АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№22-ц/796/6632/2014
Головуючий у 1-й інстанції: Савлук Т.В.
Доповідач: Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

14 травня 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі :

Головуючого - Українець
Л.Д.

суддів - Оніщука
М.І.

- Шебуєвої
В.А.

при секретарі - Кучер
Є.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2, подану
представником ОСОБА_3

на рішення Дніпровського районного
суду м. Києва від 21 березня 2014 року в
справі за позовом ОСОБА_4 до Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Нова», третя особа ОСОБА_5 про
виплату страхового відшкодування та
відшкодування моральної шкоди

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернувся в
суд з позовом до Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Нова» про виплату страхового
відшкодування та відшкодування
моральної шкоди.

Свої вимоги мотивував тим, що 24 липня 2010
року мала місце дорожньо-транспортна
пригода за участю легкового автомобіля
«ДЕО Ланос», реєстраційний номерний
знак НОМЕР_1, під його керуванням, та
автомобіля «Ландровер», державний
номерний знак НОМЕР_2, яким керував
водій ОСОБА_6

У результаті даної пригоди ОСОБА_5 та
її неповнолітня донька ОСОБА_7, які
перебували в його автомобілі, отримали
тілесні ушкодження.

На підставі постанови Обухівського
районного суду Київської області від 17
листопада 2010 року його звільнено від
кримінальної відповідальності за
злочин, передбачений ст.286 ч.1 КК
України, в зв'язку з примиренням
винного з потерпілими, а кримінальну
справу закрито.

Враховуючи те, що на момент скоєння
дорожньо-транспортної пригоди, його
цивільно-правова відповідальність
була застрахована у Приватному
акціонерному товаристві «Страхова
компанія «Нова», що підтверджується
Полісом №ВС/8874253 обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів, який був чинним
на момент настання страхового випадку,
він звернувся до страхової компанії
про виплату страхового відшкодування,
яке включає його витрати, як особи
винної у скоєнні злочину, на лікування
потерпілих ОСОБА_5 та її неповнолітньої
доньки ОСОБА_7, у зв'язку з отриманими
травмами після дорожньо-транспортної
пригоди, на загальну суму 58042,50 грн., що
підтверджується копіями фіскальних
чеків про придбання медичних
препаратів.

Разом з тим, страхова компанія
відмовила у виплаті страхового
відшкодування, мотивуючи свою відмову
тим, що страховик не відшкодовує шкоду,
заподіяну життю та здоров'ю пасажирів,
які знаходились у забезпеченому
транспортному засобі, який спричинив
дорожньо-транспортну пригоду, а тому у
страховика не виникає обов'язок
здійснювати відшкодування шкоди,
завданої життю та здоров'ю ОСОБА_5 та
ОСОБА_8

Вважав дане рішення страховика про
відмову у виплаті страхового
відшкодування незаконним та
необґрунтованим, спрямованим на
уникнення відповідальності за
виконання зобов'язань за страховим
договором, оскільки ним було надано всі
необхідні документи, які підтверджують
понесені витрати на лікування
потерпілих, медичні документи, які
підтверджують перебування потерпілих
на лікуванні, обсяг витрачених коштів,
які він просить відшкодувати, заявлені
в межах ліміту відповідальності
страховика, тому є всі законні підстави
для визнання даного випадку страховим
та виплати страхового відшкодування.

Також, зауважував, що йому завдана
моральна шкода, яку він оцінив в 3000 грн.,
оскільки протиправна відмова
страховика у виплаті страхового
відшкодування негативно вплинула на
його душевний стан.

Крім того, для підготовки позову до
суду ним витрачені кошти в розмірі 500,00
грн., які сплачено адвокату за
складання позовної заяви, які також
підлягають відшкодуванню.

Враховуючи наведене, просив суд
стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія «Нова»
на його користь страхове відшкодування
в сумі 58 042,50 грн., моральну шкоду в
розмірі 3000,00 грн. та витрати на правову
допомогу в розмірі 500,00 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 21 березня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням,
представник позивача подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення та ухвалити нове про
задоволення позову.

Зазначає, що документація зазначена в
рішенні суду, а саме форма №003/о
«Медична картка стаціонар
стаціонарного хворого», форма №003-4/о
«листок лікарських призначень», форма
№005/о «Листок реєстрації переливання
трансфузійних рідин», тощо, не впливає
на розгляд справи, так як в матеріалах
справи присутня виписка з історії
хворого Київської міської клінічної
лікарні швидкої допомоги, в якій
зазначено коли поступила хвора, з яким
діагнозом, яке лікування було
проведено хворому, які хірургічні дії
було проведено хворому, тощо,
рентгенологічні та інструментальні
методи дослідження з датами проведення
відповідних досліджень, рекомендації
щодо ліків, які потрібно вживати і
протягом якого терміну. Суду надано
велику кількість виписок з медичних
карт хворих в яких прописаний діагноз,
лікування яке проводилось хворому,
копії фіскальних чеків з купівлі
медичних препаратів.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
виходив з того, що ним не підтверджені
фактично понесені витрати на лікування
потерпілих за період їх перебування у
стаціонарі за ліжко дні, разом з тим він
не просив відшкодувати ліжко дні, а
просив відшкодувати витрати на ліки.
Більш того, відповідач не заперечував
щодо чеків і бази доказування в цілому.

