Справа № 466/376/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"06" травня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Львова

в складі : головуючого - судді
Ковальчука О.І.

при секретарі
Кривяк О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третьої особи - приватного
акціонерного товариства «Ірокс» про
визнання майна спільною сумісною
власністю та визнання права власності,

у с т а н о в
и в:

В січні 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд з
позовом до ОСОБА_2, в якому просить
постановити рішення про визнання майна
- квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною
власністю набуте подружжям за час
шлюбу за ОСОБА_1 та ОСОБА_2; визнати за
кожним з подружжя право власності на
квартиру АДРЕСА_1 в рівних частинах по
1/2.

В позовній заяві зазначив про те, що він
з ОСОБА_2 перебуває у шлюбі з 02 вересня
2006 року. 07 вересня 2011 року, перебуваючи
у шлюбі його дружина купила
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка
була передана дружинні у власність,
згідно акту прийому передачі від 22
березня 2012 року. Відповідно до
технічного паспорту на вказану
квартиру від 23 жовтня 2013 року загальна
площа її складає 45,7 кв.м.

Повністю сплачені кошти на вказану
квартиру у сумі 182062 грн., також
проведеного ремонту у ній були
використані з доходу їхньої сім»ї, в
тому числі і особисто його, отриманих і
заощаджених за час проживання у шлюбі.

Однак його дружина заперечує його
право на вказану квартиру, оскільки
вважає себе власником квартири.

З огляду на такі факти та на підставі
ст. ст. 60, 70 СК України просить
постановити рішення про визнання майна
- квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною
власністю набуте подружжям за час
шлюбу за ОСОБА_1 та ОСОБА_2; визнати за
кожним з подружжя право власності на
квартиру АДРЕСА_1 в рівних частинах по
1/2.

В судовому засіданні позивач та його
представник ОСОБА_3, що діє згідно
договору про надання юридичних послуг,
підтримали позовні вимоги та надали
пояснення аналогічні тим, що викладені
у позовній заяві. Просила позов
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з»явилася, подала заяву про розгляд
справи у її відсутності, позовні вимоги
визнала частково, та зазначила, що
кошти за спірну квартиру вносились з
сімейного бюджету.

Представник ПрАТ «Ірокс», який був
залучений судом в якості третьої особи
в судове засідання не з»явився, в
матеріалах справи міститься
клопотання генерального директора
ПрАТ «Ірокс» Микичака І.П. про розгляд
справи у відсутності їхнього
представника та при винесенні рішення
покладається на розсуд суду.

Оскільки в матеріалах справи достатньо
доказів для розгляду справи без їх
участі, суд вважає за можливе
заслухати справу на підставі наявних
доказів.

Заслухавши пояснення позивача,
представника позивача, з'ясувавши
дійсні обставини справи, дослідивши
зібрані по справі докази, суд приходить
до висновку, що позов є обґрунтованим і
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Згідно з положеннями ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутись
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Положеннями ст. ст.10, 60 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог чи заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

В судовому засіданні встановлено, що
сторони перебувають у зареєстрованому
шлюбі з 02 вересня 2006 року. Під час шлюбу
ними було придбано у ПрАТ «Ірокс»
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1

Представлені суду копії договору
№33/6 підряду будівництва від 07 вересня
2011 року, акту прийому - передачі
об"єктузавершеного будівництва від 23
жовтня 2013 року, ксерокопій квитанцій до
прибуткового касового ордеру №638 від 07
грудня 2011 року, №5 від 10 січня 2012 року,
№509 від 03 жовтня 2011 року, №583 від 9
листопда 2011 року, №781 від 03 липня 2013
року, №851 від 18 липня 2013 року, №110 від 27
лютого 2012 року, №8202 від 26 квітня 2012
року, №59 від 02 лютого 2012 року, №161 від 20
березня 2012 року видавались на ім»я
відповідача по справі ОСОБА_2

Право власності на квартиру АДРЕСА_1
сторонами не було оформлено.

Оскільки квартира набута в шлюбі - вона
являється спільною-сумісною власністю
подружжя, їх частки є рівними.

Позивач у позовній заяві вказав, що
кошти на спірну квартиру у сумі 182062 грн.
повністю сплачені з сімейного бюджету,
також проведення ремонту у ній були
використані з доходу їхньої сім»ї, в
тому числі і особистих її, отриманих і
заощаджених за час проживання у шлюбі.

З позовної заяви також вбачається, що
відповідач заперечує право позивача на
спірну квартиру, оскільки придбала
житло і вносила кошти від свого імені,
тому вважає себе власником.

У відповідності до положень ст.60 СК
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Згідно з вимогами ч.1 ст.70 СК України у
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Наведені обставини стверджуються
долученими до справи, копіями договору
№33/6 підряду будівництва від 07 вересня
2011 року, змін та доповнень до Договору
№033/6 та 33/6 підряду у будівництві житла
від 07 вересня 2011 року, акту прийому -
передачі об"єкту завершеного
будівництва від 23 жовтня 2013 року,
технічного паспорту на квартиру
АДРЕСА_1, ксерокопіями квитанцій до
прибуткового касового ордеру №638 від 07
грудня 2011 року, №5 від 10 січня 2012 року,
№509 від 03 жовтня 2011 року, №583 від 9
листопда 2011 року, №781 від 03 липня 2013
року, №851 від 18 липня 2013 року, №110 від 27
лютого 2012 року, №8202 від 26 квітня 2012
року, №59 від 02 лютого 2012 року, №161 від 20
березня 2012 року та іншими документами
долученими до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх
сукупності, суд вважає, що позов
підставний та підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 70, 88, 197, 209, 212, 213,
214, 215 ЦПК України, ст.ст. 60, 70 Сімейного
кодексу України, ст. 15, 16, 392 ЦК України,
суд

в и р і
ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною
сумісною власністю, що набута
подружжям за час шлюбу за ОСОБА_1 та
ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право
власності на квартиру АДРЕСА_1 в рівних
частинах, а саме по 1/2 (одній другій).

Рішення може бути повністю або
частково оскаржено в апеляційному
порядку до апеляційного суду
Львівської області протягом десяти
днів з моменту його проголошення через
Шевченківський районний суд м. Львова.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя: О. І. Ковальчук