Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/2080/14
Головуючий у 1 інстанції:
Суддя-доповідач: Боєва
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати
з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Запорізької області
у складі:

Головуючого: Боєвої
В.В.,

Суддів
Денисенко Т.С., Коваленко А.І.,

При секретарі:
Хомяк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» на рішення
Якимівського районного суду
Запорізької області від 20 лютого
2014року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2013 року ПАТ КБ
«Приватбанк» звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що відповідно
до укладеного договору б/н від 28.11.2006
року відповідач отримала кредит у
розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом
(картковий кредит). Відповідач
підтвердив свою згоду на те, що
підписана заява разом з Умовами
надання кредиту фізичним особам
«Розстрочка» складає між ним і Банком
договір, про що свідчить її підпис на
заяві. Відповідно до умов договору,
погашення заборгованості
здійснюється в наступному порядку:
щомісяця в період сплати, позичальник
повинен надавати Банку грошові кошти
(щомісячний платіж) для погашення
заборгованості за кредитом, яка
складається із заборгованості за
кредитом, за відсотками, комісією а
також інші витрати згідно умов.

У зв'язку з порушенням зобов'язань
за кредитним договором відповідач
станом на 31.10.2013 року має
заборгованість у розмірі 20199 грн. 55 коп.,
яка складається з заборгованості за
кредитом у розмірі 5506,07 грн. ,
заборгованості по процентам за
користування кредитом у розмірі 10061,93
грн., заборгованості по комісії за
користування кредитом у розмірі 3193,48
грн., штраф (фіксована частина) у
розмірі 500 грн., штраф (процентна
складова) у розмірі 938,07 грн.

Посилаючись на ці обставини, просили
стягнути з відповідача на їх користь
заборгованість у розмірі 20199,55 грн. та
судові витрати в розмірі 229,40 грн.

Заочним рішенням Якимівського
районного суду Запорізької області від
16 грудня 2013 року позов задоволено.

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з заявою про перегляд заочного
рішення суду.

Ухвалою Якимівського районного суду
Запорізької області від 08 січня 2014
року заочне рішення скасовано та
справу призначено до розгляду.

Рішенням Якимівського районного суду
Запорізької області від 20 лютого 2014
року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ КБ
«Приватбанк» подало апеляційну скаргу,
в якій посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального і
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позовних
вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
представника ПАТ КБ «Приватбанк»,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно статті 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

У відповідності до статті 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Відмовивши ПАТ КБ «Приватбанк» в
задоволенні позову, суд першої
інстанції посилався на положення
статей 526, 527, 530 ЦК України, якими
передбачені загальні умови виконання
зобов'язання, виконання зобов'язання
належними сторонами і визначено строк
(термін) виконання зобов'язання, та на
статті 260, 261, 267 ЦК України якими
визначені обчислення позовної
давності, початок перебігу позовної
давності та наслідки спливу позовної
давності.

При цьому суд виходив з того, що
укладений 28.11.2006 року кредитний
договір діяв 12 місяців, потім був
пролонгований ще на 12 місяців, тобто,
строк його дії закінчився 28.11.2008 року, а
відтак суд вважав, що трирічний строк
позовної давності закінчився 29.11.2011
року. Також суд посилався на те, що
відповідно до умов Договору строк дії
кредитного ліміту відповідає строку
дії картки. Строк дії картки закінчився
у листопаді 2008 року. Відповідно до п. 3.1.3
Договору по закінченню строку дії
відповідна картка продовжується
шляхом надання клієнту картки з новим
строком дії - тобто, до листопада 2010
року. Оскільки позивач звернувся до
суду 27.11.2013 року, суд дійшов висновку,
що позивачем пропущено строк позовної
давності, а тому відмовив ПАТ КБ
«Приватбанк»у задоволенні позову до
ОСОБА_2

Основні доводи апеляційної скарги
полягають в тому, що суд першої
інстанції помилково застосував
позовну давність до правовідносин
сторін, оскільки договір автоматично
лонгується кожного разу на такий саме
строк - оскільки боржник не подав
відповідну заяву про припинення його
дії. Також суд не врахував, що
кредитним договором передбачено, що
кредитний договір діє з моменту його
укладання до повного виконання
зобов'язання, що відповідає вимогам
частини 1 статті 631 ЦК України та
обставинам справи, оскільки відповідач
до теперішнього часу не виконала
зобов'язання в повному обсязі, а тому
суд дійшов невірного висновку щодо
спливу позовної давності.

Такі доводи апеляційної скарги не
знайшли підтвердження при
апеляційному розгляді.

Судом встановлено, що 28.11.2006 року між
сторонами було укладено кредитний
договір без номеру (відкрито картковий
рахунок). Згідно умов договору ОСОБА_2
отримала кредит у розмірі 5000 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36,00% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом (картковий
кредит). Відповідач підтвердив свою
згоду на те, що підписана заява разом з
Умовами надання кредиту фізичним
особам «Розстрочка» складає між ним і
Банком договір, про що свідчить її
підпис на заяві. Відповідно до умов
договору, погашення заборгованості
здійснюється в наступному порядку:
щомісяця в період сплати, позичальник
повинен надавати Банку грошові кошти
(щомісячний платіж) для погашення
заборгованості за кредитом, яка
складається із заборгованості за
кредитом, за відсотками, комісією а
також інші витрати згідно умов.

Зі змісту Договору видно, що він діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання та автоматично лонгується
на такий же термін за відсутності
протягом цього строку повідомлення
однієї із сторін про припинення його
дії (а. с. 8; 9-12).

Відповідач ОСОБА_2 при розгляді справи
в суді першої інстанції надала
письмові заперечення на позовну заяву,
в яких зазначала, що вона погасила
заборгованість, проте банк продовжував
нараховувати відсотки за кредитним
договором після спливу строку дії
картки. У листопаді 2008 року після
закінчення строку дії картки вона не
отримувала нову картку, а листи
позивача, направлені на її адресу
25.10.2009 року та 16.11.2009 року свідчать про
те, що банк знав про порушення своїх
прав, проте своєчасно не звернувся до
суду з вимогами (а. с. 45, 46).

В цьому запереченні ОСОБА_2 просила
застосувати строк позовної давності до
вимог ПАТ КБ «Приватбанк» та відмовити
у позові в повному обсязі (а. с. 55-57).

У зв'язку з порушенням зобов'язань
за кредитним договором відповідач
станом на 31.10.2013 року має
заборгованість у розмірі 20199 грн. 55 коп.,
яка складається з заборгованості за
кредитом у розмірі 5506,07 грн. ,
заборгованості по процентам за
користування кредитом у розмірі 10061,93
грн., заборгованості по комісії за
користування кредитом у розмірі 3193,48
грн., штраф (фіксована частина) у
розмірі 500 грн., штраф (процентна
складова) у розмірі 938,07 грн., що
підтверджено відповідним розрахунком
(а. с. 4-7).

Також судом встановлено, що договір
про надання банківських послуг -
кредиту у розмірі 5000 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку «Універсальна»,
укладений сторонами 28.11.2006 року, є
строковим - з терміном дії до 28.11.2008
року. Оскільки протягом часу його дії
сторони не заявляли про припинення дії
договору, він автоматично був
пролонгований на 24 місяці - до 28.11.2010
року, що є кінцевим терміном повернення
кредиту (а. с. 8; 11).

Відповідно до умов Договору строк дії
кредитного ліміту відповідає строку
дії картки. Строк дії картки закінчився
в листопаді 2008 року. Відповідно до п.3.1.3
Договору по закінченню строку дії
відповідна картка продовжується
банком ще на один строк (а. с. 9 - на
звороті).

При апеляційному розгляді справи від
представника апелянта до канцелярії
суду надійшли письмові докази в справі
- копії скриншота (інформації по
кредитній картці), та виписка з
карткового рахунку. З копії скриншота
видно, що кредитна картка діє до
листопада 2012 року, проте, доказів щодо
отримання відповідачем ОСОБА_2 цієї
картки після закінчення строку дії
повторно виданої у листопаді 2008 року
картки «Універсальна», позивач не
надав (а. с. 96).

З виписки з карткового рахунку видно,
що ОСОБА_2 в останнє отримала кредитні
кошти 02.10.2008 року, а останнє погашення
заборгованості відбулося 06.11.2008 року
(а. с. 112; 113).

Так, згідно частини 1 статті 526 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно частини 1 статті 530 ЦК України
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Статтею 256 ЦК України визначено, що
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 257 ЦК
України загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно частини 5 статті 261 ЦК України
за зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання. За зобов'язаннями, строк
виконання яких не визначений або
визначений моментом вимоги, перебіг
позовної давності починається від дня,
коли у кредитора виникає право
пред'явити вимогу про виконання
зобов'язання. Якщо боржникові
надається пільговий строк для
виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Відповідно до вимог частини 4 статті 267
ЦК України сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.
Враховуючи вищевикладене, суд першої
інстанції дійшов висновку, що
позивачем пропущено строк позовної
давності, оскільки позивач звернувся
до суду 27.11.2013 року (понад трирічний
строк позовної давності), а тому в силу
вимог статті 267 ЦК України відмовив у
задоволенні позову.

Крім того апелянт посилався на те, що
судом першої інстанції неправильно
застосовано положення статті 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
оскільки це стосується позасудового
захисту.

Ці доводи апеляційної скарги є
неприйнятними, оскільки зі змісту
оскаржуваного судового рішення не
вбачається, що суд першої інстанції при
вирішенні спору застосував до
правовідносин сторін приписи статті 11
Закону України «Про захист прав
споживачів», оскільки в судовому
рішенні відсутні посилання на дану
норму права.

Також колегія суддів при апеляційному
розгляді справи враховує правову
позицію, висловлену Верховним судом
України в постанові від 19 березня 2014
року (в справі № 6-14 цс 14), а саме:
відповідно до правил користування
платіжною карткою, які є складовою
кредитного договору, картка діє в межах
визначеного нею строку. За таким
договором, що визначає щомісячні
платежі погашення кредиту та кінцевий
строк повного погашення кредиту
перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК
України) щодо місячних платежів
починається після несплати чергового
платежу, а щодо повернення кредиту в
повному обсязі зі спливом останнього
дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України),
а не закінченням строку дії договору.

Інші доводи апеляційної скарги не
дають підстав для встановлення
неправильного застосування судом
першої інстанції норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права.

За таких обставин судова колегія
вважає, що підстав для скасування
рішення суду першої інстанції не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Якимівського районного суду
Запорізької області від 20 лютого 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: