12-13).

Задовольняючи позов ОСОБА_1, суд
виходив з того, що право власності на
спірну квартиру набуто позивачем
правомірно, а тому, його вимоги
підлягають задоволенню.

Колегія суддів не може погодитися з
таким висновком суду.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Проте, таким вимогам рішення суду не
відповідає.

У відповідності з положеннями ч.1ст. 11
ЦПК України, суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Згідно з положеннями ч. І ст. 15 ЦК
України суди розглядають в порядку
цивільного судочинства справи щодо
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи
інтересів, що виникають із цивільних,
житлових, земельних, сімейних, трудових
відносин.

Відповідно з вимогами ст.392 ЦК України
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Виходячи з положень ст.392 ЦК України,
право власності підлягає захисту в
разі, коли має місце реальне його
оспорювання учасником цивільних
відносин, внаслідок чого позивач не
може належним чином реалізувати свої
правомочності щодо спірного майна.
Тобто, потреба в такому способі
захисту права власності виникає тоді,
коли наявність суб'єктивного права
власника не підтверджена відповідними
доказами, підлягає сумніву, не
визнається іншими особами або ними
оспорюється.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи
спір, суд першої інстанції
неправильно встановив фактичні
обставини справи, не оцінив належним
чином надані докази і дійшов
необґрунтованого висновку про
наявність правових підстав для
задоволення позову ОСОБА_1 до
Маріупольської міської ради про
визнання права власності на
кооперативну квартиру, оскільки ніяких
доказів на підтвердження факту
оспорювання права власності позивача
на квартиру саме Маріупольською
міською радою ні суду першої
інстанції, ні апеляційному суду
позивачем не надано.

Відповідно до п. 49 Постанови
Кабінету Міністрів України від 22
червня 2011 року № 703 "Про затвердження
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»,
державна реєстрація прав з видачею
свідоцтва про право власності на
об'єкти нерухомого майна, збудовані в
результаті діяльності житлового,
житлово-будівельного, дачного,
гаражного чи іншого кооперативу, за
умови, що на певну частину таких
об'єктів до 01.01.2013 року оформлено та
зареєстроване право власності,
проводиться на підставі заяви члена
відповідного кооперативу, до якої
додаються довідка кооперативу про
членство в ньому та про повне внесення
таким членом пайового внеску.

У разі відмови в реєстрації права
власності позивач має право
оскаржувати дії державного
реєстратора в установленому законом
порядку.

У зв'язку з зазначеним, рішення суду
першої інстанції не можна вважати
законним та обґрунтованим.

Таким чином, оскільки рішення не
відповідає нормам матеріального права
та ухвалено з порушенням норм
процесуального права, це є підставою
для його скасування з ухваленням
нового рішення про відмову ОСОБА_1 у
задоволенні позову до Маріупольської
міської ради про визнання права
власності на кооперативну квартиру.

Керуючись ст.ст. 307,309,316
ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу
Маріупольської міської ради
задовольнити.

Заочне рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Маріуполя від 30 січня 2014 року
скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Маріупольської міської ради про
визнання права власності на
кооперативну квартиру відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Судді