УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

Червинської М.Є.,
Лесько А.О.,
Черненко В.А.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
управління Пенсійного фонду України в
Ізюмському районі Харківської області
про стягнення коштів за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Ізюмського
міськрайонного суду Харківської
області від 24 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Харківської області
від 6 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовною заявою до управління
Пенсійного фонду України в Ізюмському
районі Харківської області про
стягнення коштів.

Ухвалою Ізюмського міськрайонного
суду Харківської області від
24 грудня 2013 року, залишеною без змін
ухвалою апеляційного
суду Харківської області від 6 лютого
2014 року, позовну заяву
ОСОБА_4 залишено без розгляду, у зв'язку
з повторною неявкою позивача у судове
засідання.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати судові ухвали, посилаючись
на порушення судами норм
процесуального права, та направити
справу до суду першої інстанції для
продовження розгляду.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, законність
судових ухвал в межах касаційного
оскарження, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст.207 ЦПК
України суд постановляє ухвалу про
залишення заяви без розгляду, якщо
належним чином повідомлений позивач
повторно не з'явився в судове засідання
без поважних причин, або повторно не
повідомив про причини неявки, якщо від
нього не надійшла заява про розгляд
справи за його відсутності.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_4 був належним чином повідомлений
про слухання справи як на 26 листопада
2013 року (а.с. 12) так і на 24 грудня 2013 року
(а.с. 24), що підтверджується
відповідними розписками, наявними в
матеріалах справи. Проте, будучи
належним чином повідомленим, позивач в
судові засідання не з'явилися без
поважних причин, про причини неявки
суду не повідомив, заяви про розгляд
справи за його відсутності не подавав.

Залишаючи без розгляду позовну заяву
ОСОБА_4 суди обґрунтовано виходили із
того, що позивач двічі (повторно) не
з'явився в судове засідання і заяви про
розгляд справи у його відсутності не
надавав.

Доводи касаційної скарги та зміст
оскаржуваних судових ухвал, не дають
підстав для висновку про порушення
судами норм процесуального права, тому
колегія суддів вважає за необхідне
касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Ізюмського міськрайонного суду
Харківської області від 24
грудня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Харківської області від
6 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
М.Є. Червинська

А.О. Лесько

В.А. Черненко