У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Олійник А.С.,

суддів: Дербенцевої
Т.П., Закропивного О.В.,

Парінової І.К.,
Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
відкритого акціонерного товариства
«Феодосійська суднобудівна компанія
«Море» про визнання неправомірними та
скасування наказів, посадової
інструкції, поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, відшкодування
моральної шкоди, за касаційними
скаргами ОСОБА_3 та відкритого
акціонерного товариства «Феодосійська
суднобудівна компанія «Море» на
рішення Феодосійського міського суду
Автономної Республіки Крим від 22 липня
2013 року, рішення Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим від 4
вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з указаним позовом, із урахуванням
уточнених позовних вимог просила
визнати незаконним та скасувати наказ
відкритого акціонерного товариства
«Феодосійська суднобудівна компанія
«Море» (далі - ВАТ «ФСК «Море») № 375 від 22
грудня 2011 року про введення в дію
Посадової інструкції стрілка
воєнізованої охорони СМК 5.5.1 - 481 (версія
2.0) та визнати цю інструкцію
неправомірною; визнати незаконним та
скасувати наказ № 237/к від 10 липня 2012
року про відсторонення її від караулу
та наказ № 79/к від 12 лютого 2013 року про
звільнення з роботи; стягнути з
відповідача середній заробіток за
період відсторонення її від роботи та
середній заробіток за час вимушеного
прогулу у розмірі 25 100 грн 80 коп.;
відшкодувати моральну шкоду в розмірі
10 000 грн.

Свої вимоги мотивувала тим, що з 2003 року
вона працює у відповідача на посаді
стрілка 2-го класу. Свої обов'язки
виконувала відповідно до Опису
робочого місця стрілка воєнізованої
охорони від 14 жовтня 2004 року, в якому
визначено обов'язки стрілка
воєнізованої охорони.

7 липня 2012 року начальник караулу
запропонував їй поставити її підпис
про ознайомлення з Посадовою
інструкцією стрілка воєнізованої
охорони СМК 5.5.1-481 (версія 2.0), яку було
введено в дію наказом відповідача № 375
від 22 грудня 2011 року (далі - Інструкція).

Оскільки текст Інструкції для
ознайомлення їй надано не було, від
підпису вона відмовилась, у зв'язку з
чим 10 липня 2012 року відповідач видав
наказ № 237/к про відсторонення її від
заступлення в караул, створення
комісії для прийняття в неї заліку з
перевірки знань положень Інструкції,
прийняття відповідного заліку у
тижневий строк, за результатами якого
буде прийнято рішення про її допуск до
несення караульної служби.

12 лютого 2013 року ВАТ «ФСК «Море» видано
наказ № 79/к про її звільнення на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Відповідач розробив Інструкцію на
підставі Інструкції несення служби
воєнізованої охорони, затвердженої
наказом Міністерства оборони України
№ 125 від 20 квітня 2011 року, але ВАТ «ФСК
«Море» підпорядковується Міністерству
промислової політики України, тому
така Інструкція є незаконною. Крім
того, попередній Опис робочого місця
стрілка відділу воєнізованої охорони,
не дивлячись на заборону сидіти під час
служби, передбачав наявність стільця в
караульному приміщенні, а також
можливість у денний час доби нести
службу з оглядової вишки сидячи. Проте
нова Інструкція таких положень не
передбачає. В Інструкції зменшено
загальний час прийому їжі протягом
робочого дня з трьох до двох годин, а
також заборонено покидати межі
території підприємства для прийняття
їжі.

Ураховуючи, що такі зміни є істотними
змінами умов праці, адміністрація
підприємства повинна була повідомити
про них працівників не пізніше, як за
два місяці до введення їх в дію, а також
узгодити положення Інструкції із
профспілковою організацією на
підприємстві, проте відповідні дії не
вчинила.