Зауважує, що відповідач не проводив
будь-яких дій по встановленню фактів
лікування, хоча за пунктом 37.3 ст. 37
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» при вирішенні
питання про виплату страхового
відшкодування у зв'язку із заподіяною
особі шкодою страховик має право
письмово вимагати від потерпілого,
використовувати висновки
судово-медичної експертизи, а також за
необхідності отримати додаткову
інформацію, направити потерпілого на
медичне обстеження, відшкодовуючи всі
пов'язані з цим витрати.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з"явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що скарга не
підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 суд підставно виходив з їх
недоведеності та необґрунтованості з
огляду на таке.

Судом встановлено, що постановою
Обухівського районного суду Київської
області від 17 листопада 2010 року ОСОБА_4
звільнено від кримінальної
відповідальності за злочин,
передбачений ст.286 ч.1 КК України, в
зв'язку з примиренням винного з
потерпілими. Закрито кримінальну
справу по обвинуваченню ОСОБА_4 за ст.286
ч.1 КК України (а.с.135).

Даною постановою встановлено, що 24
липня 2010 року близько 15.00
години,керуючи автомобілем «ДЕО
Ланос», реєстраційний номерний знак
НОМЕР_1, порушив Правила дорожнього
руху і скоїв дорожньо-транспортну
пригоду, в результаті якої ОСОБА_5
отримала тілесні ушкодження
середнього ступеню тяжкості, а ОСОБА_7
тілесні ушкодження середнього ступеню
тяжкості за критерієм тривалості
розладу здоров'я понад 21 день за
звичайного перебігу.

На момент настання даної
дорожньо-транспортної пригоди,
цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_2 була застрахована Відкритим
акціонерним товариством «Страхова
компанія «НОВА», що підтверджується
Полісом №ВС/8874253 обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів (тип договору - 1),
ліміт відповідальності за шкоду,
заподіяну здоров'ю (на одного
потерпілого) становить 51000,00 грн. (а.с.5).

11 червня 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
ВАТ «Страхова компанія «НОВА» з заявою
про виплату страхового відшкодування в
розмірі 58042,50 грн., посилаючись на те, що
саме таку суму він витратив на
лікування потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_8
(а.с.69).

У відповідності до ст.6 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страховим випадком є подія,
внаслідок якої заподіяна шкода третім
особам під час дорожньо-транспортної
пригоди, яка сталась за участю
забезпеченого транспортного засобу і
внаслідок якої настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована за
договором.

Пунктом 22.1 ст.22 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» передбачено, що при настанні
страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна в результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Листом від 05 липня 2012 року за вих.. №
1173/0/17-12 ВАТ «Страхова компанія «НОВА»
повідомило ОСОБА_2 про відмову у
виплаті страхового відшкодування,
мотивовану тим, що страховик не
відшкодовує шкоду, заподіяну життю та
здоров'ю пасажирів, які знаходились у
забезпеченому транспортному засобі,
який причинив дорожньо-транспортну
пригоду, а тому у страховика не виникає
обов'язок здійснювати відшкодування
шкоди, завданої життю та здоров'ю
ОСОБА_5 та ОСОБА_8, що є підставою для
відмови у виплаті страхового
відшкодування на підставі п.32.3 ст.32
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» (а.с.70).

Звертаючись в суд з даним позовом
ОСОБА_2 просив стягнути з відповідача
на його користь страхове відшкодування
за шкоду, заподіяну здоров'ю ОСОБА_5 та
неповнолітньої ОСОБА_8, в розмірі 58042,50
грн., які включають витрати на
придбання медичних препаратів для
лікування потерпілих, посилаючись на
наявність фіскальних чеків на оплату
придбаних медичних препаратів
(а.с.20-22,26-68).

Заперечуючи проти позову, представник
ПАТ «Страхова компанія «Нова»
посилався на те, що першочергове право
на виплату страхового відшкодування
мають самі потерпілі.

Щодо виплати компенсації позивачу, то
ОСОБА_9 не погоджував з ними свої
витрати на лікування потерпілих. До
того ж не надав документів на
підтвердження понесених ним витрат на
лікування потерпілих.

Суд погодився з доводами відповідача і
такі доводи не суперечать закону.

Так, згідно п. 37.4. Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», Страховик має право
здійснювати виплату страхового
відшкодування безпосередньо
потерпілим або погодженим з ними
підприємствам, установам та
організаціям, що надають послуги з
ремонту пошкодженого майна, лікування
потерпілих та інші послуги, пов'язані з
відшкодуванням збитків. Страховик
здійснює компенсацію витрат
страхувальника або особи,
відповідальність якої застрахована,
у разі, коли такі витрати
здійснюються за згодою страховика.
Якщо страхувальник або особа,
відповідальність якої застрахована,
здійснили такі витрати без
попереднього погодження із
страховиком, страховик має право
відмовити у компенсації таких витрат
або зменшити їх розмір з урахуванням
вимог законодавства України про
порядок відшкодування такої шкоди.

