Ухвала

іменем україни

14 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Штелик С.П.,

суддів: Коротуна В.М.,
Маляренка А.В.,

Попович О.В.,
Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
треті особи: Четверта Львівська
державна нотаріальна контора, Обласне
комунальне підприємство Львівської
обласної ради «Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки»,
про визнання права власності та за
зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3,
треті особи: Винниківська державна
нотаріальна контора, Обласне
комунальне підприємство Львівської
обласної ради «Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки»,
про визнання права власності, за
касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою
представником ОСОБА_5, на рішення
Личаківського районного суду м. Львова
від 10 вересня 2013 року та рішення
апеляційного суду Львівської області
від 12 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з указаним позовом та з
урахуванням уточнення вимог остаточно
просила: визнати за нею право власності
на Ѕ частки житлового будинку з
господарськими будівлями і спорудами
АДРЕСА_1, вартістю 301 435 грн
як частку у спільному майні подружжя,
виключивши зі складу спадщини; визнати
за нею право власності на вказаний
будинок у цілому; визнати за нею право
власності на автомобіль марки «Ніссан
Навара», державний реєстраційний номер
НОМЕР_1; з урахуванням взаємних
зобов'язань стягнути на користь ОСОБА_4
12 251 грн 63 коп. На обґрунтування своїх
вимог посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер її чоловік ОСОБА_6, з яким вона з
1995 року перебувала у шлюбі.
Спадкодавець тривалий час хворів
тяжкою хворобою, був інвалідом першої
групи. Після його смерті відкрилася
спадщина. Спадкоємцями ОСОБА_6 є вона та
ОСОБА_4 Спірний будинок хоч і належав
ОСОБА_6, однак його вартість істотно
збільшилася внаслідок трудових та
грошових затрат подружжя, зокрема, у 2002
році ними проведено реконструкцію
будинку та капітальний ремонт. Просить
врахувати при визначенні частки, що
підлягає виключенню зі складу
спадщини, Ѕ частки суми боргових
зобов'язань подружжя, що виникли в
інтересах сім'ї за життя спадкодавця.
Усі витрати з лікування спадкодавця,
установлення пам'ятника на могилі
понесла вона, тому вважає, що
відповідач як спадкоємець повинен
компенсувати половину їх вартості.
Крім цього, вважає, що оскільки
вищевказаний автомобіль придбаний
незадовго до смерті спадкодавця,
здебільшого за її кошти, тому її частка
у його вартості повинна бути збільшена.

ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним
позовом та, з урахуванням збільшення
позовних вимог, остаточно просив
визнати за ним право власності в
порядку спадкування за законом на Ѕ
частки спадкового майна, а саме: Ѕ
частини спірного будинку, ј частини
автомобіля «Ніссан Навара», державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, ј частини
автомобіля марки «Форд Транзит»,
державний реєстраційний номер
НОМЕР_2 та ј частини автомобіля
марки «Мазда-323», державний
реєстраційний номер НОМЕР_3, 2000 року
випуску. На обґрунтування своїх вимог
посилається на те, що він є спадкоємцем
першої черги за законом після
померлого ОСОБА_6 разом із дружиною
спадкодавця. Він із спадкодавцем не
проживав, проживає з матір'ю в Італії.

Рішенням Личаківського районного суду
м. Львова від 10 вересня 2013 року
позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано за нею
право власності на будинок із
господарськими будівлями і спорудами
АДРЕСА_1 у цілому та на автомобіль
«Ніссан Навара», державний
реєстраційний номер НОМЕР_1. Зустрічний
позов ОСОБА_4 задоволено частково.
Визнано за ним право власності на ј
ідеальної частки автомобіля «Форд
Транзит», державний реєстраційний
номер НОМЕР_2, 1993 року випуску, вартістю
6 594 грн 75 коп. та ј частки автомобіля
марки «Мазда-323», державний
реєстраційний номер НОМЕР_3, 2000 року
випуску, залишковою вартістю 451 грн 25
коп. Стягнуто із ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_4 різницю у вартості
частки в сумі 12 151 грн 63 коп.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 12 грудня
2013 року рішення суду першої інстанції в
частині стягнення з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_4 різниці у вартості частки в сумі
12 151 грн 63 коп. змінено. Стягнуто з
депозитного рахунку № 789
Територіального управління Державної
судової адміністрації у Львівській
області внесені ОСОБА_3 кошти в сумі 12 151
грн 63 коп. на користь ОСОБА_4
Рішення суду першої інстанції у
частині визнання права власності
ОСОБА_3 на будинок з
господарськими будівлями і спорудами
АДРЕСА_1 у цілому, яке складається з
житлового будинку загальною площею 88,7
кв. м, житловою площею 55,8 кв. м,
цегляного гаража, цегляної вбиральні,
огорожі, замощення і криниці та
автомобіль «Ніссан Навара», державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, визнання
права ОСОБА_4 на ј ідеальної частки
автомобіля «Форд Транзит», державний
реєстраційний номер НОМЕР_2, 1993 року
випуску вартістю 6 594 грн 75 коп. та ј
частки автомобіля марки «Мазда-323»,
державний реєстраційний номер НОМЕР_3,
2000 року випуску, залишковою вартістю 451
грн 25 коп., а також стягнення судових
витрат залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі
представника просить скасувати
рішення судів першої й апеляційної
інстанцій, ухвалити нове рішення, яким
у задоволенні первісного позову
відмовити, а зустрічний позов
задовольнити, обґрунтовуючи свою
вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з огляду на наступне.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер ОСОБА_6

