Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник А.С.,

суддів: Гончара В.П.,
Дербенцевої Т.П.,

Парінової І.К.,
Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до Управління
охорони, використання і відтворення
водних біоресурсів та регулювання
рибальства у Київській області, третя
особа - начальник Управління охорони,
використання і відтворення водних
біоресурсів та регулювання рибальства
у Київській області Горобець Тарас
Олександрович, про поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу, за
касаційною скаргою Управління охорони,
використання і відтворення водних
біоресурсів та регулювання рибальства
у Київській області на рішення
апеляційного суду Київської області
від 11 липня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із вищевказаним позовом, в
обґрунтування посилаючись на те, що з 18
квітня 2007 року він перебував у трудових
відносинах з Управлінням охорони,
використання і відтворення водних
біоресурсів та регулювання рибальства
у Київській області та з 01
листопада 2007 року працював на посаді
старшого державного інспектора
рибоохорони-начальника першої
рибоохоронної дільниці Управління
охорони, використання і відтворення
водних біоресурсів та регулювання
рибальства у Київській області
Державного агентства рибного
господарства України. 06 грудня 2012
року позивач одержав поштою копію
наказу від 29 листопада 2012 року № 400-к
про звільнення із займаної посади з 30
листопада 2012 року на підставі п. 1 ст. 40
КЗпП України у зв'язку зі змінами в
організації праці та повідомлення про
отримання трудової книжки. 23 січня 2013
року позивач одержав поштою копію
листа Управління охорони, використання
і відтворення водних біоресурсів та
регулювання рибальства у Київській
області від 10 січня 2013 року № 36/1 та
копію наказу від 10 січня 2013 року № 16/к
про внесення змін до наказу від 29
листопада 2012 року № 400/к, в якому
зазначено про звільнення ОСОБА_3 із
займаної посади в перший день виходу на
роботу після хвороби на підставі п. 1 ст.
40 КЗпП України у зв'язку зі змінами в
організації праці. Позивач вважає
вказані накази незаконними, а
звільнення таким, що проведене з
порушенням норм чинного законодавства
України про працю.

Позивач зазначав, що протягом 29-30
листопада 2012 року його з наказом від 29
листопада 2012 року № 400-к не ознайомлено.
У період з 30 листопада 2012 року по 11
грудня 2012 року позивач перебував на
стаціонарному лікуванні у
Переяслав-Хмельницькій центральній
районній лікарні Київської області.

Крім того, позивач вважав, що
звільнення проведено з порушенням п. 1
ч. 1 та ч. 2 ст. 40 КЗпП України, оскільки п.
1 ч. 1 ст. 40 зазначеного закону не
передбачає розірвання трудового
договору на підставах, пов'язаних
тільки зі змінами в організації праці,
які відбулися 19 квітня 2012 року, у
зв'язку з затвердженням наказом
Державного агентства рибного
господарства України від 19 квітня 2012
року № 204 положення про Управлінням
охорони, використання і відтворення
водних біоресурсів та регулювання
рибальства у Київській області, тому
вважається, що з цього часу відбулася
зміна в організації праці на
підприємстві відповідача. Згідно з ч. 2
ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав,
зазначених у пунктах 1, 2, 6 цієї статті
допускається, якщо неможливо перевести
працівника за його згодою на іншу
роботу. Іншої роботи позивачу
відповідач не запропонував.

Позивач вважав, що відповідач здійснив
його звільнення із займаної посади з
порушенням чинного трудового
законодавства, а саме: у період його
тимчасової непрацездатності; змін в
організації праці у відповідача станом
на 30 листопада 2012 року не відбулося,
оскільки з оскаржуваних наказів не
вбачається перетворення юридичної
особи - Управлінням охорони,
використання і відтворення водних
біоресурсів та регулювання рибальства
у Київській області, а лише зміна
найменування; відповідач не
запропонував йому переведення на іншу
роботу та не дотримався строків щодо
проведення скорочення штату та
вивільнення працівників, визначених у
п. 1 наказу Управлінням охорони,
використання і відтворення водних
біоресурсів та регулювання рибальства
у Київській області від 13 січня 2012 року
№ 8, тобто до 20 березня 2012 року; згідно
ст. 42 КЗпП України він має переважне
право на залишення на роботі.