Судом встановлено, і позивачем не
спростовано, що він не звертався до
страхової компанія за наданням згоди
на придбання ліків для потерпілих за
власні кошти.

В суді апеляційної інстанції третя
особа ОСОБА_5, яка є потерпілою в даній
дорожньо-транспортній пригоді,
пояснила суду, що вона довгий час
перебувала на лікуванні і також
понесла значні витрати на лікування, а
тому має намір отримати страхове
відшкодування від відповідача.

Крім того, розглядаючи спір по суті, суд
перевірив доводи позивача щодо
придбання ним коштів на лікування
потерпілих і обґрунтовано дійшов
висновку, що позивач не довів свої
вимоги.

Перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів також приходить до
висновку, що позивач не надав належних
та допустимих доказів на підтвердження
своїх вимог, як те передбачено ст. 60 ЦПК
України.

Так, на підтвердження своїх вимог
ОСОБА_9 надав довідки про тілесні
ушкодження, отримані потерпілими,
консультативні висновки за
результатами їх обстежень, виписки із
медичних карт, історій хвороби
потерпілих, рентгенівські дослідження.

З наданих документів вбачається, яке
лікування призначалося потерпілим,
які процедури проводилися.

Крім того, ОСОБА_2 надав фіскальні чеки
на придбані ліки.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що позивачем не надано доказів, які
мали підтвердити фактично понесені ним
витрати на лікування потерпілих,
оскільки копії фіскальних чеків, які
долучено до позовної заяви, не містять
найменувань медичних препаратів, які
призначались потерпілим відповідно до
рекомендацій лікарів, не містять
доказів безпосередньої їх пов'язаності
з проходженням лікування потерпілих,
внаслідок травм отриманих після
дорожньо-транспортної пригоди, а також
не містять відомостей про те, ким та за
чиї кошти придбавалися зазначені
лікарські препарати.

ОСОБА_5 в суді першої інстанції
зазначала, що позивач частково
компенсував їй витрати на лікування,
проте цих коштів було недостатньо, тому
більшу частину коштів витрачали її
батьки, а враховуючи той факт, що вони з
позивачем перебувають у фактичних
шлюбних відносинах, тому письмові
докази, які мали підтвердити передачу
коштів позивачем їй особисто відсутні.

Згідно п.24.1 та п.24.3 ст. 24 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», у зв'язку з лікуванням
потерпілого відшкодовуються
обґрунтовані витрати, які пов'язані з
доставкою, розміщенням, утриманням,
діагностикою, лікуванням та
реабілітацією потерпілого у
відповідному закладі охорони здоров'я,
медичним піклуванням, лікуванням у
домашніх умовах та купівлею лікарських
препаратів. Зазначені витрати мають
бути підтверджені документально
відповідним медичним закладом.

Таким чином, судом вірно зазначено, що
ОСОБА_2 не доведено факт придбання
медичних препаратів за власний
рахунок, оскільки не надано доказів,
які б мали підтвердити отримання
потерпілими відшкодування понесених
витрат на лікування за рахунок
позивача, як особи винної у скоєнні
злочину. Також в позові відсутнє
розмежування сум, які витрачені на
лікування кожної потерпілої.

Крім того, встановлено, що 18 січня 2011
року ОСОБА_5 звернулася до ВАТ
«Страхова компанія «НОВА» з заявою про
настання страхового випадку та виплату
страхового відшкодування за шкоду
заподіяну здоров'ю, внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, яка
мала місце 24 липня 2010 року і яка була
розглянута страховиком та за її
результатами надана відповідь
датована від 21 січня 2011 року за вих.. №
150/0/3-11, в якій страховиком роз'яснено
порядок виплати страхового
відшкодування, з визначенням переліку
документів, які необхідно надати для
прийняття страховиком рішення про
виплату страхового відшкодування
(а.с.23-25).

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновком суду про
відмову в задоволенні позовної вимоги
про виплату страхового відшкодування у
зв'язку з її недоведеністю.

Суд першої інстанції підставно
відмовив у задоволенні позову про
відшкодування моральної шкоди,
оскільки ці вимоги на ґрунтуються на
законі.

У відповідності до вимог ст.88 ЦПК
України, з відповідача не підлягають
стягненню витрати позивача на правову
допомогу в розмірі 500 грн., оскільки в
задоволенні позову відмовлено в
повному обсязі.

Таким чином, суд повно та всебічно
з'ясував обставини справи, дав їм
належну правову оцінку.

Рішення суду відповідає вимогам
закону, наданим доказам, обставинам
справи і підстав для його скасування з
мотивів, викладених в апеляційній
скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304,307,308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 21 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
до цього суду.

Головуючий:

Судді: