Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/2325/14
Головуючий у 1 інстанції:
Суддя-доповідач Спас О.В.
У Х В А Л А

Іменем України

11 червня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В..

суддів: Полякова О.З.,

Бабак А.М.,

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду
м.Запоріжжя від 09 квітня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 в особі законного представника
ОСОБА_3, треті особи: Жовтневий районний
відділ у м. Запоріжжі Управління
Державної міграційної служби України в
Запорізькій області, МКП «Основаніє»
про визнання шлюбу недійсним, визнання
особи такою, що не набула права на
проживання, та визнання недійсною
реєстрації місця проживання,

за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В
И Л А:

У лютому 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 в особі
законного представника ОСОБА_3, треті
особи: Жовтневий районний відділ у м.
Запоріжжі Управління Державної
міграційної служби України в
Запорізькій області, МКП «Основаніє»
визнання шлюбу недійсним, визнання
особи, що не набула права на проживання,
та визнання недійсною реєстрації місця
проживання.

В позові, уточненому в ході судового
розгляду, зазначав, що 04 травня 2012 року
було укладено шлюб між ним та ОСОБА_3
Однак укладення цього шлюбу не мало
наміру створення сім'ї та набуття прав
та обов'язків подружжя, як з його
сторони так і зі сторони ОСОБА_3 Він та
його малолітні діти ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1
та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстровані та
мешкають за адресою АДРЕСА_1. Дана
квартира не приватизована. ОСОБА_3 була
зареєстрована за адресою АДРЕСА_5.
23.09.2010 року відносно нього головним
державним виконавцем Жовтневого ВДВС
ЗМУЮ винесена постанова про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження. Таким чином при
приватизації його квартири одночасно
буде накладений арешт та заборонено
його відчуження. Тобто він не зможе її
продати. Про цю перешкоду було
достовірно відомо відповідачу. Метою
шлюбу була лише реєстрація відповідача
у квартирі АДРЕСА_1 за місцем його
мешкання з подальшим зняттям з
реєстрації його та його малолітніх
дітей і подальшим отримання
відповідачем або іншою особою права на
приватизацію усієї квартири. Він при
цьому повинен був отримати грошові
кошти від ОСОБА_3, як за продаж
зазначеної квартири. Познайомився він
з ОСОБА_3 за день реєстрації шлюбу - 03
травня 2012 року через агента з
купівлі-продажу нерухомості ОСОБА_7
Контактував він з ОСОБА_3 4-5 разів, ні
контактного телефону, а ні адреси місця
мешкання відповідачки не знав. Жодного
разу ОСОБА_3 не з'являлась у квартирі де
він мешкає з дітьми за вказаною
адресою. Тобто не мешкала і не мешкає в
квартирі. Ніяких, навіть дружніх
стосунків у нього з ОСОБА_3 не було та
немає, спільного господарства вони не
вели. Приблизно у середині травня 2012
року він відмовився від наміру
переоформлення квартири за вказаною
схемою про, що повідомив ОСОБА_3 з
проханням добровільно знятись з
реєстрації в квартирі та розірвати
шлюб. Проте, ОСОБА_3 після
переоформлення особового рахунку на
себе стала вимагати зняття з
реєстрації за адресою АДРЕСА_1 та його
дітей, намагаючись позбавити їх житла.
Тому виникла необхідність у визнанні
ОСОБА_3 особою, що не набула права
користування вищезазначеним житлом у
зв'язку із недійсністю шлюбу та зняття
із реєстрації у вказаному житлі. Після
звернення до суду з вказаним позовом
йому стало відомо, що 17.10.2012 року ОСОБА_3
зареєструвала у вищезазначеній
квартирі свого малолітнього сина
ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_4. Тому виникла
необхідність у визнанні недійсною
реєстрацію місця проживання
малолітнього ОСОБА_10 за вказаною
адресою та зняття його з реєстрації.

Посилаючись на викладені обставини,
просив суд визнати недійсним шлюб
укладений між ним та ОСОБА_3 у зв'язку із
його фіктивністю. Визнати ОСОБА_3
особою, що не набула право на
проживання в АДРЕСА_1 у зв'язку із
недійсністю шлюбу, знявши її з
реєстрації за вказаною квартирою.
Визнати недійсною реєстрацію місця
проживання ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_4 у
зв'язку із недійсністю шлюбу між ним та
ОСОБА_3, знявши його з реєстрації за
вказаною адресою.

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з заявою, в якій просив суд
залишити його позовні вимоги викладені
в первісному позові щодо виселення
ОСОБА_3 з АДРЕСА_1, а також щодо
виселення з вказаної квартири ОСОБА_10.

Ухвалою Жовтневого районного суду
м.Запоріжжя від 26 лютого 2014 року
позовні вимоги в частині виселення
ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1, як особу, що
не набула право на проживання в ній, та
позовну вимогу виселити ОСОБА_10 з
квартири АДРЕСА_1 у зв'язку з
недійсністю реєстрації місця
проживання залишено без розгляду.

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу.

В зустрічному позові зазначала, що 04
травня 2012 року між нею та ОСОБА_2 був
зареєстрований шлюб Комунарським
відділом РАЦС реєстраційної служби
Запорізького міського управління
юстиції, актовий запис № 217. На
сьогоднішній день їх шлюб фактично
розпався та останні декілька місяців
вони мешкають окремо один від одного,
вона повернулась до своєї матері, а
ОСОБА_2 до колишньої дружини та мешкає
разом з нею та їх дітьми. За таких
обставин подальше збереження шлюбу
вважає недоцільним.

Просила суд розірвати шлюб між нею та
ОСОБА_2

Рішенням Жовтневого районного суду
м.Запоріжжя від 09 квітня 2014 року у
задоволені позовних вимог ОСОБА_2
відмовлено. Зустрічні позовні вимоги
ОСОБА_3 задоволено. Шлюб між ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 зареєстрований 04 травня 2012 року
Комунарським відділом реєстрації
актів цивільного стану реєстраційної
служби Запорізького міського
управління юстиції, актовий запис № 217
розірвано.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на незаконність, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить рішення скасувати, та ухвалити
нове рішення, яким його позовні вимоги
задовольнити, у задоволені зустрічних
позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
апелянта ОСОБА_2, відповідачку за
первісним позовом ОСОБА_3 та її
представника адвоката ОСОБА_9,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін. Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини та відповідні
правовідносини.

Сторони зареєстрували шлюб 04.05.2012р. у
Комунарському відділі державної
реєстрації актів цивільного стану
реєстраційної служби Запорізького
міського управління юстиції про що
зроблено відповідний актовий запис за
№217.

Станом на час подачі сторонами заяви
про реєстрацію шлюбу до відділу РАЦС
ОСОБА_3 була вагітною про що ними було
подано відповідну медичну довідку.

У червні 2012р. у ОСОБА_3 відбувся
самовільний аборт, що підтверджено
витягом з медичної картки.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін. Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

З матеріалів справи вбачається, що суд
з дотриманням вимог ст. ст. 212 - 215 ЦПК
України належно оцінив надані
сторонами докази, виконав всі вимоги
цивільного судочинства і вирішив
справу згідно з законом, вирішивши
питання наявності обставин, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, суті правовідносин, що
випливають із встановлених обставин,
правильно застосував правові норми до
цих правовідносин і дійшов вірного
висновку про відмову у задоволенні
позову ОСОБА_2 про визнання шлюбу
недійсним, визнання особи такою, що не
набула права на проживання, та визнання
недійсною реєстрації місця проживання
та задовольнив позов ОСОБА_3 про
розірвання шлюбу.

Суд першої інстанції правильно
застосував ст. 40 СК України, за якою
шлюб визнається недійсним за рішенням
суду у разі його фіктивності. Шлюб є
фіктивним, якщо його укладено жінкою та
чоловіком або одним із них без наміру
створення сім'ї та набуття прав та
обов'язків подружжя.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п. 13 постанови від 21 грудня 2007
року № 11 "Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя", при розгляді
судом справ про визнання шлюбу
недійсним слід мати на увазі, що за
наявності одних підстав суд
зобов'язаний, а за наявності інших суд
може визнати шлюб недійсним. За
рішенням суду шлюб обов'язково
визнається недійсним, якщо він був
зареєстрований без вільної згоди жінки
або чоловіка, а також у разі його
фіктивності (ст. 40 СК України). Шлюб не
може бути визнано недійсним, якщо на
момент розгляду справи відпали
обставини, які засвідчують відсутність
згоди особи на шлюб або її небажання
створити сім'ю.

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України,
ст.ст. 10 та 60 ЦПК України звертаючись до
суду, позивач за власним розсудом
обирає спосіб захисту права, яке вважає
порушеним та зобов'язаний довести
обставини, на які посилається, правову
та фактичну підставу своїх вимог.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Суд першої інстанції дійшов належного
висновку, що ОСОБА_2 не надано доказів
на підтвердження вимог щодо
недійсності шлюбу з підстав його
фіктивності.

ОСОБА_2 не надано доказів на
підтвердження фактичних та правових
підстав позовних вимог щодо визнання
ОСОБА_3 та її неповнолітнього сина
ОСОБА_4 такими, що не набули права на
проживання, та визнання недійсною і
зняття з реєстрації місця проживання.

Є правильним та обґрунтованим висновок
рішення суду про наявність підстав для
розірвання шлюбу сторін.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 105 СК України
шлюб припиняється внаслідок його
розірвання за спільною заявою подружжя
на підставі рішення суду, відповідно до
ст. 109 цього Кодексу. Шлюб припиняється
внаслідок його розірвання за позовом
одного з подружжя на підставі рішення
суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 112 СК України, суд
з'ясовує фактичні взаємини подружжя,
дійсні причини позову про розірвання
шлюбу, бере до уваги наявність
малолітньої дитини, дитини-інваліда та
інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам одного з них, інтересам їхніх
дітей, що мають істотне значення.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у
пп. 10, 11 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 21 грудня 2007 року № 11
"Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" шлюб може
бути розірвано в судовому порядку лише
за умови, якщо встановлено, що подальше
спільне життя подружжя і збереження
шлюбу суперечитиме інтересам одного з
них чи інтересам їх дітей.

Отже, встановивши, що сім'я сторін
фактично розпалася, існує лише
формально і зберегти її неможливо,
оскільки сторони не підтримують
шлюбні відносини, не ведуть спільне
господарство й відносини між ним стали
неприязні, суд дійшов обґрунтованого
висновку про те, що подальше спільне
життя подружжя неможливо.

Доводи апеляційної скарги про
обізнаність ОСОБА_3 щодо неможливості
приватизації квартири, де сторони
зареєстровані, про арешт майна ОСОБА_2,
про намагання ОСОБА_3 зняти з
реєстрації у вказаній квартирі
неповнолітніх дітей ОСОБА_2 від іншого
шлюбу не спростовують висновки рішення
суду, оскільки мають характер
припущень, на яких ч. 4 ст. 60 ЦПК України
заборонено ґрунтувати доказування.

Доводи апеляційної скарги про
відсутність інтимних стосунків з
ОСОБА_3 не підтверджуються доказами.

На час подання заяви про реєстрацію
шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали довідку
про її вагітність, що в порядку ст. 32 СК
України скоротило строк до реєстрації
шлюбу до одного дня. Вказану обставину
ОСОБА_2 особисто визнав у засіданні
апеляційного суду.

Доводи апеляційної скарги про
проведення медичної експертизи не
мають підстав, оскільки з наданих
ОСОБА_3 медичних документів судом
встановлено, що вагітність настала у
квітні 2012р., а у червні 2012р. стався
самовільний аборт, що виключає
можливість експертного дослідження
походження ненародженої дитини.

Доводи апеляційної скарги про
відсутність факту спільного
проживання сторін не спростовують
висновки суду, оскільки згідно ст. 3 СК
України дана обставина не є
обов'язковою, допускається за законом
можливість не спільного проживання
подружжя.

Доводи апеляційної скарги про те, що з
кінця травня 2012р. до ОСОБА_2 повернулася
попередня дружина з дітьми не
спростовують висновки рішення суду, а
доводять правильність висновку про
неможливість збереження шлюбу сторін.

Доводи апеляційної скарги, що суд
неправильно оцінив показання свідків
не мають свого підтвердження.

Під час розгляду справи апеляційним
судом встановлено, що суд першої
інстанції дотримався вимог ст. 212 ЦПК
України і оцінив всі надані сторонами
докази, у тому числі і показання
свідків, на ґрунті всебічного, повного,
об'єктивного та безпосереднього їх
дослідження, а також оцінив належність
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, достатність і взаємний
зв'язок доказів у їх сукупності,
відобразив в рішенні результати
оцінки доказів.

Доводи апеляційної скарги про наміри
ОСОБА_3 незаконно заволодіти вказаною
квартирою шляхом реєстрації її та її
сина у квартирі не спростовують
висновки суду. Судом встановлено та
матеріалами справи підтверджується, що
саме за заявою ОСОБА_2 у квартира була
зареєстрована ОСОБА_3, як його дружина.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд не розглянув його змінені вимоги
про зняття відповідача ОСОБА_3 та її
неповнолітнього сина з реєстрації, а
розглянув вимоги про визнання
реєстрації недійсною не спростовують
висновки рішення суду.

Під час апеляційного розгляду справи
вказані доводи спростовані тим, що за
ст.7 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» зняття з
реєстрації місця проживання особи
здійснюється на підставі судового
рішення, яке набрало законної сили, про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, про виселення,
про визнання особи безвісно відсутньою
або оголошення її померлою.

Перелічених у цій нормі Закону
позовних вимог до ОСОБА_3 не заявлено,
що унеможливлює задоволення вимог про
зняття з реєстрації без вирішення
питання, зокрема про наявність права
користування жилим приміщенням.

Вказані доводи виходять за межі
розгляду справи апеляційним судом.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб в межах заявлених ними
вимог і на підставі поданих доказів.
Відповідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги, що суд взяв
за основу рішення заперечення ОСОБА_3
не спростовують його висновки,
оскільки рішення відповідає вимогам
ст.ст. 212-215 ЦПК України, у тому числі
щодо його форми та змісту.

Інших доводів апеляційна скарга не
містить.

Таким чином, при розгляді справи
апеляційним судом встановлено, що
рішення суду першої інстанції
постановлено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не
спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції та для постановляння нового
рішення по справі

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду
м.Запоріжжя від 09 квітня 2014 року у цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: