Справа №579/245/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Сіра Г. І.Номер провадження
22-ц/788/880/14 Суддя-доповідач - Гагін М. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Гагіна М. В.,

суддів - Попруги С. В., Ільченко О. Ю.,

за участю секретаря - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Кролевецького районного
суду Сумської області від 20 березня 2014
року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про стягнення боргу, -

в с т а н
о в и л а:

Рішенням Кролевецького районного
суду Сумської області від 20 березня 2014
року ОСОБА_3 у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати зазначене рішення суду та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову.

При цьому доводить, що 06 листопада 2012
року між ним та ОСОБА_4 було укладено
договір позики, відповідно до якого
передано грошові кошти у розмірі 250000
грн. зі строком повернення 17 листопада
2012 року.

Вказує, що написана ОСОБА_4 розписка є
підтвердженням договору позики, а
останній є укладеним з моменту
передачі грошей. Отже, висновок суду
щодо відсутності доказів на
підтвердження укладення договору
суперечить положенням ст.1047 ЦК України.

Вважає, що безспірним фактом передачі
коштів є наявність у нього оригіналу
розписки, написаної власноручно
ОСОБА_4, який усвідомлював свої дії та
діяв особисто від свого імені, а не як
уповноважений представник ТОВ «БК
«СТРОЙГАРАНТ».

Сторони належним чином повідомлені про
час і місце судового засідання, проте
своїм процесуальним правом на участь у
ньому не скористалися, їх неявка не є
перешкодою для розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши підстави апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд
першої інстанції виходив з того, що
вимоги ОСОБА_3 не ґрунтуються на законі
та належним чином не доведено факт
укладення договору позики між
позивачем та відповідачем, а тому
підстави для задоволення позову
відсутні.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з таким висновком суду
першої інстанції, оскільки суд дійшов
цих висновків повно і всебічно з'ясував
обставини справи, вірно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин і застосував відповідні
їм норми матеріального права.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Згідно ст.1047 ЦК України договір позики
укладається у письмовій формі, якщо
його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

З матеріалів справи вбачається, що 06
листопада 2012 року ОСОБА_4, як
комерційним директором ТОВ «БК
«Стройгарант» була написана розписка,
відповідно до умов якої він
зобов'язувався виплатити ОСОБА_3 250000
грн. до 17 листопада 2012 року.

За своїм змістом зазначена розписка не
посвідчує факт передання позивачем
грошей відповідачу та не посвідчує
волевиявлення відповідача у певний
строк саме повернути гроші позивачу,
так як в ній зазначено зобов'язання
щодо виплати, а не про отримання й
повернення грошей як предмета договору
позики.

Отже, за встановлених фактичних
обставин суд дійшов обґрунтованого
висновку, що розписка від 06 листопада
2012 року не підтверджує факту укладення
між сторонами у справі саме договору
позики, а відтак і не може бути
підставою для задоволення заявленого
позову саме з цих підстав.

За таких обставин, доводи
апеляційної скарги не ґрунтуються на
законі, висновків суду першої
інстанції не спростовують та не дають
підстав для зміни чи скасування
оскаржуваного рішення, ухваленого з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.308,
ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л
и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Кролевецького районного суду
Сумської області від 20 березня 2014 року
у даній справі залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -