Проваждення 2/712/148/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2014 року Соснівський районний
суд м. Черкаси в складі:

головуючого
судді - Кузьменка В.А.

при секретарі -
Коваль М.О.

за участю
прокурора- Чухало О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Соснівського
районного суду м. Черкаси цивільну
справу за позовом прокурора м.Черкаси
до Черкаської міської ради, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, треті особи Департамент
екології та природних ресурсів
Черкаської обласної державної
адміністрації про визнання незаконним
і скасування рішення, визнання
недійсним державного акта на право
власності на землю, витребування майна
із чужого незаконного володіння.

В С Т А Н О В И
В:

Позивач 05.09.2013 року
звернувся в суд з позовом до
Черкаської міської ради, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, третя особа: Державне
управління охорони навколишнього
природного середовища в Черкаській
області про визнання незаконним та
скасування рішення, визнання недійсним
державного акту на право власності на
землю, витребування майна із чужого
незаконного володіння, в якому просив
суд визнати незаконним та скасувати
рішення Черкаської міської ради від
09.03.2006 № 9-205 «Про передачу громадянам
земельних ділянок у власність (ОСОБА_4
та інші)» в частині безоплатної
передачі громадянину ОСОБА_2 земельної
ділянки площею 1000,0 кв.м. по АДРЕСА_1 для
будівництва і обслуговування жилих
будинків, господарських будівель і
споруд (присадибна ділянка); визнати
незаконним та скасувати пункт 7 додатку
до рішення Черкаської міської ради від
09.03.2006 № 9-205 «Про передачу громадянам
земельних ділянок у власність ОСОБА_4
та інші)», щодо безоплатної передачі
громадянину ОСОБА_2 земельної ділянки
площею 1000,0 кв.м. по АДРЕСА_1; визнати
недійсними державний акт серії ЯБ №
429449 виданий 15.06.2006 року на право
власності ОСОБА_3 на земельну ділянку
площею 1000,0 кв.м., розташовану за
адресою: АДРЕСА_1, вартістю 276 180,00 грн. та
скасувати його державну реєстрацію;
витребувати у ОСОБА_3 земельну ділянку
площею 1000,0 кв.м, вартістю 276 180,00 грн.
розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та яка
належить останньому на підставі
державного акту серії ЯБ № 429449 від
15.06.2006 року на користь Черкаської
міської ради.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що
прокуратурою м. Черкаси проведена
перевірка дотримання Черкаською
міською радою вимог земельного
законодавства при виділенні та
використанні земельних ділянок у
кварталі АДРЕСА_1

Встановлено, що рішенням Черкаської
міської ради від 09.03.2006 № 9-205 «Про
передачу громадянам земельних ділянок
у власність ОСОБА_4 та інші)» за
результатами розгляду проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки, який розроблений ТОВ
«Геоземпроект» та висновку державної
експертизи землевпорядної
документації від 18.02.2006 № 678, передано
безоплатно громадянину ОСОБА_2 у
власність земельну ділянку, для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибна ділянка) площею 1000
кв.м., яка розташована у кварталі
АДРЕСА_1.

На підставі зазначеного рішення
Черкаської міської ради від 09.03.2006 №
99-205 ОСОБА_2 отримав державний акт на
право власності на вказану земельну
ділянку.

Вважає, що рішення не відповідає
вимогам закону та має бути визнане
судом незаконним та скасовано, з огляду
на наступне:

Відповідно до генерального плану міста
Черкаси, затвердженого постановою Ради
Міністрів Української PCP від 29.03.1984 року
№ 144, вказана земельна ділянка
загальною площею 8,7966 га знаходиться на
території зелених насаджень
загального користування (територія
парків, скверів), тобто являє собою
землі загального користування
населеного пункту і розміщення на
даній земельній ділянці
індивідуального житлового будинку,
господарських будівель і споруд не
передбачено. Згідно п. «а», ч. 3 ст.83
Земельного кодексу України (в редакції
на час прийняття оскаржуваного
рішення) земельні ділянки,
запроектовані генеральним планом
міста Черкаси за функціональним
призначенням під землі зелених
насаджень загального користування
населеного пункту, не можуть
передаватися у приватну власність.