Згідно з матеріалами спадкової справи,
заведеної Винниківською державною
нотаріальною конторою, спадкоємцями
першої черги є ОСОБА_3 -
дружина померлого, з яким вона
перебувала у шлюбі з 21
лютого 1995 року, та ОСОБА_4 - син
спадкодавця від першого шлюбу, який
проживає разом з матір'ю в Італії.

Відповідно до реєстраційного
посвідчення від 01 грудня 1999 року
будинок № АДРЕСА_1 належав на праві
особистої власності ОСОБА_6 на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 26 листопада 1999 року.

Згідно з висновком експертного
дослідження ПП «Юридично-експертна
компанія Юрекс» вартість указаного
будинку з господарськими будівлями і
спорудами станом на 1999 рік становила 276
781 грн, а внаслідок проведеного
капітального ремонту станом на
теперішній час його вартість становить
602 870 грн.

Суд дійшов висновку, що належить
визнати спільною сумісною власністю
спірний будинок із господарськими
будівлями і спорудами, оскільки за час
шлюбу їх вартість істотно збільшилась
у порівнянні з вартістю у 1999 році після
проведеної реконструкції у 2002 році.

Разом з тим оскільки відповідачем у
судовому засіданні жодними доказами не
спростований факт збільшення вартості
будинку, тому суд дійшов висновку про
відсутність правових підстав для
задоволення зустрічного позову в
частині визнання права власності на Ѕ
частки спірного будинку.

Вартість належної позивачу ОСОБА_3 у
спірному будинку Ѕ частки відповідно
до висновку експерта становить 301 435
грн, що підлягає виключенню зі
спадкового майна.

Таким чином до спадкування підлягає Ѕ
частки будинку - по ј частки між
спадкоємцями, що складає частку
позивача - ѕ частки в сумі
452 152 грн 50 коп., відповідно частка
відповідача становить
150 717 грн 50 коп.

Статтею 365 ЦК України передбачено, що
право особи на частку у спільному майні
може бути припинене за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників,
якщо частка є незначною і не може бути
виділена в натурі, річ є неподільною,
спільне володіння і користування
майном є неможливими, таке припинення
не завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї.

Вирішуючи спір, який виник між
сторонами у справі, суд виходив з того,
що останній період життя ОСОБА_6
перебував у тяжкому стані та сторони в
судовому засіданні визнали, що саме
позивач здійснювала за ним догляд та
лікування, а в наступному - поховання та
встановлення пам'ятника на його могилі.

Таким чином, задовольняючи позовні
вимоги ОСОБА_3 про визнання права
власності на спірний будинок у цілому,
суд першої інстанції виходив з того, що
в судовому засіданні доведено право
відповідача на незначну, в порівнянні з
позивачем, частку в будинку, спірний
будинок є неподільним, тому наявні
підстави для припинення права
відповідача на частку в будинку на
підставі ст. 365 ЦК України за умови
відшкодування відповідачу вартості
належної йому частки, оскільки при дачі
особистих пояснень відповідач не
заперечив проти отримання компенсації
відповідно до частки, визначеної у
зустрічному позові.

Разом з тим судом встановлено, що до
складу спадкового майна входять по Ѕ
частини автомобілів: «Ніссан Навара»,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
вартістю 182 617 грн 04 коп.; «Форд Транзит»,
державний реєстраційний номер НОМЕР_2,
1993 року випуску, вартістю 26 379 грн 74 коп.;
«Мазда-323», державний реєстраційний
номер НОМЕР_3, 2000 року
випуску,утилізаційною вартістю 1 805 грн,
тобто по ј ідеальної частки
дружині та сину спадкодавця.

Ґрунтуючись на поясненнях позивача,
про те, що автомобіль «Ніссан Навара»
був придбаний 05 червня 2008 року, в
останній період життя
спадкодавця, який був інвалідом І групи
та фактичної участі у його придбанні,
користуванні, утриманні, ремонті не
брав, суд дійшов висновку про наявність
правових підстав для відступлення від
рівності часток подружжя шляхом
збільшення частки позивача ОСОБА_3 у
спільному майні подружжя - автомобілі
«Ніссан Навара» до 3/4, та відповідно до
включення до складу спадщини лише ј
частини вказаного автомобіля,

На підставі довідок - розрахунків,
наданих позивачем, судом встановлено,
що за призначеннями лікарів за останні
три роки життя спадкодавця ОСОБА_6 з 2006
року до 2008 роки загальна сума витрат на
медичні препарати склала 144 647 грн.

Відповідно до довідки про поховання,
накладних про придбання похоронної
атрибутики, чеків на придбання
пам'ятника, витрати на поховання
спадкодавця, встановлення пам'ятника
склали 54 021 грн 20 коп.

