Номер провадження: 22-ц/785/4671/14
Номер справи місцевого суду: 495/7455/13-ц
Головуючий у першій інстанції
Гайда-Герасименко О. Д.
Доповідач Варикаша О. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - судді - Варикаші О.Д.

суддів - Ступакова
О.А.

- Станкевича
В.А.

при секретарі -
Стадніченко А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 13.03.2014 року по справі за позовом
ОСОБА_3 до Білгород-Дністровського
економіко-правового коледжу про
визнання незаконним наказу про
звільнення, поновлення на роботі,
стягнення заборгованості по
заробітній платі, середнього заробітку
за весь час прострочення сплати
належних на час звільнення сум,
відшкодування моральної шкоди та
витрат на правову допомогу,-

встановила:

Позивачка звернулася з вказаним
позовом до суду (а. с. 1-6), який уточнила в
ході розгляду справи (а. с. 91-99) та
просила: скасувати як незаконний наказ
№ 199-К від 19.08.2013 року про припинення
трудового договору (контракту) з нею;
поновити її на посаді викладача
економічних дисциплін в
Білгород-Дністровському
економіко-правовому коледжі; стягнути
з відповідача на її користь 20% надбавку
за класне керівництво та 20% додаткову
оплату відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України від 23.03.2011
року № 373 «Про встановлення надбавки
педагогічним працівникам дошкільних,
позашкільних, загальноосвітніх,
професійно-технічних навчальних
закладів, вищих навчальних закладів
І-ІІ рівня акредитації, інших установ і
закладів незалежно від їх
підпорядкування» в розмірі 7 045,52 грн.;
стягнути з відповідача на її користь 10%
надбавку за завідування навчальними
кабінетами, що складає 1 716,05 грн.;
стягнути з відповідача на її користь
заробіток за несплачену заробітну
плату за роботу зі студентами заочного
та стаціонарного відділення в 2012-2013
навчальному році, що складає 3 543,12 грн.;
стягнути з відповідача на її користь
щорічну допомогу на оздоровлення, що
складає 8 587,09 грн.; стягнути з
відповідача на її користь щорічну
грошову винагороду в розмірі одного
посадового окладу за сумлінну працю,
зразкове виконання службових
обов'язків, що складає 8 587,09 грн.;
стягнути з відповідача на її користь
середній заробіток за весь час
затримки сплати належних їй сум на час
звільнення по день фактичного
розрахунку; стягнути з відповідача на
її користь моральну шкоду в розмірі 10 000
грн. та витрати на правову допомогу в
розмірі 2 400 грн., а також стягнути з
відповідача на користь держави судові
витрати.

Свої позовні вимоги, позивачка
обґрунтовувала тим, як вбачається з
рішення суду та її позовної заяви, що
відповідно до контракту № 47 від 25.06.2012
року, її було прийнято на роботу до
відповідача на посаду викладача
економічних дисциплін з 01.07.2012 року до
20.08.2013 року. Педагогічне навантаження
на 2012-2013 навчальний рік їй було
встановлене у розмірі 659 годин. Наказом
№ 199-К від 19.08.2013 року в. о. директора
Білгород-Дністровського
економіко-правового коледжу видав
розпорядження про припинення
трудового договору (контракту), у
відповідності до якого, її було
звільнено з посади 19.08.2013 року у зв'язку
із закінченням строку дії трудового
договору за п. 2 ст. 36 КЗпП України.
Позивачка та її представник вважають
наказ № 199-К незаконним та не
обгрунтованим, оскільки, строк дії
контракту закінчувався 21.08.2013 року (п.
7.2.1. контракту), а позивачку було
звільнено з 19.08.2013 року, тобто раніш ніж
за дві доби до закінчення терміну, з
зв'язку з чим, з нею був проведений
невірний і неповний розрахунок.

Крім того, відповідачем їй в порушення
вимог чинного законодавства не
виплачувалися 20% надбавку за класне
керівництво, 20% додаткова оплата
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 23.03.2011 року № 373
«Про встановлення надбавки
педагогічним працівникам дошкільних,
позашкільних, загальноосвітніх,
професійно-технічних навчальних
закладів, вищих навчальних закладів
І-ІІ рівня акредитації, інших установ і
закладів незалежно від їх
підпорядкування», 10% надбавка за
завідування навчальними кабінетами,
заробітна плата за роботу зі
студентами заочного та стаціонарного
відділення в 2012-2013 навчальному році,
щорічна допомога на оздоровлення,
щорічна грошова винагорода в розмірі
одного посадового окладу за сумлінну
працю, зразкове виконання службових
обов'язків.

Також відповідачем при її звільненні в
порушення вимог ст. 116 КЗпП України не
проведено з нею повний розрахунок, а
тому відповідно до ст. 117 КЗпП України з
відповідача підлягає стягненню на її
користь середній заробіток за весь час
затримки сплати належних їй сум на час
звільнення по день фактичного
розрахунку.