Виділення спірної земельної ділянки,
можливе було, лише за результатами
розгляду містобудівного обґрунтування
розміщення об'єкта, не передбаченого
містобудівною документацією, яким би
обґрунтовувалась можливість зміни
функціонального призначення
території, за умови затвердження
останнього у встановленому порядку
відповідно до п. 3.1 та 3.5 ДБН Б. 1.1-4-2002
Черкаською міською радою, посадові
особи управління містобудування та
архітектури виконавчого комітету
Черкаської міської ради мали право
надати позитивні висновки щодо
можливості виділення у приватну
власність під індивідуальну житлову
забудову вказані земельні ділянки.

Згідно інформації директора
департаменту містобудування
Черкаської міської ради від 20.02.2013 року
за № 1828-01-21 містобудівне обґрунтування
під індивідуальну житлову забудову у
АДРЕСА_1 відсутнє.

Управлінням містобудування та
архітектури Черкаської обласної
державної адміністрації висновку щодо
можливості затвердження зміни до
генерального плану м. Черкаси,
затвердженого постановою Ради
Міністрів Української РСРС від 29.03.1984
року № 144 в частині зміни
функціонального призначення території
зелених насаджень загального
користування на площі розміщення та
відведення земельної ділянки під
індивідуальну житлову забудову
АДРЕСА_1 згідно вимог п. 3.7 ДБН Б. 1.1-4-2002
не надавалось.

Вивченням проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки ОСОБА_2
встановлено, що в порушення ч. 6 ст. 123
Земельного кодексу України в редакції
від 02.03.2006 року, проект відведення
земельної ділянки не погоджувався із
природоохоронним органом та суміжними
землекористувачами.

Згідно ст. 39 Земельного кодексу України
використання земель житлової та
громадської забудови здійснюється
відповідно до генерального плану
населеного пункту, іншої містобудівної
документації, плану
земельно-господарського устрою з
дотриманням державних стандартів і
норм, регіональних та місцевих правил
забудови.

Проте, у порушення вказаної вище норми
генеральним планом населеного пункту
не передбачено забудову вказаної
земельної ділянки, а містобудівне
обґрунтування не розроблялось та не
затверджувалось.

Відповідно до ст. 3 Земельного кодексу
України земельні відносини, що
виникають при використанні надр, лісів,
вод, а також рослинного і тваринного
світу, атмосферного повітря,
регулюються цим Кодексом,
нормативно-правовими актами про надра,
ліси, води, рослинний і тваринний світ,
атмосферне повітря, якщо вони не
суперечать цьому Кодексу.

Завданням земельного законодавства є
регулювання земельних відносин з метою
забезпечення права на землю громадян,
юридичних осіб, територіальних громад
га держави, раціонального використання
та охорони земель (стаття 4 Земельного
кодексу України).

Крім того, факт незаконного відчуження
Черкаською міською радою спірної
земельної ділянки підтверджується
висновком Державної інспекції
сільського господарства в Черкаській
області від 21.02.2013 року № 636, в якому
зазначено, що дійсна земельна ділянка
знаходиться на території зелених
насаджень загального користування, а
тому не підлягає відведенню у приватну
власність під житлову забудову, згідно
ст. ст. 38, 39, 44, 51, 52, 83 Земельного кодексу
України.

Відповідно до ст. 5 Земельного кодексу
України, земельне законодавство
базується, зокрема, на принципі
невтручання держави у здійснення
громадянами, юридичними особами та
територіальними громадами своїх прав
щодо володіння, користування і
розпорядження землею, крім випадків,
передбачених законом.

Крім того, відповідно до а. а) ч. З ст. 83
Земельного кодексу України (в редакції
станом на момент прийняття
оскаржуваного рішення) землі
загального користування населених
пунктів (майдани, вулиці, проїзди,
шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери,
бульвари, кладовища, місця
знешкодження та утилізації відходів
тощо) належать на праві комунальної
власності територіальним громадам сіл,
селищ, міст.

Статтею 111 Земельного кодексу
України (в редакції станом на момент
прийняття оскаржуваного рішення)
встановлено, що право на земельну
ділянку може бути обмежено законом або
договором шляхом встановлення
заборони на продаж або інше відчуження
певним особам протягом установленого
строку, заборони на зміну цільового
призначення земельної ділянки,
ландшафту та зовнішнього виду
нерухомого майна тощо.

Відповідно до ст. 19 Земельного кодексу
України, землі України поділяються за
основним цільовим призначенням,
зокрема на такі категорії: землі
житлової та громадської забудови;
землі рекреаційного призначення.

Так, відповідно до ст. 51 Земельного
кодексу України до земель
рекреаційного призначення
відноситься: земельні ділянки зелених
зон і зелених насаджень міст та інших
населених пунктів, тощо.

Згідно довідки Черкаського міського
управління земельних ресурсів, яка
надана 18.02.2006 року за № 333-25-2 ОСОБА_2,
спірна земельна ділянка відноситься до
земель зайнятих зеленими насадженнями
загального користування Черкаської
міської ради.

Разом з тим, відповідно до
оскаржуваного рішення, спірна земельна
ділянка була передана ОСОБА_2
безоплатно у власність для будівництва
і обслуговування жилих будинків,
господарських будівель і споруд, що
відповідно до ст. 38 Земельного кодексу
України відносяться до земель житлової
та громадської забудови.

Таким чином, при винесенні
оскаржуваного рішення допущено
порушення вимог ст. 52 Земельного
кодексу України, якою встановлено, що
на землях рекреаційного призначення
забороняється діяльність, що
перешкоджає або може перешкоджати
використанню їх за призначенням, а
також негативно впливає або може
вплинути на природний стан цих земель.

Крім того, ч. 3 ст. 83 Земельного Кодексу
України встановлена чітка заборона на
передачу земель комунальної власності
загального користування населених
пунктів (майдани, вулиці, проїзди,
шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери,
бульвари, кладовища, місця
знешкодження та утилізації відходів
тощо) у приватну власність. Разом з тим,
ст. 143 Земельного кодексу України,
встановлено, що примусове припинення
прав на земельну ділянку здійснюється
у судовому порядку у разі використання
земельної ділянки не за цільовим
призначенням.

Статтею 21 Цивільного кодексу України
передбачено, що суд визнає незаконним
та скасовує правовий акт
індивідуальної дії, виданий органом
місцевого самоврядування, якщо він
суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси. Суд визнає незаконним та
скасовує нормативно-правовий акт
місцевого самоврядування, якщо він
суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси.

Крім того, ч. 10 ст. 59 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
встановлено, що акти органів та
посадових осіб місцевого
самоврядування з мотивів їхньої
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Таким чином, вважає, що оскільки спірне
рішення Черкаської міської ради № 9-205
від 09.03.2006 року суперечить актам
цивільного законодавства, а саме: ст. 51,
ч. 3 ст. 83, ст.111, п. 9 ст. 118, п. «б» ч. 1 ст. 198
Земельного кодексу України, п.3.1 та 3.5
ДБН Б. 1.1-4-2002 в частині дотримання
порядку передачі земельної ділянки,
погодження такої дії з відповідними
органами, цільового використання
земельної ділянки та заборони передачі
земель вказаної категорії у приватну
власність, то останнє, відповідно до ст.
21 Цивільного кодексу України, ст. 59
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» має бути
визнане незаконним та скасоване судом.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу
України право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом, та
вважається набутим правомірно, якщо
інше не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Частиною 2 ст. 373 Цивільного кодексу
України встановлено, що право
власності на землю (на земельну
ділянку) набувається і здійснюється
відповідно до закону.

Згідно із вимогами ст. 202 Цивільного
кодексу України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 І Цивільного
кодексу України зміст правочину не
може суперечити актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Згідно зі ст. 215 Цивільного кодексу
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 236 Цивільного кодексу
України правочин, визнаний судом
недійсним, є недійсним з моменту його
вчинення.

Статтею 26 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень» передбачено, що
записи у Державному реєстрі прав
скасовуються, якщо підстави, за яких
вони були внесені, визнані судом
недійсними.

Враховуючи вказане, у зв'язку з
невідповідністю рішення Черкаської
міської ради № 9-205 від 09.03.2006 року, яке
лягло в основу акту про право власності
ОСОБА_3 на спірну земельну ділянку № ЯБ
429448 від 15.06.2006 загальною площею 1000,0 кв.м.
повинен бути визнаний судом недійсним
зі скасуванням його державної
реєстрації. А земельна ділянка,
відповідно до ст. 143 Земельного кодексу
України та ст. 216 Цивільного кодексу
України повернута власникові, тобто
Черкаській міській раді.

Разом з тим, перевіркою встановлено, що
ОСОБА_2 10.04.2006 уклав з ОСОБА_3 договір
купівлі-продажу спірної земельної
ділянки № 2043.

На час звернення до суду, спірна
земельна ділянка перебуває у власності
ОСОБА_3 на підставі вказаного вище
договору купівлі-продажу, та на її ім'я
видано державний акт серії № ЯБ 429448 від
15.06.2006 року.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику про визнання правочинів
недійсними» не підлягають задоволенню
позови власників майна про визнання
недійсними наступних правочинів щодо
відчуження цього майна, які були
вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути
витребувано від особи яка не є стороною
недійсного правочину, шляхом подання
віндикаційного позову, зокрема, від
добросовісного набувача - з підстав,
передбачених частиною першою статті 388
Цивільного кодексу України.

Так, у вказаному узагальненні
Верховний Суд України зазначив
наступне: якщо після укладення
недійсного правочину було укладено ще
декілька, то вбачається правильним
визнавати недійсними не всі правочини,
а лише перший і заявляти позов про
витребування майна в останнього
набувача.

Відповідно до ст. 658 Цивільного кодексу
України право продажу товару, крім
випадків примусового продажу та інших
випадків, встановлених законом,
належить власникові товару. Якщо
продавець товару не є його належним
власником, покупець набуває право
власності лише у випадку, якщо власник
не має права вимагати його повернення.

Зазначена норма кореспондує зі ст. 330
Цивільного кодексу України, за якою
якщо майно відчужене особою, яка не
мала на це права, добросовісний набувач
набуває право власності па нього, якщо
відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно
не може бути витребуване у нього.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 388 Цивільного кодексу
України, якщо майно за відплатним
договором придбане в особи, яка не мала
права його відчужувати, про що набувач
не знав і не міг знати (добросовісний
набувач), власник має право витребувати
це майно від набувача у разі, якщо майно
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння, не з
їхньої волі.

Незаконне надання земельної ділянки
площею 1000,0 кв.м., яка знаходиться в
адміністративних межах м. Черкаси з
володіння територіальної громади
(належного власника спірного майна)
поза її волею, крім вищевикладених
обставин та матеріалів справи,
доводиться також матеріалами
кримінального провадження,
зареєстрованого в ЄРДР 25.02.2013
прокуратурою м. Черкаси відносно
службових осіб управління
містобудування та архітектури
виконавчого комітету Черкаської
міської ради з правовою кваліфікацією
передбаченою ч. 3 ст. 365 КК України.

Оскільки спірне рішення Черкаської
міської ради не відповідає вимогам
закону і має бути визнане судом
незаконним та скасованим, то і в
розумінні п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України майно
у вигляді земельної ділянки вибуло з
володіння власника не з його волі,
іншим шляхом, а саме шляхом вчинення
кримінального правопорушення
передбаченого ч. 3 ст. 365 КК України.

Враховуючи вказане, з метою реального
захисту права комунальної власності
Черкаської міської ради на спірну
земельну ділянку, остання має бути
витребувана у ОСОБА_3. та передана
Черкаській міській раді як
територіальній громаді міста Черкаси.

Статтями 13, 14 Конституції України
передбачено, що земля, її надра,
атмосферне повітря, водні та інші
природні ресурси, які знаходяться в
межах території України, природні
ресурси її континентального шельфу,
виключної (морської) економічної зони є
об'єктами права власності Українського
народу. Від імені Українського народу
права власника здійснюють органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування в межах, визначених
цією Конституцією. Власність
зобов'язує. Власність не повинна
використовуватися на шкоду людині і
суспільству. Держава забезпечує захист
прав усіх суб'єктів права власності і
господарювання, соціальну
спрямованість економіки. Усі суб'єкти
права власності рівні перед законом.
Земля є основним національним
багатством, що перебуває під особливою
охороною держави. Право власності на
землю гарантується. Це право
набувається і реалізується
громадянами, юридичними особами та
державою виключно відповідно до
закону.

Відповідно до ст. 36-1 Закону України
«Про прокуратуру», рішення
Конституційного Суду України від 08.04.99
у справі № 3 - рп / 99 та відповідно до п. 2
ст. 121 Конституції України на
прокуратуру України покладається
представництво інтересів громадянина
або держави в суді у випадках,
визначених законом.

Із врахуванням того, що "інтереси
держави" є оціночним поняттям, прокурор
чи його заступник у кожному
конкретному випадку самостійно
визначає з посиланням на
законодавство, на підставі якого
подається позов, в чому саме відбулося
чи може відбутися порушення
матеріальних або інших інтересів
держави, обґрунтовує у позовній заяві
необхідність їх захисту та зазначає
орган, уповноважений державою
здійснювати відповідні функції у
спірних відносинах.

Підставою представництва інтересів
держави у судах є наявність порушеного
або загрози порушень економічних,
політичних і інших державних інтересів
в наслідок протиправних дій
(бездіяльності) фізичних або юридичних
осіб, що виникають у відносинах між
ними або державною.

У відповідності до ст. 45 Цивільного
процесуального кодексу України
прокурор у випадках, встановлених
законом, може звертатися до суду із
заявами на захист прав, свобод та
інтересів інших осіб, або державних чи
суспільних інтересів та брати участь у
цих справах.

Прокурор, який звертається до суду в
інтересах держави, в позовній заяві
самостійно визначає, в чому полягає
порушення інтересів держави, та
обґрунтовує необхідність їх захисту, а
також зазначає орган, уповноважений
державою здійснювати відповідні
функції у спірних правовідносинах. У
разі відсутності такого органу або
відсутності у нього повноважень щодо
звернення до суду прокурор зазначає
про не в позовній заяві і в такому разі
прокурор набуває статусу позивача.

Вважає, що оскільки, у спірних
правовідносинах відсутній орган,
уповноважений державою здійснювати
відповідні функції щодо звернення до
суду із дійсним позовом, то прокурор
зазначає про це і відповідно до ч. 2 ст. 45
Цивільного процесуального кодексу
України набуває статусу позивача.

Подання прокуратурою м. Черкаси
дійсної позовної заяви обумовлено
необхідністю відновлення та захисту
порушених інтересів держави та
суспільства, зокрема інтересів
територіальної громади міста, як
власника земельної ділянки, та
наявністю підстав передбачених ст. 36-1
Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно ст. 14 Конституції України,
земля є основним національним
багатством, що перебуває під особливою
охороною держави.

Незаконне безоплатне надання у
власність земельної ділянки гр. ОСОБА_2
загальною площею 1000,0 кв.м., яка
знаходяться в адміністративних, межах
м. Черкаси, із власності територіальної
громади безпосереднім чином порушує
законний порядок надання землі у
власність громадянам, позбавляє
громадян права на користування
земельними ділянками загального,
користування тощо.

Вказане у відповідності до вимог ст. 121
Конституції України покладає на органи
прокуратури обов'язок представництва
інтересів держави у спірних
правовідносинах шляхом пред'явлення та
підтримання в суді даного позову.

В судовому засіданні прокурор Чухало
О.В. заявлені позовні вимоги підтримав
та просив їх задоволити.

Представник відповідача Черкаської
міської ради - Житнікова Т.А. позов не
визнала посилаючись на те, що рішення
Черкаської міської ради № 9-205 від 09.03.2006
рку прийнято на підставі висновків
всіх служб. Дана земельа ділянка не
відноситься до паркової зони.
Прокурором не було наведено доказів
порушення прав держави при виділенні
даної земельної ділянки.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3,
представник третьої особи в судове
засідання не з'явилися, причини неявки
суду невідомі. Про час та місце
розгляду справи були повідомлені
належним чином.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи,
судом встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини:

Відповідно до рішення Черкаської
міської ради № 9-205 від 09.03.2006 року,
розглянувши проекти відведення
земельних ділянок та враховуючи
висновки державної землевпорядної
експертизи, згідно з Декретом Кабінету
Міністрів України від 26.12.1992 року № 15-92
«Про приватизацію земельних ділянок»,
керуючись «Порядком передачі
земельних ділянок у приватну власність
громадянам України», затвердженим
наказом Державного Комітету України по
земельним ресурсах від 15.02.1993 року № 10,
ст. ст. 12, 40, 80, 81, 87, 93, 118, 119, 120, 121, 125, 126
Земельного Кодексу України, Черкаська
міська рада вирішила:

1. Передати безоплатно громадянам у
власність земельні ділянки для
будівництва і обслуговування жилих
будинків, господарських будівель і
споруд ( присадибна ділянка) згідно з
додатком. Додаток № п/п 10 ОСОБА_2 НОМЕР_1,
АДРЕСА_1. Основне цільове призначення
земельної ділянки житлова та
громадська забудова.

2. За основним цільовим призначенням
земельні ділянки віднести до категорії
земель житлової та громадської
забудови…

Відповідно Державному акту на право
власності на земельну ділянку Серії ЯГ
№ 532705 на підставі рішення Черкаської
міської ради від 09.03.2006 року № 9-205
додаток п. 10 ОСОБА_2 отримала
правоустановчий документ.

Договором купівлі-продажу земельної
ділянки від 10.04.2006 року право власності
від ОСОБА_2 перейшло до ОСОБА_3 Договір
купівлі-продажу земельної ділянки
посвідчений приватним нотаріусом
Черкаського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 за № 2043. Відповідачем
отримано Державний акт на право
власності на земельну ділянку Серії ЯГ
№ 532705.

В порушення вимог ст. ст. 60, 61 ЦПК
України, прокурором не надано суду
доказів підтверджуючих статус спірної
земельної ділянки, а саме посилання на
Генеральний план розвитку міста
Черкаси є безпідставним, так як
попередній 1984 року втратив свою
чинність, а новий прийнятий лише 2011
року.

Генеральним планом 1984 року земельна
ділянка розташована у АДРЕСА_1 входила
до території визначеної для створення
парко-рекреаційної зони, але вимоги
Генерального плану не були виконані і
зазначена парково-рекреаційна зона не
була створена, території до її складу
не передавались, статус
парково-рекреаційної зони не був
визначений. Вказана земельна ділянка
визначена як охоронна зона пам'яток
археології міста в
історико-архітектурному опорному
плані.

За умови втрати чинності Генерального
плану міста Черкаси затвердженого ПРМ
УРСР від 29.03.1984 року № 144, а сторонами не
надано суду рішення про його
продовження, - рішення Черкаської
міської ради № 9-205 від 09.03.2006 року
прийнято в межах діючого
законодавства. Прокурором не надано в
судовому засіданні доказів, що на
момент прийняття рішення існували
заборони для таких дій відповідача
Черкаської міської ради.

Відповідно до рішення від 22.07.2010 року №
5-932 «Про організацію обєкта природно
заповідного фонду місцевого значення
на території парку «Соснівський» та
плану до даного рішення земельна
ділянка по АДРЕСА_1 не відноситься до
земель загального користуванння -
зелених насаджень Черкаської міської
ради.

На підставі вище наведеного підстави
для скасування рішення Черкаської
міської ради від 09.03.2006 № 9-205 «Про
передачу громадянам земельних ділянок
у власність ОСОБА_4 та інші)» відсутні.

Згідно вимог ст. 41 Конституції України,
право приватної власності є непорушним
і ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Згідно із
статтею 1 Першого протоколу Конвенції
кожна фізична або юридична особа має
право мирно володіти своїм майном.
Ніхто не може бути позбавлений своєї
власності інакше, як в інтересах
суспільства і на умовах, передбачених
законом і загальними принципами
міжнародного права. Наявність порушень
з боку органу публічної влади при
укладенні договору щодо майна не може
бути підставою для позбавлення цього
майна іншої особи, яка жодних порушень
не вчинила.

Державні акти на право власності на
земельну ділянку є правовстановлюючим
документом, який видається на підставі
рішення відповідного органу місцевого
самоврядування, тому вимоги про
скасування державного акта на право
приватної власності на земельну
ділянку є похідною й залежить від
доведеності незаконності рішення
органу місцевого самоврядування, на
підставі якого виданий оспорюваний
державний акт.

Права особи, яка вважає себе власником
майна, не підлягають захисту шляхом
задоволення позову до добросовісного
набувача з використанням правового
механізму, встановленого ч. 1 ст. 216 ЦК
України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України в разі
порушення прав особи, вона може
скористатися не будь-яким, а конкретним
способом захисту свого порушеного
права. Відтак, обраний прокурором
спосіб захисту не відповідає і вимогам
закону та перебуває у протиріччі з
позицією Черкаської міської ради, так
як прокурор фактично просить винести
рішення на її користь, проти чого
представник заперечує.

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч. 1-3,5,6 ст. 203 ЦК України.
У разі недійсності правочину кожна із
сторін зобов'язана повернути другій
стороні в натурі все, що вона одержала
на виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержане, за цінами,
які існують на момент відшкодування,
якщо законом не встановлені особливі
умови їх застосування або особливі
правові наслідки окремих видів
недійсних правочинів.

Судові витрати по справі суд вважає
необхідним віднести на рахунок держави

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 10, 60, 212-215, 218 ЦПК
України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову прокурора м.
Черкаси про визнання незаконним та
скасування рішення Черкаської міської
ради від 09.03.2006 № 9-205 «Про передачу
громадянам земельних ділянок у
власність в частині безоплатної
передачі громадянину ОСОБА_2 земельної
ділянки площею 1000,0 кв. м. по АДРЕСА_1 для
будівництва і обслуговування жилих
будинків, господарських будівель і
споруд - відмовити.

У задоволенні позову прокурора м.
Черкаси про визнання незаконним та
скасування пункту 7 додатку до рішення
Черкаської міської ради від 09.03.2006 № 9-205
«Про передачу громадянам земельних
ділянок у власність», щодо безоплатної
передачі громадянину ОСОБА_2 земельної
ділянки - відмовити.

У задоволенні позову прокурора м.
Черкаси про визнання недійсним
державного акту серії ЯБ № 429448
виданого 15.06.2006 на право власності
ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 1000,0
кв. м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1
та скасування його державної
реєстрації - відмовити.

У задоволенні позову прокурора м.
Черкаси про витребування у ОСОБА_3
земельної ділянки площею 1000,0 кв. м.,
вартістю 276180,00 грн. розташовану за
адресою: АДРЕСА_1, яка належить
останньому на підставі державного акту
серії ЯБ № 429448 від 15.06.2006 року на
користь Черкаської міської ради -
відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок
держави.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку на протязі 10 днів
з дня його проголошення.

Головуючий:
В.А.Кузьменко