АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2888/14
Справа № 623/4060/13-ц
Доповідач - Пилипчук Н.П.
Категорія : договірні
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - судді
Пилипчук Н.П.,

суддів
Трішкової І.Ю., Кірсанової Л.І.,

при секретарі Черепаха
С.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в місті
Харкові справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1,
який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення
Ізюмського міськрайонного суду
Харківської області від 04 березня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_2 до ПП
«Золота Нива - 1», третя особа -
Управління Держземагенства в
Ізюмському районі Харківської області,
про визнання договорів оренди
недійсними, зобов'язання скасування
державної реєстрації та повернення
земельних ділянок,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Ізюмського міськрайонного
суду Харківської області від 04 березня
2014 року у задоволенні позову ОСОБА_2
відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням,
ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2,
подав апеляційну скаргу. Обґрунтовуючи
апеляційну скаргу, посилається на
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи,
неправильне застосування судом норм
матеріального права. Вказує, що на час
здійснення державної реєстрації
договорів оренди землі позивач не мав
волевиявлення на їх укладення,
договори не містять всіх істотніх умов,
визначених Законом України "Про оренду
землі" в редакції що діяла на час
державної реєстрації договору, тому
наявні всі підстави для задоволення
позову.

Вислухавши доповідь судді, пояснення
учасників процесу, що з'явились,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
судова колегія вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд
апеляційної інстанції відхиляє
апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд
першої інстанції постановив рішення з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на
підставі Державного акту Серія ХР №
139390 та Державного акту Серія ХР № 139389,
виданого 31 грудня 2004 року за
розпорядженням голови Ізюмської
районної державної адміністрації
Харківської області від 30.12.2004 року №
561, належать на праві приватної
власності земельні ділянки: під
кадастровим № :03:000:0182, загальною
площею - 6,6923 га, у тому числі ріллі 6,6923
га, контур АДРЕСА_1; під кадастровим №
:03:000:0183, загальною площею - 6,9035 га,
у тому числі ріллі 6,9035 га, АДРЕСА_1,
розташованих на території Куньєвської
сільської ради Ізюмського району, КСП
«Жовтень», для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.

10.12.2007 року між ОСОБА_2 (Орендодавець) і
ПП «Золота нива 1» (Орендар) було
укладено договори оренди землі, за
умовами яких ОСОБА_2 надав, а ПП «Золота
нива 1» прийняло в строкове платне
користування земельні ділянки
кадастровий номер :03:000:0182 та
:03:000:0183, загальною площею 6,6923 га та
6,9035 га, які розташовані на території
Куньєвської сільської ради Ізюмського
району Харківської області, контур
АДРЕСА_1. для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
строком на 49 років, починаючи з моменту
державної реєстрації цих договорів.

10.12.2007р. між сторонами укладені Акти
визначення меж земельної ділянки в
натурі та Акти приймання-передачі
земельної ділянки.

Зазначені договори оренди землі було
зареєстровано в Ізюмському
міськрайонному відділі реєстрації
Харківської регіональної філії ДП
«Центр державного земельного кадастру
при державному комітеті по земельних
ресурсах» про що у Державному реєстрі
земель вчинено запис від 26 червня 2012
року за № 01087 та за № 01088. (а.с.
7-12,64-73).

Рішенням Ізюмського міськрайонного
суду Харківської області від 17 травня
2013 року було відмовлено у задоволенні
позову ОСОБА_2 до приватного
підприємства «Золота Нива-1», третя
особа: міськрайонне управління
Держкомзему у м. Ізюмі і Ізюмському
районі Харківської області про
визнання договорів оренди землі
недійсними, як таких, що підписані не
позивачем а іншою особою.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
оренду землі», та ст. 93 ЗК України
оренда землі - це засноване на договорі
строкове платне володіння і
користування земельною ділянкою,
необхідною орендареві для проведення
підприємницької та інших видів
діяльності.

Відповідно до ч.2 ст. 792 ЦК України
відносини щодо найму (оренди) земельної
ділянки регулюються законом.

За змістом статей 18, 20 Закону України
«Про оренду землі» (у редакції, яка була
чинною на момент виникнення спірних
правовідносин) договір оренди землі
підлягає державній реєстрації, якщо
такий договір укладений. Після
державної реєстрації укладеного
договору оренди землі він набирає
чинності.

Відповідно до пункту 43 спірних
договорів договори набирають чинності
після підписання сторонами та
державної реєстрації.

Відповідно до положень ст. 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено,
що договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 ст. 20 Закону України «Про
оренду землі» у редакції, яка була
чинною на час виникнення спірних
правовідносин, передбачено, що
укладений договір оренди землі
підлягає державній реєстрації. Право
оренди земельної ділянки виникає з дня
державної реєстрації цього права
відповідно до закону, що регулює
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до ч. З ст. 203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Як вольова дія, правочин являє собою
поєднання волі та волевиявлення. Воля
сторін полягає в їхній згоді взяти на
себе певні обов'язки, вона повинна бути
взаємною, двосторонньою і спрямованою
на досягнення певної мети.

Відповідно до ч. І ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами 1-3. 5 та 6 ст. 203
цього Кодексу.

Зазначені істотні умови договору
передбачені також Типовим договором
оренди землі, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України № 220 від 03
березня 2004 року.

Отже, сторони договору, дійшовши згоди
щодо всіх істотних умов договору
оренди землі, складають і підписують
договір, надаючи згоді встановленої
форми.

Разом із тим цивільні права та
обов'язки, на досягнення яких було
спрямоване волевиявлення сторін при
укладенні спірних договорів,
набуваються після відповідної
державної реєстрації.

За положенням ч.І ст. 58 Конституції
України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 5 ЦК України акти
цивільного законодавства регулюють
відносини, які виникли з дня набрання
ними чинності; якщо цивільні відносини
виникли раніше і регулювалися актом
цивільного законодавства, який втратив
чинність, новий акт цивільного
законодавства застосовується до прав
та обов'язків, що виникли з моменту
набрання ним чинності.

Частиною 1 ст. 15 Закону України «Про
оренду землі» встановлені істотні
умови, досягнення згоди з яких є
обов'язковим для укладення договорів
оренди землі.

Відсутність у договорах оренди землі
хоча б однієї з істотних умов є
підставою для визнання договорів
недійсними (частина друга статті 15
Закону України «Про оренду землі»).

На момент укладення 10 грудня 2007 року
ОСОБА_2 і ПГІ «Золота нива 1» договорів
оренди, ч. І ст. 15 Закону України «Про
оренду землі» були встановлені такі
істотні умови для договорів оренди
землі: об'єкт оренди (місце
розташування та розмір земельної
ділянки); строк дії договору оренди;
орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату; умови використання та
цільове призначення земельної ділянки,
яка передається в оренду; умови
збереження стану об'єкта оренди; умови
і строки передачі земельної ділянки
орендарю; умови повернення земельної
ділянки орендодавцеві; існуючі
обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки;
визначення сторони, яка несе ризик
випадкового пошкодження або знищення
об'єкта оренди, його частини;
відповідальність сторін.

Така істотна умова, як передача у
заставу та внесення до статутного
фонду права земельної ділянки, на
момент укладення 10 грудня 2007 року
договорів оренди землі в статті 15
Закону України «Про оренду землі» була
відсутня. Зміни до статті 15 Закону
України « Про оренду землі», якими
передбачено необхідність зазначення в
договорах оренди землі такої умови,
внесено Законом України від 16 вересня
2008 року № 509-УІ «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
сприяння будівництву», який набрав
чинності 14 жовтня 2008 року, тобто після
укладення спірних договорів. Вказаний
Закон України від 16 вересня 2008 року
регулює відносини, які виникли з дня
набрання ним чинності і зворотної дії в
часі немає.

Отже, ОСОБА_2 і ПП «Золота нива 1»
узгодили й зазначили в договорах всі
істотні умови зазначені у ст. 15 Закону
України «Про оренду землі», в редакції,
що діяла на час підписання договорів
оренди землі.

Оскільки своє волевиявлення на
укладення договору учасник правочину
виявляє в момент досягнення згоди з
усіх істотних умов, складання та
скріплення підписом письмового
документа, в якому фіксуються правові
наслідків, відсутні підстави для
визнання недійсним договору оренди
недійсним із зазначених позивачем
підстав.

Такі висновки суду узгоджуються з
правовими позиціями Верховного Суду
України, викладеними у справі № 6-127цс13,
згідно яких вільне волевиявлення
учасника правочину, передбачене
статтею 203 ЦК України, є важливим
чинником, без якого неможливо
укладення договору оренди земельної
ділянки. Своє волевиявлення на
укладення договору учасник правочину
виявляє в момент досягнення згоди з
усіх істотних умов, складання та
скріплення підписом письмового
документа. Реєстрація договору є
адміністративним актом, тобто
елементом зовнішнім щодо договору.
Прохання учасника правочину не
здійснювати реєстрацію договору
оренди земельної ділянки,
волевиявлення на укладення якого він
виявляв у момент досягнення згоди з
усіх істотних умов, складання та
скріплення підписом письмового
документа, не є підставою для визнання
договору недійсним у порядку,
визначеному ч.З ст. 203 та ч.І ст. 215 ЦК
України.

Таким чином, одностороння незгода
ОСОБА_2, як сторони договорів, з
реєстрацією раніше підписаних ним
договорів не може визнаватися
обставиною для визнання їх недійсними
із підстав, передбачених ч.З ст. 203 та ч.І
ст. 215 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦК України
відмова від двостороннього правочину
може відбуватися лише за взаємною
згодою сторін.

За таких обставин висновок суду про
безпідставність вимог позивача є
правильним.

Судом першої інстанції правильно
досліджені і оцінені обставини по
справі, доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 235, 303, 304, 307, 314, 315, 317 ЦПК
України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1,
який діє в інтересах ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Ізюмського міськрайонного
суду Харківської області від 04 березня
2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий -

Судді -