Діями керівництва колледжу їй була
заподіяна моральна шкода, що
виразилась в моральних стражданнях та
стрессах, переживаннях. Незаконні дії
керівництва коледжу, яке свідомо
нехтує законними її правами,
систематично не сплачує належну згідно
із законодавством значну частину
заробітної плати, принижує її людську
гідність, стало джерелом негативних
емоцій і переживань, вимагає
надзвичайних зусиль для більш-менш
пристойної організації її життя.
Нормальний життєвий уклад позивачки
внаслідок судових процесів порушений,
тривалий час, починаючи з дня навмисної
несплати належних їй сум, негативні
емоції і переживання стали
посилюватися.

Моральну шкоду позивачка оцінила в 10 000
грн.

В судовому засіданні в суді першої
інстанції представник позивачки
підтримав уточнену позовну заяву
позивачки в повному обсязі та просив її
задовольнити. Представник відповідача
заперечував проти задоволення позову.

Рішенням Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 13.03.2014 року позовні вимоги ОСОБА_3
задоволено частково. Стягнуто з
Білгород-Дністровського
економіко-правового коледжу на користь
ОСОБА_3 20% надбавку за класне
керівництво та 20% додаткову оплату
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 23.03.2011 року № 373
«Про встановлення надбавки
педагогічним працівникам дошкільних,
позашкільних, загальноосвітніх,
професійно-технічних навчальних
закладів, вищих навчальних закладів
І-ІІ рівня акредитації, інших установ і
закладів незалежно від їх
підпорядкування» у розмірі 7 045,52 грн.
Стягнуто з Білгород-Дністровського
економіко-правового коледжу на користь
ОСОБА_3 10% надбавку за завідування
навчальними кабінетами, що складає 1
761,05 грн. Стягнуто з
Білгород-Дністровського
економіко-правового коледжу на користь
ОСОБА_3 заробіток за несплачену
заробітну плату за роботу зі
студентами заочного та стаціонарного
відділення в 2012-2013 навчальному році, що
складає 3 543,12 грн. Стягнуто з
Білгород-Дністровського
економіко-правового коледжу на користь
ОСОБА_3 щорічну допомогу на
оздоровлення, що складає 8 587,09 грн.
Стягнуто з Білгород-Дністровського
економіко-правового коледжу на користь
ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 1 000 грн.
Стягнуто з Білгород-Дністровського
економіко-правового коледжу на користь
ОСОБА_3 витрати на правову допомогу, що
складають 2 400 грн. В іншій частині
позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3
подала апеляційну скаргу на рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 13.03.2014 року, та просить, як пояснили
вона та її представник в судовому
засіданні, скасувати оскаржуване
рішення лише в частині відмови в
задоволенні її позовних вимог щодо:
скасування як незаконного наказу № 119-К
від 19.08.2013 року про припинення з нею
трудового договору (контракту),
поновлення її на посаді викладача
економічних дисциплін в
Білгород-Дністровському
економіко-правовому коледжі, стягнення
з відповідача на її користь середнього
заробітку за весь час затримки сплати
належних сум на час звільнення по день
фактичного розрахунку та стягнення з
відповідача на її користь моральної
шкоди в розмірі 10 000 грн., ухвалити нове
рішення про задоволення цих позовних
вимог. При цьому, позивачка та її
представник пояснили, що оскаржують
рішення суду лише в цій частині,
посилаючись на те, що рішення, в
оскаржуваній частині, винесено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. В іншій частині
рішення суду просили залишити без змін.

Відповідачем рішення суду не
оскаржується.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечував проти
задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, дослідивши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення в межах позовних вимог та межах
оскарження, наданих доказів і доводів
апеляційної скарги, судова колегія
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав. При цьому, судова
колегія зазначає, що не робить
висновків стосовно неоскаржуваної
частини рішення, щодо стягнення з
відповідача на користь позивачки: 20%
надбавки за класне керівництво та 20%
додаткової оплати відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
від 23.03.2011 року № 373 «Про встановлення
надбавки педагогічним працівникам
дошкільних, позашкільних,
загальноосвітніх,
професійно-технічних навчальних
закладів, вищих навчальних закладів
І-ІІ рівня акредитації, інших установ і
закладів незалежно від їх
підпорядкування» у розмірі 7 045,52 грн., 10%
надбавки за завідування навчальними
кабінетами, що складає 1 761,05 грн.,
заробітку за несплачену заробітну
плату за роботу зі студентами заочного
та стаціонарного відділення в 2012-2013
навчальному році, що складає 3 543,12 грн.,
щорічної допомоги на оздоровлення, що
складає 8 587,09 грн., витрат на правову
допомогу, що складають 2 400 грн. та
стосовно відмови в задоволенні
позовних вимог позивачки щодо
стягнення з відповідача на її користь
щорічної грошової винагороди в розмірі
одного посадового окладу за сумлінну
працю, зразкове виконання службових
обов'язків в розмірі 8 587,09 грн.

