Справа № 136/927/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"27" травня 2014 р.
м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької
області

в складі: головуючого - судді
Кривенка Д. Т.

за участю секретаря
Марчук Н.А.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Липовець цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Скитківської
сільської ради Липовецького району
Вінницької області про визнання права
власності на житловий будинок по
спадщині за заповітом,

та зустрічний позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
ОСОБА_1 про визнання права власності на
частики житлового будинку, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до Липовецького
районного суду Вінницької області з
зазначеним позовом до Скитківської
сільської ради Липовецького району
Вінницької області про визнання права
власності на житловий будинок по
спадщині за заповітом.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
померла ОСОБА_5, яка приходилась йому
бабушкою. Після її смерті відкрилась
спадщина за заповітом вчиненим ОСОБА_5
за життя - 22.05.2013 року, який був
посвідчений секретарем Скитківської
сільської ради Липовецького району
22.05.2013 року та зареєстрований в реєстрі
за №29. Вказаний заповіт спадкодавцем
при житті не змінювався та не
скасовувався. Відповідно до
наведеного правочину, ОСОБА_5 заповіла
своєму внукові ОСОБА_1 поміж іншого
майна цілий житловий будинок з
господарськими будівлями та спорудами,
який розташований по АДРЕСА_1. Позивач
спадщину у визначений законодавцем
строк прийняв шляхом звернення до
нотаріуса із заявою про прийняття
спадщини, однак у видачі свідоцтва про
право на спадщину на даний житловий
будинок позивачеві було відмовлено
державним нотаріусом, оскільки даний
будинок належить колгоспному двору, а
тому належить його членам на праві
сумісної власності, тобто встановити
яка частка зазначеного будинку
належить покійній не представляється
можливим. Ураховуючи те, що за
наведених обставин він, ОСОБА_1,
позбавлений можливості реалізувати
свої спадкові права, тому просив суд
визнати за ним право власності по
спадкуванню за заповітом після смерті
ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року,
на житловий будинок з усіма
господарськими будівлями, які
розташовані в АДРЕСА_1, який покійна
заповідала йому.

20.05.2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись
до суду із зустрічним позовом до
ОСОБА_1, в якому просили суд визнати за
кожним із них право власності на 1/4
частки житлового будинку, що
розташований в АДРЕСА_1, мотивуючи його
тим, що будинок, який померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 заповіла
своєму онукові ОСОБА_1, належить до
суспільної групи - колгоспний двір, а
відтак є спільною сумісною власністю
членів колгоспного двору до яких поміж
позивача увійшли вони, відповідачі,
відтак задоволення позову позивача
позбавляє їх права власності на даний
об'єкт нерухомості, тому просили суд
здійснити захист порушених прав у
спосіб, що передбачений чинним
законодавством шляхом визнання за ними
права власності на належні їм частки в
об'єкті нерухомості.

Ухвалою суду від 22 травня 2014 року
зустрічний позов було прийнято до
спільного розгляду з первісним та
об'єднано справи в одне провадження.

В судове засідання позивач не з'явився,
однак надав суду заяву, в якій зменшив
свої позовні вимоги та просив суд
визнати за ним право власності на 1/2
частку спірного житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами,
зустрічний позов визнав, не
заперечував проти його задоволення.

Відповідач Скитківська сільська рада
надали суду заяву, в якій просили суд
розглянути справу без участі їх
представника, не заперечували щодо
задоволення позову ОСОБА_1

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позовні
вимоги за первісним позовом про
визнання права власності за позивачем
на 1/2 частку житлового будинку визнали,
не заперечували стосовно задоволення
вказаних позовних вимог. Свої вимоги за
зустрічним позовом підтримали просили
їх задовольнити у обсязі, що вказані у
зустрічній позовній заяві.

У відповідності до ч.2 ст.158 ЦПК
України, особа, яка бере участь у
справі, має право заявити клопотання
про розгляд справи за її відсутності.

Ураховуючи те, що сторони
скористались правами, що передбачені
ч.2 ст.158 ЦПК України, суд не вбачає
підстав для відкладення розгляду
справи, що унормовані ст.169 ЦПК України,
а тому здійснює розгляд справи в даному
судовому засіданні на підставі наявних
у ній доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи,
повно з'ясувавши обставини справи,
оцінивши усі зібрані у справі докази в
їх сукупності, дійшов до висновку про
таке.

