Справа № 645/1225/14-ц
Провадження №
06 червня 2014 року Фрунзенський
районний суд міста Харкова у складі:
Головуючого судді Сілантьєвої Е.Є.
При секретарі судових засідань
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4,
Служба у справах дітей Фрунзенського
району Управління служб у справах
дітей Департаменту праці та соціальної
політики Харківської міської ради про
усунення перешкод у користуванні
квартирою та визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
Позивач звернулась до суду з
позовом в якому просила усунути
перешкоди у користування ОСОБА_3
квартирою АДРЕСА_1, визнавши ОСОБА_3
такою, що втратила право користування
вищевказаною квартирою та зняти ОСОБА_3
з реєстраційного обліку. В
обґрунтування позовних вимог
зазначила наступне: позивач є
власником квартири АДРЕСА_1. У квартирі
зареєстровані її син, ОСОБА_4, колишня
невістка - ОСОБА_3 та онука ОСОБА_5
Позивач зазначає, що сімейне життя у її
сина не склалось, і тому відповідачка
по справі у 2011 році зібрала свої речі та
добровільно пішла з квартири, у 2013 році
шлюб було розірвано, тому на цей час
відповідачка не є членом сім'ї власника
квартири та не має права користування
квартирою. Залишаючись зареєстрованою
у квартирі, відповідачка створює
позивачу певні незручності для
здійснення її права користування та
розпорядження квартирою. Також
позивач вказала, що вона вже зверталась
до суду з позовом про визнання
відповідачки такою, що втратила право
користування житловим приміщенням і
рішенням Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 15.10.2013 року її позовні
вимоги були задоволені, але рішенням
Апеляційного суду Харківської області
від 05.12.2013 року у задоволенні позову
було відмовлено, але зазначеними
рішеннями було встановлено, що
відповідачка не мешкає у квартирі з
січня 2013 року, і тому це є встановленим
фактом, який не потребує доказування.
Позивач вказала, що відповідачка пішла
з квартири добровільно, не мешкає у
квартирі більш ніж рік, не є членом
сім'ї власника квартири і тому втратила
право користування квартирою. Таким
чином, позивач посилаючись на норми ст.
ст. 71, 72 ЖК УРСР та ст.. 405 ЦК України,
вважає,що відповідач втратила право
користування квартирою.

У судовому засіданні позивач та
її представник підтримали свої вимоги
та просили їх задовольнити.

Також позивач зазначила, що після
розірвання шлюбу між її сином та
відповідачкою ОСОБА_3, остання
перестала бути членом сім'ї власника
квартири, та стала чужою людиною, яка не
має права мешкати у належній їх на
праві власності квартирі.

Відповідач та її представник
заперечували проти задоволення
позовних вимог.

ОСОБА_3 у судовому засіданні зазначила,
що вона вселилась до квартири за згодою
власника квартири, позивача по справі.
Також вказала, що перебувала у шлюбі з
ОСОБА_4, у шлюбі народилась донька -
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. З 2011 року сімейні
стосунки погіршились, внаслідок
зловживання ОСОБА_4 спиртних напоїв.
Відповідач зазначила, що з квартири
вона пішла не добровільно, а внаслідок
того, що не мала можливості
продовжувати мешкати у спірній
квартирі разом з ОСОБА_4 крім того, між
ними була домовленість, згідно якої
ОСОБА_4 мав намір поїхати мешкати до
своїх батьків до Дніпропетровської
області, а вона разом з дитиною буде
мешкати у квартирі, але ОСОБА_4 не надав
їй можливості мешкати у квартирі. Також
відповідач вказала, що останній час,
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перешкоджають їй
мешкати у квартирі: змінили замки, не
пускають у квартиру, поселили там іншу
особу.

Третя особа ОСОБА_4 у судовому
засіданні підтримав позовні вимоги та
просив їх задовольнити, зазначивши, що
відповідачка добровільно пішла з
квартири. Ні він, ні позивач по справі
не робили їх перешкоди у праві
користування квартирою.

Представник третьої особи, Служби у
справи дітей Фрунзенського району
Управління служб у справах дітей
Департаменту праці та соціальної
політики Харківської міської ради, до
судового засідання не з'явився, про
день та час слухання справи
повідомлявся своєчасно та належним
чином. Через канцелярію суду надали
заяву, відповідно якої просили слухати
справу за їх відсутності та винести
рішення на розсуд суду з урахуванням
житлових та майнових прав малолітньої
ОСОБА_5.

У судовому засіданні були допитані
свідки.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні
зазначив, що він знає ОСОБА_4 приблизно
10 років, підтримує дружні стосунки.
Свідок мешкає у цьому ж під'їзді, де
знаходиться спірна квартира. ОСОБА_3
особисто не знав, тільки бачив зі
сторони. Свідку відомо, зі слів ОСОБА_4,
що ОСОБА_3 перестала мешкати у квартирі
з 2011 року, забрала всі свої особисті
речі до розлучення, приблизно у квітні
2013 року. На даний час у квартирі мешкає
мати - ОСОБА_2, а ОСОБА_4 на цей час у
квартирі не мешкає. Про особисте життя
та стосунки свідку не відомо.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_7
зазначив, що він мешкає у квартирі -
АДРЕСА_3, знімає квартиру. Знає сторін з
2009 року, з часу заселення у квартиру.
Свідку відомо, що ОСОБА_3 виїхала з
квартири у 2011 році разом з дитиною,
потім приходила неодноразово до
квартири, та як поясняв ОСОБА_4, за
своїми речами. На цей час у квартирі
постійно ніхто не мешкає. Про особисте
життя свідку не відомо, причину виїзду
ОСОБА_3 не відомо. Також свідок вказав,
що йому відомо, що приблизно півроку
тому у квартирі мінявся замок, оскільки
старі ключі були втрачені.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_8
зазначив, що він є старим товаришем
ОСОБА_4, та мешкає на сусідньої вулиці
разом з позивачем по справі у
Дніпропетровській області у с.
Першотравенське. Зі слів ОСОБА_4, свідку
відомо, Громови розлучились, а квартира
належить ОСОБА_2 і на цей час йде спір по
праву на квартиру. Причиною розпаду
сім'ї були скандали, оскільки ОСОБА_3
загуляла.

Свідок ОСОБА_9 у судовому зсіданні
зазначила, що знає ОСОБА_3 10 років,
разом навчались. Свідок зазначила, що
вона разом з ОСОБА_3 намагалась
потрапити у квартиру у лютому 2014 року,
квітні 2014 року, але її ніхто до квартири
не пустив, в квартирі горіло світло. Зі
слів сусідів у квартирі мешкає якась
дівчина. ОСОБА_4 свідок бачила тільки
один раз. Знає, що сторони у розлученні,
зі слів ОСОБА_3, свідку відомо, що
квартира були придбана за сімейні
кошти подружжя. ОСОБА_3 на цей час
мешкає у Черкаській Лозові у
Харківської області, та разом з неї
проживає дитина, у м. Харкові іншого
житла не має. Свідку відомо, розлучення
відбулось внаслідок того, ОСОБА_4
зловживав спиртними напоями та не
працював. Також зазначила, що до
квартири ОСОБА_3 не пускають, вона
боялась йти сама и тому запросила
свідка.

Свідок ОСОБА_10 у судовоу засідані
зазначив, що він мешкає у квартирі
АДРЕСА_2. Свідку відомо, що у спірної
квартирі проживає на цей час з лютого
2014 року якась дівчина.

Суд, вислухавши пояснення та доводи
сторін, вислухавши пояснення свідків,
дослідивши надані докази у їх
сукупності, вважає позовні вимоги,
такими, що не підлягають задоволенню.

Квартира АДРЕСА_1 належить на праві
власності на підставі договору купівлі
продажу від 20.11.2003 року ОСОБА_2

Згідно довідки КП «Жилкомсервіс»
дільниці № 53 від 06 червня 2014 року № 2339 у
вищевказаної квартирі зареєстровані
ОСОБА_3 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Основним
наймачем квартири є ОСОБА_2

Як пояснили сторони по справі, та
підтверджується довідкою № 3245 від 16
липня 2013 року у квартирі був також
зареєстрований ОСОБА_4 до квітня 2014
року.

Судовим розглядом встановлено, що
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі з
жовтня 2002 року до 12 серпня 2013 року. Шлюб
було розірвано рішенням Фрунзенського
районного суду м. Харкова.

У ході розгляду справи було
встановлено, що ОСОБА_3 за згодою
наймача спірної квартири, позивача по
справі, як член сім'ї співвласників,
була в ній зареєстрована.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з
урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК
України члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням в
обсязі, визначеному відповідно до
угоди з власником.

Згідно із ч. 4 ст. 156 ЖК Української РСР
припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням.

Суд, при вирішення зазначеного спору не
застосовує положення ст. ст. 71, 72 ЖК
УРСР, оскільки зазначеними нормами
врегульовано житлові права осіб у
державному (комунальному) житловому
фонді та не регулюються правовідносини
з приводу користування житловим фондом
у квартирах громадян, які належать їм
на праві приватної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член
сім'ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Аналіз змісту вказаних правових норм
дає підстави для висновку про те, що
положення ч. 2 ст. 450 ЦК України
поширюється і на тих членів сім'ї
власника житла, які припинили з ним
сімейні відносини.

Враховуючи зазначене, встановлено, що
ОСОБА_3 є членом сім'ї власника житла та
розлучення з ОСОБА_4 не може позбавити
її права користування житловим
приміщенням.

Посилання позивача на той факт, що
ОСОБА_3 втратила право користування
квартирою внаслідок її не проживання у
ній понад рік без поважних причин не
знайшло свого підтвердження під час
слухання справи.

Відповідно до пояснень ОСОБА_3 у
судовому засіданні вона не втратила
інтересу до квартири, але не має
можливості в ній проживати, оскільки їй
здійснюють перешкоди позивач та її
колишній чоловік: змінили вхідні замки,
поселили іншу людину та не пускають її
до квартири. У судовому засіданні
позивач та третя особа не заперечувала
того факту, що дійсно у серпні на
вхідних дверях квартири були змінені
замки, на цей час у квартирі мешкає
стороння особо, яка приглядає за
квартирою. Також позивач вказала, що
після розлучення, ОСОБА_3 стала для неї
чужою людиною, та у квартирі вона має
намір проживати разом зі своїм
чоловіком.

Судом досліджувались надані
відповідачем докази в підтвердження
своїх заперечень, згідно яких
відповідач за місцем своєї реєстрації
зверталась у 2011 році та у 2013 році за
медичною допомогою, отримувала поштову
кореспонденцію у 2013 році. Також, у
судовому засіданні свідок ОСОБА_9
підтвердила той факт, що відповідач по
справі намагалась потрапити до
квартири у лютому 2014 року та у квітні 2014
року, але не змогла, оскільки двері у
квартиру ніхто не відчинив, та у
квартирі мешкає стороння особа, про що
не заперечували сторони по справі.

Пояснення свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 не можуть бути підставою для
задоволення позову, оскільки про факт
не проживання відповідача у квартирі
їм відомо тільки зі слів ОСОБА_2 та
ОСОБА_4, свідкам не відомо ні причин не
проживання відповідача у квартирі, ні
причин виїзду ОСОБА_3 з квартири.

Також, посилання позивача на той факт,
що рішенням апеляційного суду
Харківської області від 05.12.2013 року був
встановлений факт не проживання
відповідачки у квартирі з січня 2013
року, суд вважає неспроможними. Так, у
мотивувальної частини вищевказаного
рішення зазначено, що відповідно до
пояснень ОСОБА_3, остання остаточно
покинула спірну квартиру у січні 2013
року через те, що ОСОБА_4 створював для
неї умови неможливості проживання у
АДРЕСА_1, не пускав до квартири, замінив
на дверях замки. Таким чином, рішенням
апеляційного суду не був встановлений
факт не проживання відповідача у
квартирі без поважних причин з січня 2013
року.

Враховуючи викладене, з урахуванням
всіх зібраних доказів, пояснень сторін,
свідка ОСОБА_9, довідок з КЗОХ
«Харківської міської лікарні № 3»,
поштового відділення № 91 м. Харкова,
суд вважає, що відсутність ОСОБА_3 за
місцем її реєстрації мало місце з
поважної причини, внаслідок
неправомірної поведінки позивача по
справі, яка змінила замки, пустила
проживати до квартири сторонню особу і
тому у задоволенні позову відмовляє.
Також, при цьому суд враховує той факт,
що у відповідача та її неповнолітньої
дитини іншого житла не має.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 61, 212-215, 218 ЦПК України,
ст..ст. 64, 156 ЖК УРСР, ст.. 405 ЦК України,
суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Харківської області
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення шляхом подання
апеляційної скарги. Особами, які брали
участь у справі, але не були присутніми
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення може
бути подана апеляційна скарга протягом
10 днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо воно
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

СУДДЯ -