Справа №487/2622/14-ц 12.05.2014 12.05.2014 12.05.2014
Провадження № 22ц/784/1471/14
Головуючий у 1 інстанції Притуляк
Доповідач в апеляційної інстанції
У Х В А Л А

12 травня 2014 року
м.
Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Серебрякової Т.В. та Самчишиної
Н.В.,

із секретарем судового засідання
Орельською Н.М.,

з участю:

представника позивача ОСОБА_2, -
ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4 -
ОСОБА_5,

переглянувши у відкритому судовому
засіданні за апеляційною скаргою
представника відповідача ОСОБА_4 -
ОСОБА_5 ухвалу Заводського районного
суду м. Миколаєва від 20 березня 2014 року
про забезпечення позову, постановлену
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_4 про поділ спільного майна
подружжя, набутого під час шлюбу, та
відшкодування витрат на ремонт
квартири, що є об'єктом особистої
власності колишньої дружини, -

у с т а н о в и л а :

13 березня 2014 року ОСОБА_2 пред'явив до
ОСОБА_4 зазначений позов, який
обґрунтовував наступним.

З 05 лютого 2010 року і по 20 лютого 2014 року
сторони перебували у шлюбі.

За цей час вони набули у спільну
сумісну власність майна домашнього
вжитку на загальну суму 80 594 гривні.

Оскільки він не може дійти згоди з
колишньою дружиною, щодо можливих
варіантів його поділу, то просив
провести поділ у судовому порядку.

Крім того, за час перебування у шлюбі,
він за спільні з відповідачем кошти
провів капітальний ремонт в належній
тій за спадкуванням трикімнатній
квартирі АДРЕСА_1.

Загальний розмір витрат на придбання
будівельних матеріалів та оплату
ремонтних робіт в квартирі становить 180
000 гривень.

Оскільки квартира є власністю
відповідача, то він просить суд
покласти на неї обов'язок компенсувати
половину із зазначеної суми.

Одночасно з позовною заявою ОСОБА_2
подав до суду і заяву про забезпечення
позову, в якій просив накласти арешт та
заборони вчинення будь-яких дій по
відчуженню, передачі у користування
квартири АДРЕСА_1 та на перелічене у
заяві майно, що знаходиться у цій
квартирі та є об'єктом права спільної
сумісної власності сторін, оскільки
інше, може привести до їх відчуження, а
відповідно, може утруднити у
майбутньому виконання рішення суду.
Відповідач ніде не працює, не є
суб'єктом підприємницької діяльності,
а тому, в інший, чим за рахунок
названого майна спосіб, не зможе
забезпечити його майнові вимоги.

Ухвалою Заводського районного суду м.
Миколаєва від 20 березня 2014 року заява
ОСОБА_2 задоволена повністю.

Представник відповідача ОСОБА_4 -
ОСОБА_5 подала на цю ухвалу апеляційну
скаргу, в якій просила її скасувати,
оскільки вона протиправна і порушує
правомочності власника квартири, щодо
можливості розпорядження об'єктом
права власності, що, як на їх думку, є
неприпустимим.

Апеляційну скаргу слід відхилити,
оскаржену ухвалу суду 1 інстанції
залишити без змін, оскільки той
постановив її з додержанням норм
процесуального права.

Постановляючи оскаржену ухвалу про
забезпечення позову, районний суд
виходив з того, що протилежне - може
утруднити або, взагалі, зробити
неможливим виконання рішення суду по
даній справі.

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції, вважає їх вірними,
обґрунтованими й законними.

Так, згідно із статтями 151, 152 ЦПК
України, суд за заявою осіб, які беруть
участь у справі, може вжити заходи
забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення.

Позов може забезпечуватися:

- накладенням арешту на майно або
грошові кошти, що належать
відповідачеві і знаходяться у нього
або в інших осіб;

- забороною вчиняти певні дії;

- встановленням обов'язку вчинити
певні дії;

- забороною іншим особам
здійснювати платежі або передавати
майно відповідачеві чи виконувати щодо
нього інші зобов'язання;

- зупиненням продажу описаного
майна, якщо подано позов право
власності на це майно або про
виключення його з опису;

- зупиненням стягнення на підставі
виконавчого документа;

- передачею речі, яка є предметом
спору, на зберігання іншим особам.

При цьому, у разі необхідності суд може
застосувати кілька видів забезпечення
позову.

Як вбачається із матеріалів справи,
вимоги позивача носять майновий
характер і стосуються не тільки
спільного майна сторін, але і об'єкту,
що знаходиться в приватній власності
відповідача. Зокрема, він просить
провести поділ майна, яке сторони
придбали у шлюбі, і вимагає компенсації
від колишньої дружини своєї частки у
витратах на поліпшення її особистого
майна, розмір якої за його підрахунками
становить 91 376 гривень 84 копійки.
Оскільки, як за його твердженнями,
інших джерел для сплати компенсації,
крім наявного спільного та особистого
майна, у відповідача немає, то не
накладення арешту на нього приведе до
беззаперечного невиконання судового
рішення .

Відповідач та її представник будь-яким
доказами такі твердження позивача не
заперечили, зосередившись лише на
буквальному правовому обґрунтуванні
правомочностей власника, а тому, за
таких обставин, і з метою забезпечення
в майбутньому у разі доведеності,
названих вимог позивача, суд міг і
повинен був накласти арешт на майно, що
є спільною власністю сторін та на
особисту квартиру відповідача.
Невжиття ж такого заходу забезпечення
може утруднити чи, взагалі, зробити
неможливим виконання рішення суду по
даній справі.

Вірним є і заборона судом вчиняти
будь-які правові та технічні, крім
аварійних робіт, дії з квартирою,
оскільки інше може взагалі
унеможливити визначення витрат сторін
на її ремонт.

Оскільки з таких же мотивів до цього
висновку дійшов і районний суд, то
підстав для скасування його ухвали про
забезпечення позову немає.

Що ж до твердження особи, яка подала
апеляційну скаргу про те, що
застосовані заходи порушують
конституційні правомочності власника,
щодо об'єкту права власності, то вони не
можуть слугувати скасуванню
оскарженої ухвали, оскільки не
ґрунтуються на законі.

Крім того, не можна вважати
протиправним обмеженням
правомочностей власника застосуванням
передбачених цивільно-процесуальним
законодавством засобів забезпечення
позову, оскільки таке суперечило б
виписаному вище, а саме, про можливість
законодавчого обмеження прав власника.

Керуючись ст.ст. 307, 312-315 ЦПК України,
колегія суддів ,-

У Х В А Л И
Л А :

Апеляційну скаргу представника
відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу Заводського районного суду м.
Миколаєва від 20 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення і касаційному оскарженню
не підлягає .

Головуючий Судді: