Єдиний унікальний номер 227/3418/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/2701/2014
Суддя 1 інстанції: Мавроді
Доповідач: Новосядла В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 травня 2014 року
м. Донецьк

Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого: судді Новосядлої В.М.,

суддів: Кішкіної І.В., Ларіної Н.О.,

при секретарі Козаку І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та
приватного акціонерного товариства
«Акціонерна страхова компанія «ІНГО
Україна» на рішення Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від 29 січня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до приватного
акціонерного товариства «Акціонерна
страхова компанія «ІНГО Україна» та
ОСОБА_1 про відшкодування витрат,
пов'язаних з виплатою страхового
відшкодування, та за зустрічним
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
зобов*язання виконати певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від 29 січня 2014 року був частково
задоволений позов ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до
приватного акціонерного товариства
«Акціонерна страхова компанія «ІНГО
Україна» та ОСОБА_1 про відшкодування
витрат, пов'язаних з виплатою
страхового відшкодування, та за
зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про зобов*язання виконати певні дії, а
саме:

- з відповідача приватного
акціонерного товариства «Акціонерна
страхова компанія «ІНГО Україна» на
користь ОСОБА_2 було стягнуто страхове
відшкодування у розмірі 24 990 гривень,

- з відповідача приватного
акціонерного товариства «Акціонерна
страхова компанія «ІНГО Україна» на
користь ОСОБА_3 у відшкодування
моральної шкоди було стягнуто
страхове відшкодування у розмірі 2 250
гривень,

- з відповідача ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 було стягнуто у відшкодування
матеріальної шкоди, заподіяної
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, 41 766 гривень 93 копійки, у
відшкодування моральної шкоди 2 000
гривень, всього 43 766 гривень 93 копійки,

- з відповідача ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_3 було стягнуто у відшкодування
моральної шкоди 8 000 гривень.

Вирішено питання щодо судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_1 до ОСОБА_4 було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, відповідач ОСОБА_1 приніс
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду першої інстанції в
частині задоволення позовних вимог до
нього скасувати і ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позову з наступних підстав:

- суд першої інстанції не звернув
уваги на те, що позивачем не було надано
правоустановчого документу про
належність ОСОБА_2 автомобілю Citroen C-4,
державний номерний знак НОМЕР_1,

- встановлюючи розмір шкоди,
завданої ушкодженням автомобіля, суд
першої інстанції неправильно прийняв
за основу висновок автотоварознавчої
експертизи, проведеної 25 лютого 2010 року
«Експертним бюро Кібенко і Ко» під №4, в
той час як розмір матеріальної шкоди
повинен встановлюватись на момент
розгляду справи,

- судом не була призначена
авто-товарознавча експертиза,

- в порушення роз*яснень пункту 14
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ «Про деякі питання застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки» №4 від 1 березня 2013 року,
стягуючи з відповідача на користь
позивача матеріальну шкоду, суд
необґрунтовано відмовив йому у
задоволенні зустрічного позову про
передачу пошкодженого автомобіля,

- суд першої інстанції не врахував,
що дорожньо-транспортна пригода мала
місце 28 липня 2008 року і на час звернення
позивача до суду із вказаним позовом,
сплинув строк позовної давності,

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, відповідач приватне
акціонерне товариство «Акціонерна
страхова компанія «ІНГО Україна»
принесло апеляційну скаргу, в якій
просить рішення суду першої інстанції
скасувати і ухвалити нове рішення з
наступних підстав:

- суд першої інстанції не врахував,
що дорожньо-транспортна пригода мала
місце 28 липня 2008 року і на час звернення
позивача до суду із вказаним позовом,
сплинув строк позовної давності, що у
відповідності до вимог статті 267 ЦПК
України є підставою для відмови у
задоволенні позову.

Під час розгляду справи в апеляційній
інстанції відповідач ОСОБА_1 і його
представник підтримали доводи
апеляційної скарги і просили її
задовольнити. Від призначення
авто-товарознавчої експертизи
відмовились.

Відповідач приватне акціонерне
товариство «Акціонерна страхова
компанія «ІНГО Україна» у судове
засідання не з*явився, повідомлений
належним чином про час і місце розгляду
справи, про що свідчить направлена йому
телефонограма та телеграма
відповідача з проханням розглянути
справу у відсутність представника
страхової компанії.

Позивачі у судове засідання
апеляційної інстанції не з*явились,
повідомлені належним чином про час і
місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_1 і
його представника, дослідивши
матеріали цивільної справи,
апеляційний суд вважає, що апеляційні
скарги не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Із матеріалів цивільної справи
вбачається наступне.

27 липня 2008 року о 7 годині 30 хвилин на
автодорозі «Знам*янка-Луганськ-
Ізваріне» мала місце
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля Citroen C-4, державний номерний
знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3,
власником якого був ОСОБА_2 та
автомобіля Mitsubishi-Lancer, державний
номерний знак НОМЕР_2 під керуванням
ОСОБА_1.

У результаті порушення відповідачем
ОСОБА_1 Правил дорожнього руху, через
зіткнення вказаних автомобілів,
автомобіль Citroen C-4 отримав ушкодження, а
позивач ОСОБА_3 був травмований і
отримав тілесні ушкодження середнього
ступеню тяжкості.

Вироком Красноармійського
міськрайонного суду Донецької області
від 10 квітня 2012 року ОСОБА_1 був
визнаний винним в цій
дорожньо-транспортній пригоді і був
притягнутий до кримінальної
відповідальності.

Вказаним вироком суду було
встановлено, що у результаті цієї
дорожньо- транспортної пригоди ОСОБА_2 -
власнику автомобіля Citroen C-4, станом на 25
лютого 2010 року, було завдано шкоду у
розмірі 90 633 гривні 93 копійки, а
вартість відновлювального ремонту
цього автомобілю складає 133 499 гривень 50
копійок.

Ухвалою апеляційного суду Донецької
області від 2 жовтня 2012 року ОСОБА_1 був
звільнений від кримінальної
відповідальності через закінчення
строків притягнення до неї.

При цьому в ухвалі апеляційного суду
апеляційна інстанція погодилась із
висновком суду першої інстанції про
правильність висновків суду першої
інстанції про винність ОСОБА_1 у
дорожньо-транспортній пригоді.

9 квітня 2008 року між приватним
акціонерним товариством «Акціонерна
страхова компанія «ІНГО Україна» і
ОСОБА_1 був укладений договір
обов*якового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів (тип договору 1).

Згідно із пунктом 22.1 статті 22 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» при настанні страхового
випадку страховик, відповідно до
лімітів відповідальності страховика,
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров*ю, майну третіх осіб.

Ліміт відповідальності страховика за
шкоду, завдану майну складає 25 500
гривень, а за шкоду, завдану життю і
здоров*ю встановлений ліміт
відповідальності 51 000 гривень.

Шкода, завдана позивачу ушкодженням
майна, перевищує ліміт
відповідальності страховика.

Відповідно до статті 1194 ЦІК України
особа, яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Виходячи із встановлених фактів,
наданих сторонами доказів та вимог
закону, суд першої інстанції правильно
прийшов до висновку про те, що страхова
компанія повинна нести
відповідальність відповідно до
лімітів відповідальності страховика, а
ОСОБА_1, як особа винна в ДТП,
зобов'язаний сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Рішення суд постановлено у
відповідності до норм матеріального і
процесуального права, підстав для його
скасування не встановлено.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 308 ЦПК
України суд апеляційної інстанції
постановляє ухвалу про відхилення
апеляційної скарги , якщо встановлює,
що суд першої інстанції постановив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Що стосується доводу апеляційних скарг
приватного акціонерного товариства
«Акціонерна страхова компанія «ІНГО
Україна» і відповідача ОСОБА_1 про
порушення позивачем строку позовної
давності, то апеляційний суд виходить
із наступного.

Дорожньо-транспортна пригода мала
місце 27 липня 2008 року.

Вирок суду, яким була встановлена вина
ОСОБА_1, був постановлений
Красноармійським міськрайонним судом
10 квітня 2012 року.

За апеляційною скаргою прокурора
ухвалою Апеляційного суду Донецької
області від 2 жовтня 2012 року ОСОБА_1 був
звільнений від кримінальної
відповідальності, при цьому цією
ухвалою апеляційна інстанція
погодилась із висновком суду першої
інстанції про вину ОСОБА_1 в
дорожньо-транспортній пригоді.

Частиною 1 статті 261 ЦК України
визначено, що перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила.

Вирок суду, яким була встановлена
особа, яка винна у
дорожньо-транспортній пригоді
(ОСОБА_1.), набрав чинності 2 жовтня 2012
року.

11 липня 2013 року позивач звернувся до
суду із вказаним позовом.

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність це строк, у межах
якого особа може звернутись до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Згідно із частиною 3 статті 267 ЦК
України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

Виходячи із встановлених обставин,
довід апеляційних скарг про пропущення
позивачем строку позовної давності є
необґрунтованим.