Враховуючи викладене, уточнивши
позовні вимоги, позивач просив визнати
незаконними та скасувати накази
начальника Управління охорони,
використання і відтворення водних
біоресурсів та регулювання рибальства
в Київській області від 29 листопада 2012
№ 400/к та від 10 січня 2013 року № 16/к;
визнати безпідставним проведення
відповідачем конкурсу на заміщення
вакантних посад у період 03-04 жовтня 2012
року; поновити його на посаді старшого
державного інспектора
рибоохорони-начальника першої
рибоохоронної дільниці Управління
охорони, використання і відтворення
водних біоресурсів та регулювання
рибальства в Київській області;
стягнути з відповідача на його користь
середній заробіток за час вимушеного
прогулу за період з 30 листопада 2012 року
по день ухвалення судового рішення.

Ухвалою Переяслав-Хмельницького
міськрайонного суду Київської області
від 21 березня 2013 року закрито
провадження у справі в частині
позовних вимог про визнання
безпідставним проведення конкурсу на
заміщення вакантних посад у період 03-04
жовтня 2012 року.

Рішенням Переяслав-Хмельницького
міськрайонного суду Київської області
від 23 квітня 2013 року позов задоволено
частково. Визнано незаконними та
скасовано накази Управління охорони,
використання і відтворення водних
біоресурсів та регулювання рибальства
у Київській області від 29 листопада 2012
року № 400-к та від 10 січня 2013 року № 16-к.
У решті позову відмовлено. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 11 липня 2013 року рішення
Переяслав-Хмельницького
міськрайонного суду Київської області
від 23 квітня 2013 року скасовано в
частині відмови у позові про
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та ухвалено в цій частині нове
рішення. Поновлено ОСОБА_3 на посаді
старшого державного інспектора
рибоохорони-начальника першої
рибоохоронної дільниці Управління
охорони, використання і відтворення
водних біоресурсів та регулювання
рибальства у Київської області з 30
листопада 2012 року. Стягнуто з
Управління охорони, використання і
відтворення водних біоресурсів та
регулювання рибальства у Київській
області на користь ОСОБА_3 середній
заробіток за час вимушеного прогулу у
розмірі 14 523 грн 60 коп. за період із
27 грудня 2012 року по 11 липня 2013 року. В
решті рішення залишено без змін.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі Управління
охорони, використання і відтворення
водних біоресурсів та регулювання
рибальства у Київській області просить
скасувати вказане рішення
апеляційного суду, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, неправильне
застосування судом норм матеріального
права, порушення норм процесуального
права.

Рішення апеляційного суду в частині
залишення рішення суду першої
інстанції без змін не оскаржується,
тому в силу ч. 1 ст. 335 ЦПК України в цій
частині не переглядається.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції, виходив із того, що
відповідачем при видачі наказів про
звільнення позивача порушено
положення ч. ч. 2, 3 ст. 40, ч. 8 ст. 43, ч. ч. 2, 3
ст. 49-2 КЗпП України, тому накази
Управління охорони, використання і
відтворення водних біоресурсів та
регулювання рибальства у Київській
області від 29 листопада 2012 року № 400-к
та від 10 січня 2013 року № 16-к підлягають
визнанню незаконними та скасуванню.
Оскільки в трудовій книжці позивача
запис № 27 про звільнення на підставі
вказаних наказів не засвідчений
підписом начальника управління і
печаткою відповідача та після нього
наявний запис № 28 щодо недійсності
запису № 27, суд першої інстанції дійшов
висновку про відсутність підстав для
поновлення позивача на роботі на
посаді старшого державного інспектора
рибоохорони-начальника першої
рибоохоронної дільниці Управління
охорони, використання і відтворення
водних біоресурсів та регулювання
рибальства у Київської області та
стягнення з відповідача на користь
позивача середнього заробітку за час
вимушеного прогулу.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині відмови у позові
про поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та ухвалюючи в цій частині нове
рішення про поновлення ОСОБА_3 на
роботі та стягнення на його користь
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, апеляційний суд виходив із
того, що у разі звільнення без законних
підстав працівник повинен бути
поновлений на попередній роботі
органом, який розглядає трудовий спір,
одночасно такий орган приймає рішення
про виплату працівнику середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках змін в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

Порядок вивільнення працівників у
зв'язку зі змінами в організації
виробництва і праці та порядок
врахування переважного права
працівника на залишення на роботі
встановлено ст. ст. 42, 49-2 КЗпП України.

Судами встановлено, що з 18 квітня 2007
року ОСОБА_3 перебував у трудових
відносинах з Управлінням охорони,
використання і відтворення водних
біоресурсів та регулювання рибальства
у Київській області та з 01
листопада 2007 року працював на посаді
старшого державного інспектора
рибоохорони-начальника першої
рибоохоронної дільниці Управління
охорони, використання і відтворення
водних біоресурсів та регулювання
рибальства у Київській області
Державного агентства рибного
господарства України.

Наказом начальника Управлінням
охорони, використання і відтворення
водних біоресурсів та регулювання
рибальства у Київській області від
29 листопада 2012 року № 400-к звільнено
старшого державного інспектора
рибоохорони-начальника першої
рибоохоронної дільниці Управління
охорони, використання і відтворення
водних біоресурсів та регулювання
рибальства у Київській області
Державного агентства рибного
господарства України із займаної
посади з 30 листопада 2012 року на
підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку
зі змінами в організації праці.

Наказом начальника Управлінням
охорони, використання і відтворення
водних біоресурсів та регулювання
рибальства у Київській області від 10
січня 2013 року № 16-к внесено зміни до
наказу від 29 листопада 2012 року № 400-к, а
саме: пункт 1 наказу викладено в новій
редакції: ОСОБА_3 старшого державного
інспектора рибоохорони-начальника
першої рибоохоронної дільниці
звільнити з займаної посади в перший
день виходу на роботу після хвороби у
зв'язку зі змінами в організації праці
на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

У період з 30 листопада 2012 року по 11
грудня 2012 року та у період з 12 грудня
2012 року по 26 грудня 2012 року ОСОБА_3
перебував на стаціонарному лікуванні у
Переяслав-Хмельницькій центральній
районній лікарні та Яготинській
центральній районній лікарні
Київської області, відповідно.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі
звільнення без законної підстави або
незаконного переведення на іншу роботу
працівник повинен бути поновлений на
попередній роботі органом, який
розглядає трудовий спір. При винесенні
рішення про поновлення на роботі орган,
який розглядає трудовий спір,
одночасно приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за
час вимушеного прогулу або різниці в
заробітку за час виконання
нижчеоплачуваної роботи, але не більш
як за один рік. Якщо заява про
поновлення на роботі розглядається
більше одного року, не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу.

Положеннями ст. 235 КЗпП України
передбачено поновлення працівника на
роботі та виплату середнього заробітку
за час вимушеного прогулу у разі його
звільнення.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 32 постанови від 06
листопада 1992 року № 9 «Про практику
розгляду судами трудових спорів», у
випадках стягнення на користь
працівника середнього заробітку за час
вимушеного прогулу в зв'язку з
незаконним звільненням або
переведенням, відстороненням від
роботи - невиконанням рішення про
поновлення на роботі, затримкою видачі
трудової книжки або розрахунку він
визначається за загальними правилами
обчислення середнього заробітку,
виходячи з заробітку за останні два
календарні місяці роботи.

За таких обставин апеляційний суд
повно та всебічно з'ясувавши обставини
справи, належним чином перевіривши
доводи апеляційної скарги, правильно
застосував норми матеріального і
процесуального права та дійшов
обґрунтованого висновку про те, що у
зв'язку з визнанням незаконними та
скасуванням наказів про звільнення
позивача, останній підлягає поновленню
на роботі та на його користь підлягає
стягненню середнього заробітку за час
вимушеного прогулу.

Доводи касаційної скарги про порушення
апеляційним судом норм матеріального
та процесуального права є
безпідставними, не спростовують
висновків суду та не дають підстав для
скасування оскаржуваного судового
рішення.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про відхилення
касаційної скарги та залишення рішення
апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління охорони,
використання і відтворення водних
біоресурсів та регулювання рибальства
у Київській області відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської
області від 11 липня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.С. Олійник

Судді:
В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

І.К. Парінова

В.О. Савченко