Відповідно до ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Задовольняючи частково
позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої
інстанції виходив з того, що позовні
вимоги ОСОБА_3 до
Білгород-Дністровського
економіко-правового коледжу про
визнання незаконним наказу про
звільнення, поновлення на роботі,
стягнення заборгованості по
заробітній платі, середнього заробітку
за весь час прострочення сплати
неналежних на час звільнення сум,
відшкодування моральної шкоди та
витрат на правову допомогу
обґрунтовані та підлягають частковому
задоволенню.

Судова колегія, не роблячи висновків
стосовно неоскаржуваної частини
рішення суду, вважає, що суд першої
інстанції, в межах позовних вимог,
повно, всебічно дослідив і оцінив
обставини по справі, надані сторонами
докази, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин та
прийшов до правильного висновку на
підставі наданих та досліджених
доказів, задовольнивши частково
позовні вимоги ОСОБА_3

Оскільки, в судовому засіданні
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що відповідно до
контракту № 47 від 25.06.2012 року позивачку
було прийнято на роботу до відповідача
на посаду викладача економічних
дисциплін з 01.07.2012 року до 20.08.2013 року
-строк дії контракту (а. с. 16-17).

Наказом № 199-К від 19.08.2013 року позивачку
було звільнено з роботи у зв'язку із
закінченням строку дії трудового
договору на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП
України. (а. с. 18).

Відповідно до уточненої позовної
заяви (а. с. 91-99), позивачкою одночасно з
позовними вимогами про визнання
незаконним та скасування наказу про її
звільнення і поновлення її на роботі,
пред'явлено позовні вимоги про
стягнення з відповідача на її користь
середнього заробітку за весь час
затримки виплати належних їй сум на час
звільнення по день фактичного
розрахунку, з посиланням на ст. ст. 116, 117
КЗпП України, про задоволення яких
позивачка просила в суді першої
інстанції, просить в апеляційній
скарзі та наполягає на їх одночасному
задоволенні з своїм представником і в
судовому засіданні в суді апеляційної
інстанції.

Проте, вказані позовні вимоги є
взаємовиключними. Оскільки, поновлення
на роботі передбачає звільнення без
законної підстави (ч. 1 ст. 235 КЗпП
України), а ст. 117 КЗпП України
передбачає відповідальність за
затримку розрахунку при звільненні.
Однак, позивачка вважаючи своє
звільнення незаконним просить
поновити її на роботі і одночасно
просить стягнути на її користь
середній заробіток за весь час
затримки виплати належних їй сум при
звільненні.

За таких обставин, позовні вимоги
позивачки як про поновлення її на
роботі так і про стягнення на її
користь середнього заробітку за весь
час затримки виплати належних їй сум
при звільненні, не підлягають
задоволенню, оскільки є
взаємовиключними та не можуть бути
одночасно задоволеними, оскільки
позивачка, заявляючи такі позовні
вимоги, водночас і не погоджується і
погоджується із своїм звільненням.
Тому судова колегія, враховуючи
зазначене, не приймає до уваги доводи
апеляційної скарги, в цій частині.

Також в судовому засіданні
встановлено, що в результаті порушення
відповідачем законних прав позивачки
на отримання вищевказаних надбавок до
заробітної плати та допомоги на
оздоровлення, які стягнуті з
відповідача на користь позивачки судом
першої інстанції, і з чим погодився
відповідач, рішення яким не
оскаржується, останнім позивачці
завдано моральних страждань.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України,
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Судова колегія погоджується з розміром
моральної шкоди, визначеним судом
першої інстанції, в сумі 1 000 грн., яку
стягнуто з відповідача на користь
позивачки.

Оскільки, судова колегія вважає, що з
урахуванням обгрунтування позивачкою
позовних вимог, в цій частині, доказів
на підтвердження цих позовних вимог
відповідно до матеріалів справи,
розмір моральної шкоди визначено судом
першої інстанції з урахуванням вимог
розумності та справедливості. Тому
судова колегія не погоджується з
доводами апеляційної скарги, в цій
частині.

Таким чином, враховуючи
викладене, надані докази, доводи
апеляційної скарги, судова колегія не
роблячи висновків стосовно
неоскаржуваної частини рішення,
вважає, що доводи апеляційної скарги не
можуть бути прийняті до уваги, оскільки
вони, враховуючи викладене, не
спростовують висновки суду першої
інстанції, з якими погодилася судова
колегія.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_3
необхідно відхилити, а рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 13.03.2014 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 13.03.2014 року по справі за позовом
ОСОБА_3 до Білгород-Дністровського
економіко-правового коледжу про
визнання незаконним наказу про
звільнення, поновлення на роботі,
стягнення заборгованості по
заробітній платі, середнього заробітку
за весь час прострочення сплати
належних на час звільнення сум,
відшкодування моральної шкоди та
витрат на правову допомогу - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області О.Д.
Варикаша

О.А. Ступаков

В.А. Станкевич