Справа №173/1964/13-ц
Провадження №2/173/39/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 р. Верхньодніпровський
районний суд Дніпропетровської
області

у складі:

головуючого судді Трофимової Н.А.

при секретареві Зубачевській О.А.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Мишуринрізьської сільської
ради Верхньодніпровського району,
треті особи: Верхньодніпровська
державна нотаріальна контора
Дніпропетровської області,
Верхньодніпровське районне управління
юстиції Дніпропетровської області, про
визнання права власності на сільський
садибний житловий будинок з прилеглими
до нього будівлями та спорудами в
порядку спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И В:

24.07.2013 року позивач звернувся до суду з
позовом до Мишуринрізьської сільської
ради Верхньодніпровського району,
треті особи: Верхньодніпровська
державна нотаріальна контора
Дніпропетровської області та державна
реєстраційна служба
Верхньодніпровського районного
управління юстиції, про визнання права
власності на сільський садибний
житловий будинок з прилеглими до нього
будівлями та спорудами в порядку
спадкування за заповітом. Позовні
вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3
померла ОСОБА_2. На день її смерті
залишилось спадкове майно, а саме
сільський садибний житловий будинок з
прилеглими до нього будівлями та
спорудами, який розташований по
АДРЕСА_1 З а життя вона зробила заповіт,
згідно якого все своє майно заповідала
йому. 25.06.2013р. він звернувся до
державної нотаріальної контори за
отриманням свідоцтва про право на
майно, але нотаріусом було відмовлено у
видачі свідоцтва, через те, що він не
надав правовстановлюючий документ на
будинок, оскільки такого документу у
ОСОБА_2 не було, на підставі чого
просить визнати за ним право власності
на сільський садибний житловий будинок
по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за
заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3
ОСОБА_2

Заявою від 28.10.2013 року позивач уточнив
назву третьої особи, та зазначив
Верхньодніпровське районне управління
юстиції Дніпропетровської області,
замість державної реєстраційної
служби Верхньодніпровського районного
управління юстиції (а.с.46).

В судове засідання позивач з'явився,
позовні вимоги підтримав в повному
обсязі та просив їх задовольнити з
підстав, зазначених в позовній заяві.

Відповідач - Мишуринрізьська сільська
ради Верхньодніпровського району
Дніпропетровської області, в судове
засідання не з'явився, про день, час та
місце судового засідання повідомлений
належним чином. Надав суду заяву в якій
просив розглянути цивільну справу без
участі представника ради (а.с. 43).

Третя особа: Верхньодніпровська
державна нотаріальна контора
Дніпропетровської області, в судове
засідання не з'явилася, про день, час та
місце судового засідання повідомлена
належним чином. Надала суду заяву в
якій просила розглянути цивільну
справу без її участі (а.с. 42).

Третя особа: Верхньодніпровське
районне управління юстиції
Дніпропетровської області, в судове
засідання не з'явилася, про день, час та
місце судового засідання повідомлена
належним чином. Надала суду заяву в
якій просила розглянути цивільну
справу без її участі (а.с. 54).

Заслухавши позивача, вивчивши
матеріали справи та дослідивши докази
в їх сукупності та взаємозв'язку, суд
вважає що позов підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до
Довідки від 01.07.2013р., виданої
Мишуринрізькою сільською радою,
ОСОБА_2, 25.09.1910 року проживала в
належному їй домоволодінні за адресою:
АДРЕСА_1, з 1977 року по день її смерті
ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується
особистими рахунками книг
погосподарського обліку за період з
1977р. по 2005 р. (а.с.11-15).

Згідно Довідки від 01.07.2013р., виданої
виконкомом Мишуринрізької сільської
ради, домоволодіння, яке належало
ОСОБА_2, 1910 р.н., розташоване за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с.17).

Відповідно до Довідки від 27.06.2013р.,
виданої виконкомом Мишуринрізької
сільської ради, земельна ділянка в
розмірі 0,15га, на якій розташоване
домоволодіння померлої ОСОБА_2, за
адресою: АДРЕСА_1, передано у власність
згідно рішення виконкому від 15.03.1996
року №13. Державний акт не видавався
(а.с.20).

У технічному паспорті від 20.06.2013р., на
сільський садибний будинок за адресою:
АДРЕСА_1, власником якого зазначена
ОСОБА_2, визначено, що жилий будинок з
господарськими спорудами, збудований у
1963р. та 1964р. (а.с.21-23).

При вирішенні питання щодо виникнення
права власності у спадкодавця на
вищезазначений будинок суд керується
законодавством, яке регулювало
виникнення права власності у
спадкодавця на момент закінчення
будівництва будинків, зокрема
положеннями ЦК УРСР 1963 року, постановою
Ради Міністрів Української РСР від 11
березня 1985 року № 105 «Про порядок
обліку житлового фонду в Українській
РСР», Вказівками по веденню
погосподарського обліку в сільських
Радах народних депутатів,
затвердженими Центральним
статистичним управлінням СРСР 13 квітня
1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню
погосподарського обліку в сільських
Радах народних депутатів,
затвердженими Центральним
статистичним управлінням СРСР 12 травня
1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок
реєстрації будинків та домоволодінь у
містах і селищах міського типу
Української РСР від 31 січня 1966 року.

За змістом зазначених нормативних
актів виникнення права власності на
житлові будинки, споруди не залежало
від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих рад
відносилось також питання узаконення
цих будівель та внесення записів про
право власності на будинки за
громадянами у погосподарські книги
місцевих рад.

Погосподарські книги є особливою
формою статистичного обліку, що
здійснюється в Україні (УРСР) із 1979
року. В погосподарських книгах при
визначенні року побудування
зазначається рік введення в
експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів
УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988
роках сільськими, селищними, районними
радами народних депутатів
ухвалювалось рішення щодо оформлення
права власності та реєстрації будинків
у бюро технічної інвентаризації за
даними погосподарських книг сільських,
селищних рад із додатками списків
громадян, яким ці будинки належали.

Інструкція про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української РСР,
затверджена заступником Міністра
комунального господарства Української
РСР 31 січня 1966 року, яка втратила
чинність на підставі наказу
Держжитлокомунгоспу України від 13
грудня 1995 року № 56, передбачала
обов'язкову реєстрацію
(інвентаризацію) будинків і
домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4
Інструкції), в тому числі й на підставі
записів у погосподарських книгах (п. 20
Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах
визнавались в якості актів органів
влади (публічних актів), що
підтверджують право приватної
власності.

Проте, незважаючи на внесення записів у
погосподарські книги, спадкодавець
своє право власності в БТІ не
зареєструвала.

Виходячи із аналізу вищезазначених
норм та сукупності доказів, а саме
записів у погосподарських книгах,
ведомостей, зазначених у довідках
органу місцевого самоврядування,
довіжки про передачу спадкодавцю в
установленому порядку земельної
ділянки на якій розташований спірний
будинок, суд приходить до висновку про
наянвість права власності у
спадкодавця на вищезазначений будинок.

10.12.1988 року ОСОБА_2 склала заповіт, в
якому зробила розпорядження на випадок
її смерті та заповідала гр. ОСОБА_1 все
майно, де б воно не було і з чого б воно
не складалося, і взагалі все те що
спадкодавцю буде належати на день
смерті і на що він за законом матиме
право. Заповіт посвідчений секретарем
виконавчого комітету Мишуринрізьської
сільської ради Верхньодніпровського
району Дніпропетровської області
Лапшик А.Г. та зареєстровано в реєстрі
за №154 (а.с.10).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 померла, що
підтверджується Свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_2, виданим 04.11.2002 р.
виконавчим комітетом Мишуринрізьської
сільської ради Верхньодніпровського
району Дніпропетровської області
(а.с.9).

Рішенням виконавчого комітету
Мишуринрізької сільської ради
Верхньодніпровського району
Дніпропетровської області від 26 червня
2003 року впорядкована нумерація
житлових будинків та адміністративних
споруд по вулицях села Мишурин Ріг та
будинку, що належав ОСОБА_2 присвоєно
номер АДРЕСА_1 (а.с.18-19)

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася
спадщина, яка складається з житлового
будинку з прилеглими до нього
будівлями та спорудами, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1
Верхньодніпровського району,
Дніпропетровської області.

25 червня 2013 року представник позивача
звернувся до нотаріальної контори з
заявою про видачу свідоцтва про право
на спадщину за заповітом після
померлої ОСОБА_2

Постановою про відмову у вчиненні
нотаріальної дії від 25.06.2013р. державний
нотаріус Верхньодніпровської
державної нотаріальної контори
Дніпропетровської області Малашова
Г.В. відмовила представнику позивача у
видачі свідоцтва про право на спадщину
на вищезазначений житловий будинок, в
зв'язку з тим, що надані документи не
дають змоги становити факт належності
житлового будинку померлої гр. ОСОБА_2 у
зв'язку з відсутністю
правовстановлюючого документу (а.с.7).

За відомостями Верхньодніпровської
державної нотаріальної контори від
21.01.2014р. за №33/01-16, після померлої
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2, 18 квітня 2003 року
заяву про прийняття спадщини подав
ОСОБА_1, який на момент подачі заяви
мешкав в АДРЕСА_2 (а.с.59).

При визначення закону, який
застосовується до спірних
правовідносин щодо спадкування, суд
враховує, що відповідно до пунктів 1, 4, 5
Прикінцевих та перехідних положень ЦК
України цей Кодекс застосовується до
цивільних правовідносин, що виникли
після набрання ним чинності, тобто
після 1 січня 2004 року. Правила книги
шостої (спадкування) Цивільного
кодексу України застосовуються також
до спадщини, яка відкрилася, але не була
прийнята ніким із спадкоємців до
набрання чинності цим Кодексом.

Оскільки спадщина після померлої гр.
ОСОБА_2 відкрилася 01 листопада 2002 р.,
тобто до набрання чинності Цивільним
Кодексом України (ред. 2003р.) то до
спірних правовідносин щодо
спадкування застосовується ЦК УРСР
(ред. 1963р.).

Відповідно до ст. ст. 524, 525 ЦК УРСР (ред.
1963р.), спадкоємство здійснюється за
законом і за заповітом. Спадкоємство за
законом має місце, коли і оскільки воно
не змінено заповітом. Часом відкриття
спадщини визнається день смерті
спадкодавця, а при оголошенні його
померлим - день, зазначений в статті 21
цього Кодексу.

Згідно статті 534 ЦК УРСР, кожний
громадянин може залишити за заповітом
усе своє майно або частину його (не
виключаючи предметів звичайної
домашньої обстановки і вжитку) одній
або кільком особам як тим, що входять,
так і тим, що не входять до кола
спадкоємців за законом, а також державі
або окремим державним, кооперативним
та іншим громадським організаціям.

Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для
придбання спадщини необхідно, щоб
спадкоємець її прийняв. Для прийняття
спадщини необхідне волевиявлення
спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Згідно з положеннями ст. 549 ЦК УРСР
визнавалося, що спадкоємець прийняв
спадщину: 1) якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном; 2) якщо він подав державній
нотаріальній конторі за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини. Вищевказані дії повинні бути
вчинені протягом шести місяців з дня
відкриття спадщини.

Як встановлено судом, позивач 18 квітня
2003 року звернувся до
Верхньодніпровської державної
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини після померлої
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2, отже здійснив
відповідні дії, протягом шести місяців
з дня відкриття спадщини, тому
вважається таким, що прийняв спадщину у
розумінні ст. 549 ЦК УРСР.

За такими обставинами позовні вимоги
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Обов'язок суду вирішити питання про
розподіл судових витрат передбачений
ст. ст. 214, 215 ЦПК України.

При цьому суд зазначає, що норми ст. ст.
88, 214, 215 ЦПК України, носять
імперативний характер та не можуть
бути змінені за згодою сторін (за
виключенням випадків укладання
мирової угоди).

Таким чином, з відповідача підлягають
стягненню на користь позивача судові
витрати, а саме: судовий збір у розмірі
229 грн. 40 коп.

Керуючись ст.ст. 524, 525, 234, 548, 549 ЦК УРСР
(ред. 1963р.), ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 214-215, 217-218
ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Мишуринрізьської
сільської ради Верхньодніпровського
району, треті особи:
Верхньодніпровська державна
нотаріальна контора Дніпропетровської
області, Верхньодніпровське районне
управління юстиції Дніпропетровської
області, про визнання права власності
на сільський садибний житловий будинок
з прилеглими до нього будівлями та
спорудами в порядку спадкування за
заповітом, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2
(зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2;
ідентифікаційний номер НОМЕР_1), право
власності на сільський житловий
садибний будинок АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за заповітом після
померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2.

Стягнути з Мишуринрізьської сільської
ради Верхньодніпровського району
Дніпропетровської області на користь
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстрований за
адресою: АДРЕСА_2; ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) судовий збір у сумі 229 грн.
40 коп.

Рішення суду може бути оскаржено
шляхом подачі апеляційної скарги до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Верхньодніпровський
районний суд Дніпропетровської
області в 10-денний строк з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
Н.А. Трофимова