Її відсторонення від займаної посади
здійснено відповідачем незаконно,
оскільки невідповідність займаній
посаді чи виконуваній роботі внаслідок
недостатньої кваліфікації може бути
встановлено за результатами атестації.
Замість атестації відповідачем
призначено залік на перевірку знань
позивачем положень Інструкції, за
результатами якого було складено акт
про те, що вона не повністю вивчила
положення Інструкції та не знає
основних документів, якими керується
стрілок. Зазначений акт не може бути
підставою для звільнення без
атестації, тому наказ про її звільнення
є незаконний.

Рішенням Феодосійського міського суду
Автономної Республіки Крим від 22 липня
2013 року позов задоволено частково.
Визнано неправомірним та скасовано
наказ відповідача від 12 лютого 2013 року
№ 79/к «Про звільнення стрільця 2 кл. ЗВО
ОСОБА_3». Поновлено ОСОБА_3 на роботі у
ВАТ «ФСК «Море» на посаді стрільця 2
класу. Вирішено питання про розподіл
судових витрат. В іншій частині позову
відмовлено. Рішення суду у частині
поновлення на роботі допущено до
негайного виконання.

Рішенням Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 4 вересня 2013 року
рішення суду першої інстанції у
частині відмови в позові про стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу скасовано та ухвалено в цій
частині нове рішення. Стягнуто з
відкритого акціонерного товариства
«Феодосійська суднобудівна компанія
«Море» на користь ОСОБА_3 середній
заробіток за час вимушеного прогулу у
розмірі 9 328 грн. Змінено рішення суду
першої інстанції в частині вирішення
питання про розподіл судових витрат. В
іншій частині рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

У касаційних скаргах ОСОБА_3 та ВАТ «ФСК
«Море» просять скасувати рішення судів
у справі, посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційні скарги ОСОБА_3 та ВАТ «ФСК
«Море» підлягають відхиленню з таких
підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Судами встановлено, що з 10 жовтня 2003
року ОСОБА_3 працювала стрілком 2 класу
загону воєнізованої охорони на ВАТ
«ФСК «Море».

Наказом № 375/п від 22 грудня 2011 року
відповідачем затверджено Посадову
інструкцію стрілка воєнізованої
охорони СМК 5.5.1-481 (версія 2.0).

Наказом Генерального директора ВАТ ФСК
«Море» № 237/к від 10 липня 2012 року у
зв'язку з відмовою позивача від
ознайомлення з Інструкцією, її
відсторонено від заступлення в караул,
створено комісію для прийняття у неї
заліку з перевірки знань положень
Інструкції та встановлено тижневий
строк для прийняття заліку (а.с. 20, т.1).

Відповідно до акта від 26 липня 2012 року,
складеного комісією ВАТ «ФСК «Море»,
ОСОБА_3 не повністю вивчила Інструкцію,
не знає та не розуміє окремих розділів
Інструкції, не знає основних
документів, якими керується стрілок. У
зв'язку з цим їй надано час для
додаткового вивчення Інструкції та
встановлено строк для повторної здачі
заліку 2 серпня 2012 року.

2 серпня 2012 року ОСОБА_3 відмовилась
скласти залік повторно, про що складено
акт.

3 січня 2013 року ОСОБА_3 прибула до
відділу кадрів підприємства для
ознайомлення з наявними вакансіями для
переведення її на іншу роботу, але від
переведення відмовилась, що
підтверджується актом № 089 від 3 січня
2013 року.

Наказом № 79/к від 12 лютого 2013 року
ОСОБА_3 звільнено з роботи на підставі
п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з
виявленою невідповідністю займаній
посаді.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_3 та
визнаючи незаконним наказ про її
звільнення № 79/к від 12 лютого 2013 року,
суд першої інстанції виходив із того,
що відповідач не надав доказів
проведення атестації ОСОБА_3
відповідно до Положення про загін
воєнізованої охорони чи відповідного
наказу роботодавця, результати якої
можуть бути підставою для звільнення, а
проведений із нею тематичний залік не
може бути підставою для звільнення
відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Відмовляючи в позові у частині
визнання незаконним наказу ВАТ «ФСК
«Море» № 375 від 22 грудня 2011 року про
введення в дію Посадової інструкції
стрілка воєнізованої охорони СМК 5.5.1-481
(версія 2.0) та визнання зазначеної
Інструкції неправомірною, суд першої
інстанції виходив із того, що при
введенні її в дію не відбулось істотних
змін умов праці позивача, зокрема і
стосовно часу приймання їжі, оскільки
нею більш детально визначено такий час
та інші умови праці із урахуванням
характеру роботи. Крім того, позивач не
довела, що визначена Інструкцією
заборона сидіти під час караулу
порушує її права. Попередньою
інструкцією, яка діяла на підприємстві
з 14 жовтня 2004 року до 22 грудня 2011 року,
також було заборонено сидіти на посту
під час несення караулу.

Відмовляючи в позові ОСОБА_3 у частині
визнання незаконним наказу № 237/к від 10
липня 2012 року про відсторонення її від
роботи, суд першої інстанції виходив із
того, що рішенням Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим від 26
грудня 2012 року, яке набрало законної
сили, було встановлено, що ОСОБА_3
законно відсторонено від роботи без
збереження заробітної плати з тих
підстав, що вона відмовилась від
ознайомлення із Інструкцією та свідомо
ухилилась від перевірки знань її
положень. Нових підстав для визнання
наказу про відсторонення від роботи
(протиправність наказу ВАТ «ФСК «Море»
№ 375 від 22 грудня 2011 року про введення в
дію Посадової інструкції стрілка
воєнізованої охорони СМК 5.5.1-481 (версія
2.0) та протиправність самого тексту
Інструкції позивач не довела.

Суд першої інстанції відмовив у
стягненні середнього заробітку за час
відсторонення від роботи та за час
вимушеного прогулу, оскільки таке
відсторонення було пов'язано з умисним
ухиленням від ознайомлення з
Інструкцією.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд погодився
із його висновками у частині визнання
незаконним наказу про звільнення,
поновлення на роботі, відмови в позові
у частині визнання незаконним наказу
ВАТ «ФСК «Море» № 375 від 22 грудня 2011
року про введення в дію Посадової
інструкції стрілка воєнізованої
охорони СМК 5.5.1-481 (версія 2.0) та визнання
зазначеної Інструкції неправомірною, а
також відмови в позові у частині
визнання незаконним наказу № 237/к від 10
липня 2012 року про відсторонення від
роботи.

Скасовуючи рішення суду у частині
відмови у стягненні середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
ухвалюючи в цій частині нове рішення
про стягнення відповідних грошових
коштів за період з 13 лютого 2013 року до 22
липня 2013 року в розмірі 9 328 грн,
апеляційний суд виходив із того, що
стягнення середнього заробітку за час
відсторонення від роботи та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу є різними поняттями, тому з
огляду на поновлення на роботі
задоволенню підлягають і вимоги про
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України
трудовий договір є угода між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом чи фізичною
особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядкові, а
власник підприємства, установи,
організації або уповноважений ним
орган чи фізична особа зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін.

Згідно із ст. 139 КЗпП України працівники
зобов'язані працювати чесно і сумлінно,
своєчасно і точно виконувати
розпорядження власника або
уповноваженого ним органу, додержувати
трудової і технологічної дисципліни,
вимог нормативних актів про охорону
праці, дбайливо ставитися до майна
власника, з яким укладено трудовий
договір.

Статтею 141 КЗпП України визначено, що
власник або уповноважений ним орган
повинен правильно організувати працю
працівників, створювати умови для
зростання продуктивності праці,
забезпечувати трудову і виробничу
дисципліну, неухильно додержувати
законодавства про працю і правил
охорони праці, уважно ставитися до
потреб і запитів працівників,
поліпшувати умови їх праці та побуту.

Дослідивши умови Посадової інструкції
стрілка воєнізованої охорони СМК 5.5.1-481
(версія 2.0), затвердженої наказом № 375/п
від 22 грудня 2011 року, прийняття якої
оскаржує позивач, та порівнявши її
умови з Описом робочого місця стрілка
воєнізованої охорони СМК 5.5.1-481 (версія
1.0), який діяв на підприємстві до 22
грудня 2011 року, суди встановили, що
зазначеною Інструкцією умови праці на
підприємстві не змінено, а лише
деталізовано час та порядок приймання
їжі, а також виключено положення про
наявність стільця на постовій вишці,
оскільки сидіння під час служби
заборонено.