Судом встановлено наступні
обставини та відповідні їм
правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_5,
що підтверджується свідоцтвом про
смерть, серії НОМЕР_1 (а.с.3). 22 травня 2013
року, ще за життя, ОСОБА_5 на випадок
своєї смерті зробила особисте
розпорядження, відповідно до якого
заповіла поміж іншого належного їй на
праві власності майна, житловий
будинок з господарськими будівлями та
спорудами, що розташований в АДРЕСА_1
своєму внукові ОСОБА_1. Вказаний
заповіт був посвідчений секретарем
Скитківської сільської ради
Липовецького району Вінницької
області, 22.05.2013 року та зареєстрований в
реєстрі за №29. Згідно відомостей
сільської ради, наведений вище заповіт
не змінювався та не скасовувався
спадкодавцем за його життя, на що
вказує відмітка зроблена секретарем
сільської ради 23.12.2013 року на
зворотному боці заповіту.

На виконання положень визначених
у п.24 постанови ПВС України за №7 від
30.05.2008 року, судом було витребувано
матеріали Спадкової справи до майна
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5.
Відповідно до яких, судом було
з'ясовано, що своїм правом на
спадкування після смерті бабусі
скористався позивач та син спадкодавця
ОСОБА_6, подавши заяви у шестимісячний
строк з часу відкриття спадщини
нотаріусу, будучи спадкоємцями за
заповітом вчиненим 22.05.2013 року. Інші
спадкоємці, які б мали право на
обов'язкову частку у спадковому майні
за наявності заповіту відсутні.

Однак, згідно з постановою про відмову
у вчиненні нотаріальної дії від 27.02.2014
року №02-31/166, винесеною державним
нотаріусом Липовецького районного
нотаріального округу, позивачу ОСОБА_1
відмовлено у видачі на його ім'я
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом на житловий будинок, що
розташований в АДРЕСА_1, який залишився
після смерті ОСОБА_5, в зв'язку з тим, що
даний будинок належить колгоспному
двору, а тому належить його членам на
праві сумісної власності, тобто
встановити яка частка зазначеного
будинку належала ОСОБА_5 не
представляється можливим.

В силу ст. 1223 ЦК України, право на
спадкування мають особи, визначені у
заповіті.

Як убачається із свідоцтва про
право особистої власності на
домоволодіння, що видане 06 травня 1990
року на підставі рішення виконкому
Скитківської сільської ради народних
депутатів від 07.02.1990 року за №6,
житловий будинок, що розташований в
АДРЕСА_1 дійсно належить до суспільної
групи колгоспний двір, головою якого є
Голованчук Олена Касянівна. Вказане
свідоцтво було зареєстроване у
відповідності до вимог законодавства,
яке діяло на той час в органах БТІ.
Встановлені судом обставини, щодо
належності спірного житлового будинку
до суспільної групи колгоспний двір
підтверджуються також технічним
паспортом на житловий будинок та
довідками виданими виконавчим
комітетом Скитківської сільської ради
за №468 від 22.11.2013 року, №129 від 10.04.2014
року, №183 від 22.05.2014 року, в силу яких
констатовано, що житловий будинок, який
розташований по АДРЕСА_1 має статус
майна, яке належало колгоспному двору і
збереглося після припинення його
існування, членами якого станом на 15
квітня 1991 року були: голова ОСОБА_5,
членами: син ОСОБА_3, невістка ОСОБА_4,
внук ОСОБА_1 та які не втратили свого
права на частки в спільній сумісній
власності.

За правилами ст. ст. 120, 121, 123 ЦК
УРСР у редакції, чинній до 16 грудня 1993
року, майно колгоспного двору належить
його членам на праві сумісної
власності. Розмір частки члена двору
встановлюється виходячи з рівності
часток усіх членів двору, включаючи
неповнолітніх і непрацездатних.

У п. 6 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 22 грудня 2005
року N 20 "Про судову практику у справах
за позовами про захист права приватної
власності" (зі змінами та доповненнями)
роз'яснено, що спори щодо майна
колишнього колгоспного двору, яке було
придбане до 15 квітня 1991 року, мають
вирішуватися за нормами, що регулювали
власність цього двору.

Відповідно до п.п. "а" п. 6 Постанови
Пленуму Верховного Суду України, право
власності на майно, яке належало
колгоспному двору і збереглося після
припинення його існування, мають ті
члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року
не втратили права на частку в його
майні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України,
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Із здобутих у справі доказів
судом було встановлено, що житловий
будинок за АДРЕСА_1 належав до
суспільної групи колгоспний двір,
головою якого була ОСОБА_5, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, членами: син ОСОБА_3,
невістка ОСОБА_4, внук ОСОБА_1 та, які не
втратили свого права на частки в
спільній сумісній власності на момент
припинення існування колгоспного
двору. Відтак зазначений об'єкт
нерухомого майна є спільною сумісною
власністю вказаних осіб, частки яких є
рівними, оскільки іншого не було
встановлено між ними, отже кожному із
співвласників належало по 1/4 ідеальній
частці цього майна.

В силу ст.1216 ЦК України,
спадкування є перехід прав та
обов'язків(спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця) до
інших осіб (спадкоємців). До складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинились внаслідок його смерті
(ст.1218 ЦК України).

Відповідно до ст. ст. 1217-1219 ЦК
України, спадкування здійснюється за
заповітом або за законом; до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві
на момент відкриття спадщини та
припинились внаслідок його смерті,
крім прав та обов'язків, що
нерозривно пов'язані з особою
спадкодавця.

Зі змісту ст.ст.1223, 1233 ЦК України, право
на спадкування мають особи, визначені у
заповіті; заповіт є особисте
розпорядження фізичної особи на
випадок своєї смерті.

З аналізу норм ст.ст.1268-1270 ЦК
України, необхідно щоб спадкоємець
прийняв спадщину у шестимісячний
строк.

Судом встановлено, що позивач спадщину
після смерті бабці ОСОБА_5 прийняв
шляхом звернення до нотаріуса у
шестимісячний строк, відтак є таким, що
спадщину прийняв, інших спадкоємців,
які б мали право на спадкування частки
житлового будинку, в силу ст.1241 ЦК
України, судом не встановлено та з
матеріалів Спадкової справи не
вбачається, а отже позивач є єдиним
спадкоємцем на майно померлої у виді
частки на оспорюваний житловий
будинок. Вищезгаданий заповіт
спадкодавцем не було змінено та не було
скасовано. Факт належності спадкодавцю
частки житлового будинку за АДРЕСА_1
доведено належними та допустимими
доказами.

Норма ст. 392 ЦК України вказує на
те, що власник майна може пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, а також
у разі втрати ним документа, який
засвідчує його право власності.

У п.23 постанови ПВС України за №7 від
30.05.2008 року, судам було надано
роз'яснення, що у разі відмови
нотаріуса в оформленні права на
спадщину особа може звернутися до суду
за правилами позовного провадження.

За таких обставин та у контексті
приведених правових норм регулювання
предмета спору, суд вважає, що позовні
вимоги як за первісним так і за
зустрічним позовом підлягають до
задоволення.

На підставі ст. ст. 120, 121, 123 ЦК
УРСР, постановою Пленуму Верховного
Суду України від 22 грудня 2005 року N 20
"Про судову практику у справах за
позовами про захист права приватної
власності", ст.ст. 25, 328, 346, 392, 1216, 1217, 1218 -
1223, 1233, 1234,, 1241, 1268 -1270, 1299 ЦК України,
керуючись ст. ст. 10, 11, 60, ч.2 158, ч.4 174, 208-209,
212 - 215 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Первісний позов ОСОБА_1 до
Скитківської сільської ради
Липовецького району Вінницької
області про визнання права власності
на житловий будинок по спадщині за
заповітом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності
на 1/4 частку житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами,
що належав до суспільної групи
колгоспний двір та, який розташований в
АДРЕСА_1, в порядку спадкування за
заповітом вчиненим 22.05.2013 року після
смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1
року.

Визнати за ОСОБА_1 право
власності, як члена колгоспного двору,
на 1/4 частку житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами,
що належав до суспільної групи
колгоспний двір та, який розташований в
АДРЕСА_1.

Зустрічний позов ОСОБА_3, ОСОБА_4
до ОСОБА_1 про визнання права власності
на частики житлового будинку -
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право
власності, як членів колгоспного двору,
на 1/4 частку кожному житлового будинку
з господарськими будівлями та
спорудами, що належав до суспільної
групи колгоспний двір та який
розташований в АДРЕСА_1.

Припинити право спільної
сумісної власності та вважати її
спільною частковою власністю.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя: Д. Т. Кривенко