Крім того, судом встановлено та визнано
спільним сумісним зобов'язаннями
подружжя заборгованість ОСОБА_3 згідно
з розпискою, від 09 липня 2008 року на суму
24 000 грн, та за кредитними договорами
від від 24 липня 2012 року та 22 липня 2012
року перед ПАТ «КБ «Надра» на загальну
суму 100 117 грн 93 коп.

Враховуючи вищенаведене та виходячи зі
змісту ст. 1232 ЦК України, суд дійшов
висновку, що відповідач зобов'язаний
відшкодувати позивачу Ѕ частки
понесених позивачем витрат на
лікування, поховання, установку
пам'ятника та Ѕ частки боргових
зобов'язань подружжя ОСОБА_3, що
існували на день смерті спадкодавця та
існують на теперішній час, що становить
161 393 грн.

Враховуючи взаємні зобов'язання сторін
за первісним та за зустрічним позовами,
суд дійшов висновку про можливість
застосування взаємозаліку грошових
зобов'язань сторін, а саме: за первісним
позовом стягненню з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 підлягає 161 393 грн.; за зустрічним
позовом стягненню з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_4 підлягає 173 544
грн, що складає різницю у сумі 12 151 грн 63
коп. та підлягає стягненню з позивача
за первісним позовом.

З такими висновками погодився й
апеляційний суд, проте змінив рішення
суду першої інстанції у частині
стягнення різниці в частці з
ОСОБА_3, яке, на думку апеляційного суду,
слід провести з депозитного рахунку
Територіального управління державної
судової адміністрації України у
Львівській області, на який внесено
кошти.

Проте з такими висновками суду
погодитись не можна, оскільки вони
зроблені з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; як розподілити між
сторонами судові витрати.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Статтею 58 ЦПК України установлено, що
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

За змістом ст. 59 ЦПК України суд не бере
до уваги докази, які одержані з
порушенням порядку, встановленого
законом. Обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Згідно зі ст. 64 ЦПК України письмовими
доказами є будь-які документи, акти,
довідки, листування службового або
особистого характеру або витяги з них,
що містять відомості про обставини, які
мають значення для справи.

Письмові докази, як правило, подаються
в оригіналі. Якщо подано копію
письмового доказу, суд за клопотанням
осіб, які беруть участь у справі, має
право вимагати подання оригіналу.

Ухвалюючи рішення у цій справі, суд на
порушення вимог
ст. ст. 212-215 ЦПК України не в повному
обсязі встановив фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, а саме: не встановив
склад спадщини на час її відкриття,
оскільки згідно зі
ст. 1218 ЦК України визначено, що до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцю на
момент відкриття спадщини і не
припинились внаслідок його смерті.
Вирішуючи спір, суд встановив розмір
заборгованості перед кредиторами на 2012
рік, а не на час відкриття спадщини.
Крім того, визнаючи зобов'язання
позивача ОСОБА_3 перед кредиторами
спільними боргами подружжя, суд також
не встановив, чи дійсно в інтересах
сім'ї були отримані та витрачені ці
кошти. Такі роз'яснення викладені у п. 24
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя».

Відступаючи від рівності часток
подружжя при поділі автомобіля
«Ніссан Навара» та збільшуючи частку
позивача до 3/4, суд виходив виключно з
пояснень позивача про те, що
спадкодавець не брав фактичної участі
у придбані, користуванні, утриманні,
ремонті вказаного автомобіля, проте
суд не послався на жодний належний
доказ того, що всі ці дії здійснювала
виключно позивач, а також судом не
з'ясовано наявності та не встановлено
джерел походження коштів у позивача на
такі витрати, оскільки у відповідності
до п. 23 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 21 грудня 2007
року № 11, вирішуючи спори щодо майна
подружжям, необхідно встановлювати
обсяг спільнонажитого майна,
з'ясовувати джерело і час його
придбання. А також судом не встановлені
обставини, які у відповідності до ч. 2
ст. 70 СК України можуть бути підставами
для відступлення від засад рівності
часток подружжя при поділі майна.

Висновки суду про понесені позивачем
витрати на лікування спадкодавця
також не підтверджені належними докази
(чеками з аптеки, товарними чеками
тощо), а ґрунтуються виключно на
розрахунку адвоката позивача.

Апеляційний суд, залишаючи рішення
суду першої інстанції без змін, на
зазначені порушення уваги не звернув,
доводів апеляційної скарги на
порушення вимог ст. ст. 303, 304, 316 ЦПК
України в достатньому обсязі не
перевірив.

Оскільки суди першої й апеляційної
інстанцій на порушення вимог
ст. ст. 212-215, 303, 315 ЦПК України не
дотрималися норм процесуального права,
що призвело до неможливості встановити
фактичні обставини, які мають значення
для правильного вирішення справи, тому
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково, а ухвалені у справі рішення -
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції
з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану
представником ОСОБА_5, задовольнити
частково.

Рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 10 вересня 2013
року та рішення апеляційного суду
Львівської області від 12 грудня 2013 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.П. Штелик
Судді: В.М.
Коротун

А.В. Маляренко

О.В. Попович

О.В. Ступак