Таким чином, не заслуговують на увагу
доводи касаційної скарги ОСОБА_3 про те,
що положення Посадової інструкції
стрілка воєнізованої охорони СМК 5.5.1-481
(версія 2.0) істотно змінюють умови її
праці та потребували узгодження із
профспілковою організацією на
підприємстві.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку виявленої
невідповідності працівника займаній
посаді або виконуваній роботі
внаслідок недостатньої кваліфікації
або стану здоров'я, які перешкоджають
продовженню даної роботи, а так само в
разі відмови у наданні допуску до
державної таємниці або скасування
допуску до державної таємниці, якщо
виконання покладених на нього
обов'язків вимагає доступу до
державної таємниці.

Згідно із п. 6.3 Положення про загін
воєнізованої охорони, затверджений
наказом № 375/п від 22 грудня 2011 року, для
визначення службової відповідності
працівників загону воєнізованої
охорони займаним посадам проводиться
щорічне підсумкове оцінювання їх
діяльності та один раз на три роки
службова атестація.

Встановивши, що ВАТ «ФСК «Море» не
надало доказів проведення щорічного
оцінювання працівників чи службової
атестації у 2012 році, а також оцінивши
проведений 26 липня 2012 року з ОСОБА_3
тематичний залік на предмет вивчення
Інструкції, суди дійшли обгрунтованого
висновку про те, що звільнення її із
займаної посади відповідно до п. 2 ч. 1
ст. 40 КЗпП України є незаконним.

Колегія суддів також погоджується із
висновками судів про відмову у позові
ОСОБА_3 у частині відшкодування
моральної шкоди з тих підстав, що вона
не надала належних та допустимих
доказів завдання їй моральної шкоди з
урахуванням обставин звільнення.

Відповідно до ст. 46 КЗпП України
відсторонення працівників від роботи
власником або уповноваженим ним
органом допускається у разі: появи на
роботі в нетверезому стані, у стані
наркотичного або токсичного сп'яніння;
відмови або ухилення від обов'язкових
медичних оглядів, навчання,
інструктажу і перевірки знань з
охорони праці та протипожежної
охорони; в інших випадках, передбачених
законодавством.

Оскільки підставою оскарження наказу
ВАТ «ФСК «Море» № 237/к від 10 липня 2012
року позивач зазначила протиправність
наказу № 375/п від 22 грудня 2011 року про
затвердження Посадової інструкції
стрілка воєнізованої охорони СМК 5.5.1-481
(версія 2.0), а також протиправність
самої Інструкції, але не довела своїх
вимог у цій частині, суди дійшли
обґрунтованого висновку про відмову в
позові про скасування наказу № 237/к від
10 липня 2012 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при
винесенні рішення про поновлення на
роботі орган, який розглядає трудовий
спір, одночасно приймає рішення про
виплату працівникові середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи, але
не більш як за один рік. Якщо заява про
поновлення на роботі розглядається
більше одного року, не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу.

Апеляційний суд дійшов правильного
висновку про стягнення з відповідача
на користь позивача середнього
заробітку у розмірі 9 328 грн. за час
вимушеного прогулу, у якому перебувала
позивач з вини відповідача, а саме: з
дня звільнення 12 лютого 2013 року до дня
ухвалення рішення судом першої
інстанції 22 липня 2013 року.

З огляду на викладене, ухвалене
апеляційним судом рішення відповідає
нормам матеріального та
процесуального права, доводи
касаційних скарг не спростовують його
законності, тому вказане рішення
необхідно залишити без змін відповідно
до ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_3 та відкритого
акціонерного товариства «Феодосійська
суднобудівна компанія «Море»
відхилити.

Рішення Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим від 4
вересня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
А.С.
Олійник

Судді:

Т.П. Дербенцева

О.В. Закропивний

І.К. Парінова

В.О. Савченко