УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого
Горелкіної Н.А., суддів:
Євграфової Є.П.,
Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г., Ситнік
О.М.,розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості
за кредитним договором за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення Бахмацького
районного суду Чернігівської області
від 26 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Чернігівської
області від 17 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк «Дельта
Банк» (далі - ПАТ КБ «Дельта Банк»)
звернулося до суду з даним позовом,
зазначивши в його обгрунтування, що 16
липня 2007 року між банком та
ОСОБА_4 укладено кредитний договір №
001-24054-160707, відповідно до умов якого банк
відкрив відповідачу кредитну лінію на
загальну суму 30000 гривень, встановивши
ліміт кредитної лінії - 3000 гривень та
надав платіжну картку для здійснення
обслуговування держателя на умовах,
викладених у тарифному пакеті «Visa
Класичний».

Згідно умов надання кредитної картки
«Visa Classik» строк кредитування
встановлений протягом 364 календарних
днів.

Посилаючись на те, що відповідач
належним чином не виконував умови
кредитного договору, у зв'язку з чим
станом на 17 жовтня 2013 року утворилась
заборгованість у розмірі 12451 гривня 54
копійки, яка складається з
заборгованості за кредитом у розмірі
12234 гривні 82 копійки та заборгованості
по процентам за користування кредитом
у розмірі 216 гриень 72 копійки, яку
позивач просив стягнути з відповідача
на свою користь.

Рішенням Бахмацького районного суду
Чернігівської області від 26
грудня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Чернігівської області від 17 лютого 2014
року, позов задоволено.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_4 на користь
ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за
кредитним договором № 001-24054-160707 від 16
липня 2007 року по поверненню
простроченого тіла кредиту у розмірі 12
234 гривні 82 копійки та відсотків у
розмірі 216 гривень 72 копійки, всього на
загальну суму 12451 гривню 54 копійки.

Вирішено питання про стягнення
судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалу апеляційного суду і
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову, мотивуючи свою
вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 213-214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання повинно виконуватись
належним чином згідно з умовами
договору та вимогами ЦК України, інших
актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Відповідно до п. 2.5 кредитного договору
держатель картки зобов'язаний
щомісячно в строки, визначені
Правилами здійснення операцій за
картковими рахунками, здійснювати
погашення частини суми заборгованості
за кредитною лінією, а також
здійснювати погашення в повному обсязі
заборгованості за овердрафтом та всю
суму пені, яка нарахована за попередній
звітний місяць у разі порушення
строків сплати.

Таким чином, погашення кредитної
заборгованості та строки чергових
платежів визначено місяцями. Отже,
поряд зі встановленням строку дії
договору сторони встановили і строки
виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно з ч. 3 ст.
254 ЦК України спливає у відповідне
число останнього місяця строку.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
й апеляційний суд, виходив з того, що
відповідач належним чином не виконував
зобов'язань за кредитним договором, а
тому дійшов висновку про стягнення з
ОСОБА_4 на користь банку всієї суми
заборгованості за період з 2007 по 2013
роки.

Судами встановлено, що згідно з умовами
кредитного договору позичальник
зобов'язаний здійснювати повернення
кредиту частинами (щомісячними
платежами) та щомісячно сплачувати
проценти за користування кредитом, а
також встановлено відповідальність за
порушення їх сплати.

Умовами договору встановлені окремі
самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, а тому право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового платежу і
початок перебігу позовної давності за
кожний черговий платіж починається з
моменту порушення строку його
погашення.

Оскільки умовами договору погашення
кредиту та процентів повинно
здійснюватися позичальником частинами
кожного місяця, початок позовної
давності для стягнення цих платежів
необхідно обчислювати з моменту
(місяця, дня) невиконання позичальником
кожного із цих зобов'язань, у зв'язку з
чим висновок судів про початок
перебігу строку позовної давності щодо
вимоги про стягнення кредиту та
процентів за користування кредитним
коштами ґрунтується на неправильному
застосуванні норм права.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не
звернув уваги на вказані вимоги закону
та посилання представника відповідача
про пропуск терміну позовної давності,
а також не з'ясував чи відповідає
наданий позивачем розрахунок
обставинам справи, а апеляційний суд,
перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в порушення вимог
ст. 303 ЦПК України помилково залишив
рішення суду першої інстанції без змін.

За таких обставин рішення суду першої
інстанції та ухвала апеляційного суду
підлягають скасуванню з підстав,
передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК
України, з направленням справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Бахмацького районного суду
Чернігівської області від 26
грудня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Чернігівської області від
17 лютого 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Н.А.
Горелкіна

Судді:

Є.П. Євграфова

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко

О.М. Ситнік