Довід апеляційної скарги ОСОБА_1 про те,
що позивачем ОСОБА_2 не було доведено,
що на час дорожньо-транспортної
пригоди він був власником автомобіля
Citroen C-4, державний номерний знак НОМЕР_1,
є необґрунтованим з наступних підстав.

Дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля Citroen C-4, державний номерний
знак НОМЕР_1 мала місце 27 липня 2008 року.
Досудове слідство по кримінальній
справі продовжувалось тривалий час і
лише 2 жовтня 2012 року вирок
Красноармійського міськрайонного
суду, згідно із яким ОСОБА_1 був
визнаний винним у
дорожньо-транспортній пригоді, набрав
чинності. Тобто, з моменту пошкодження
автомобіля до дати встановлення особи,
винної в у дорожньо-транспортній
пригоді пройшло більше чотирьох років.

На час розгляду цієї цивільної справи
пошкоджений автомобіль ОСОБА_2 був
проданий, що не заборонено законом. На
підтвердження факту продажу
автомобіля та суми, за яку він був
проданий, позивачем були надані
відповідні документи, в яких є
посилання на реквізити
правоустановчого документу на
автомобіль.

Факт належності ушкодженого
автомобіля Citroen C-4, державний номерний
знак НОМЕР_1 позивачу ОСОБА_2
підтверджується і вироком
Красноармійського міськрайонного суду
від 10 квітня 2012 року, який набрав
чинності 2 жовтня 2012 року.

Відповідно до частини 4 статті 61 ЦПК
України вирок у кримінальній справі, що
набрав законної сили, обов*язковий для
суду, що розглядає справу про
цивільно-правові наслідки дій особи,
стосовно якої ухвалено вирок з питань,
чи мали місце ці дії та чи вчинені вони
цією особою.

Саме вироком Красноармійського
міськрайонного суду від 10 квітня 2012
року було встановлено, що 27 липня 2008
року о 7 годині 30 хвилин на автодорозі
«Знам*янка-Луганськ-Ізваріне» мала
місце дорожньо-транспортна пригода за
участю автомобіля Citroen C-4, державний
номерний знак НОМЕР_1, під керуванням
ОСОБА_3, власником якого був ОСОБА_2 та
автомобіля Mitsubishi-Lancer, державний
номерний знак НОМЕР_2 під керуванням
ОСОБА_1.

У результаті цієї дорожньо-транспортна
пригоди був пошкоджений автомобіль
ОСОБА_2, а ОСОБА_3, який керував цим
автомобілем, отримав тілесні
ушкодження середнього ступеню
важкості, тобто вказаним вироком суду
було встановлено: коли мала місце
дорожньо-транспортна пригода, хто були
її учасниками, якими транспортними
засобами керували учасники ДТП і кому
вони належали, та які пункти Правил
дорожнього руху були порушені ОСОБА_1.

Згідно із статтею 128
Кримінально-процесуального кодексу
України особа, якій кримінальним
правопорушенням завдано матеріальну
та/або моральну шкоду має право на
пред*явлення позову до особи, яка за
законом несе цивільну
відповідальність за шкоду, заподіяну
особою, яка вчинила злочин, як під час
розгляду кримінальної справи так і в
порядку цивільної судочинства.

Позивач ОСОБА_2, як власник
пошкодженого автомобіля, а ОСОБА_3 як
особа, яка у результаті протиправних
дій ОСОБА_1 постраждала і отримала
тілесні ушкодження середнього ступеню
тяжкості, звернулись до суду з позовом
про відшкодування матеріальної і
моральної шкоди у порядку цивільного
судочинства, що є їх правом і під час
розгляду цієї цивільної справи вони не
повинні доводити факти щодо обставин
дорожньо-транспортної пригоди.

Що стосується доводу апеляційної
скарги ОСОБА_1 про те, що позивачем не
був доведений розмір матеріальної
шкоди, завданої автомобілю у
результаті дорожньо-транспортної
пригоди, на час розгляду цивільної
справи, то апеляційний суд виходить із
наступного.

Згідно із частиною 3 статті 10 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених законом.

Частиною 1 статті 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

За частиною 1 статті 64 ЦПК України
письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяг із них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи.

За загальним правилом та виходячи із
вимог частини 2 статті 1192 ЦК України
розмір збитків визначається
відповідно до реальної вартості
втраченого майна на момент розгляду
справи або виконання робіт, необхідних
для відновлення пошкодженої речі.

Обов'язок доведення розміру шкоди
лежить на позивачеві.

Позивач для підтвердження розміру
шкоди надав висновок авто -
товарознавчої експертизи, проведеної 25
лютого 2010 року «Експертним бюро
Кібенко і Ко» під №4, згідно із яким
вартість відновлювального ремонту
складає 133 499 гривень 50 копійок, а розмір
матеріальної шкоди - 90 633 гривні 93
копійки.

Згідно із частиною 1 статті 1192 ЦК
України спосіб захисту порушеного
права визначається судом за вибором
потерпілого.

Позивач просив суд відшкодувати йому
матеріальну шкоду у розмірі 90 633 гривні
93 копійки.

Відповідно до пункту 7.2. Методики
товарознавчої експертизи і оцінки
колісних транспортних засобів,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України і Фондом держаного
майна України №1335/5/1159 від 24 липня 2009
року, вартість транспортного засобу,
яка приведена в іноземній валюті
визначається в гривнях за офіційним
курсом НБУ на дату оцінки.

Для визначення розміру матеріальної
шкоди експертом був взятий за основу
офіційний курс НБУ долара США, який
складав на той час 7,99 гривень.

Такий же офіційний курс долара США
існував і на час ухвалення судом першої
інстанції рішення, а тому посилання в
апеляційній скарзі на те, що суд першої
інстанції не призначив по справі авто -
товарозначну експертизу для
встановлення розміру шкоди завданої
ушкодженням автомобілю, є
необгрунтованим.

Станом на 8 травня 2014 року (на час
розгляду справи в апеляційній
інстанції) офіційний курс долара США
складає 11,59 гривень.

Під час розгляду справи в апеляційній
інстанції відповідач та його
представник відмовились від
клопотання про призначення експертизи.

Посилання відповідача ОСОБА_1 в
апеляційній скарзі на те, що стягуючи з
відповідача на користь позивача
матеріальну шкоду, суд необґрунтовано
відмовив йому у задоволенні
зустрічного позову про передачу
пошкодженого автомобіля є
необгрунтованим з наступних підстав.

Згідно із висновком
авто-товарознавчого дослідження №16
від 10 січня 2011 року ринкова вартість
автомобіля (залишків) після
дорожньо-транспортної пригоди складає
23 877 гривень.

Відповідно до договору комісії
пошкоджений автомобіль позивача був
проданий у 2011 році за вказану суму.

Виходячи із встановлених обставин, суд
першої інстанції правильно прийшов до
висновку про відмову у задоволенні
позову про повернення відповідачу
ОСОБА_1 залишків автомобіля, оскільки
на час розгляду справи у суді першої
інстанції пошкоджений автомобіль був
проданий за 23 877 гривень.

Встановлюючи розмір матеріальної
шкоди, яка повинна бути стягнута з
ОСОБА_1, суд першої інстанції зменшив
розмір матеріальної шкоди на вказану
суму, що не суперечить нормам
цивільного законодавства.

Довід апеляційної скарги ОСОБА_1 про те,
що позивачем ОСОБА_3 не було доведено
спричинення йому моральної шкоди,
спростовується вироком
Красноармійського міськрайонного
суду від 10 квітня 2012 року, згідно із
яким ОСОБА_3 було спричинено середньої
тяжкості тілесні ушкодження і що
складовою частиною об*єктивної сторони
злочину, передбаченого частиною 1
статті 296 КК України є саме спричинення
середньої тяжкості тілесного
ушкодження.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті
23 ЦК України моральна шкода полягає у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв*язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров*я.

При визначенні розміру моральної
шкоди, завданої ОСОБА_3, суд першої
інстанції врахував ступінь і характер
страждань позивача і обґрунтовано
прийшов до висновку про стягнення на
його користь моральної шкоди в
зазначеному розмірі.

Пунктом 3 частини 2 статті 23 ЦК України
також передбачено, що моральна шкода
полягає у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв*язку із
знищенням чи пошкодженням майна, а тому
посилання в апеляційній скарзі на те,
що ОСОБА_2, машина якого була
пошкоджена у результаті
дорожньо-транспортної пригоди, не має
права на відшкодування шкоди, є
необгрунтованим.

Керуючись статтями 308, 315 ЦПК України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та приватного
акціонерного товариства «Акціонерна
страхова компанія «ІНГО Україна»
відхилити.

Рішення Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від 29 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до касаційної інстанції
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили.

Головуючий:

Судді: