У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Закропивного
О.В., Лесько А.О.

Хопти С.Ф.,
Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
за касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» на рішення
апеляційного суду Кіровоградської
області від 18 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулося до суду із указаним позовом,
у якому просило стягнути із ОСОБА_3 на
свою користь заборгованість у розмірі
25 959 грн 62 коп. та судові витрати по
справі.

В обґрунтування заявленого позову
зазначало, що відповідно до умов
укладеного між сторонами кредитного
договору від 12 травня 2006 року
відповідач отримала кредит у розмірі 4
тис. грн зі сплатою 36 % річних на суму
залишку заборгованості з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії платіжної картки. У
результаті порушення позичальником
норм закону та умов договору станом на
31 липня 2013 року утворилася
заборгованість у розмірі 25 959 грн 62 коп.,
з яких: 5 985 грн 87 коп. - заборгованість за
кредитом, 18 261 грн 39 коп. -
заборгованість по відсоткам за
користування кредитом, а також штрафи у
розмірі 500 грн та 1 212 грн 36
коп.

Рішенням Компаніївського районного
суду Кіровоградської області від 1
жовтня 2013 року позов ПАТ КБ
«ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
від 12 травня 2006 року в сумі 25 959 грн 62
коп. Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Кіровоградської області від 18 грудня
2013 року рішення місцевого суду
скасовано і ухвалено нове рішення, яким
у задоволенні позову ПАТ КБ
«ПриватБанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк», посилаючись на
неправильне застосування норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та залишити в силі рішення
суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ
«ПриватБанк», суд першої інстанції
виходив із того, що відповідач умови
договору не виконувала, а тому
утворилася заборгованість, яка
підлягає стягненню на користь
позивача.

Скасовуючи рішення місцевого суду та
відмовляючи у задоволенні позову ПАТ
КБ «ПриватБанк», суд апеляційної
інстанції виходив із того, що позивач
пропустив строк позовної давності для
вимоги про повернення кредиту, строк
давності якої минув.

Проте погодитись із таким висновком
суду не можна.

Установлено, що 12 травня 2006 року між ПАТ
КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір, згідно з
умовами якого останній було надано
кредит у розмірі 4 тис. грн зі сплатою 36 %
річних на суму залишку заборгованості
з кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії платіжної
картки. Свої зобов'язання за кредитним
договором у повному обсязі ОСОБА_3 не
виконала і станом на 31 липня 2013 року
утворилася заборгованість у розмірі 25
959 грн 62 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України
строком договору є час, протягом якого
сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
договору.

Статтею 256 ЦК України визначено, що
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки, а відповідно до
вимог ч. 5 ст. 261 ЦК України за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Сплив позовної давності є підставою
для відмови в позові (ч. 4 ст.
267 ЦК України). Якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної
давності, порушене право підлягає
захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України).

ЦК України не передбачає заборони
пред'явлення окремих вимог у зв'язку з
пропущенням позовної давності.

Згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення.

Пункт 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів», яким
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, у системному
зв'язку з самою ч. 11 ст. 11
зазначеного Закону стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямований на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту.

Апеляційний суд, пославшись на п. 31
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику розгляду судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
не звернув уваги на зміни в
законодавстві й на те, що в зазначеному
пункті постанови роз'яснюються
застосування ч. 13, а не ч. 11 ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів».

Отже, для застосування судом першої
інстанції позовної давності необхідна
заява відповідачки, зроблена нею до
винесення рішення, якої у справі немає.

Порядок погашення боргового
зобов'язання передбачено п. 5 Розділу
ІІ Умов, у якому зазначено, що строк і
порядок погашення за кредитом
(кредитний ліміт, кредитна лінія) за
платіжними картками із встановленим
мінімальним обов'язковим платежем
наведений у Пам'ятці клієнта, яка є
невід'ємною частиною договору. Вказано,
що платіж включає плату за
користування кредитом, передбачену
Тарифами, і частину заборгованості за
кредитом (п. 5.3.).

За платіжними картками без
встановлення мінімального
обов'язкового платежу строк погашення
за кредитом наведено у п. 5.4. Розділу ІІ
Умов, за яким строк погашення процентів
за кредитом - щомісячно за попередній
місяць, а строк погашення кредиту у
повному обсязі - не пізніше останнього
дня місяця, вказаного на платіжній
картці (в полі Month).

Зважаючи на відсутність у матеріалах
справи Тарифів банку, які є
невід'ємними частинами кредитного
договору та визначають його умови,
обставини щодо порядку погашення
кредиту - строку, розміру та складових
щомісячного зобов'язання ОСОБА_3 не
встановлені.

За умовами п. п. 3.1.1., 3.1.3. Розділу ІІ Умов
строк дії картки зазначений на
лицьовій стороні картки (місяць і рік).
Карта дійсна до останнього
календарного дня указаного місяця. За
закінченням строку дії відповідна
картка продовжується банком на новий
строк, якщо раніше (до початку місяця
закінчення строку дії) не надійшло
письмової заяви держателя про закриття
картрахунку, а також за умови наявності
грошових коштів на картрахунку для
оплати послуг із виконання
розрахункових операцій за
картрахунком (в передостанній день
місяця закінчення строку дії) і при
дотриманні інших умов продовження,
передбачених договором.

Строк дії картки, виданої ОСОБА_3, тобто
строк (у розумінні ст. 631 ЦК
України), протягом якого банк має право
звернення із вимогою про повернення
суми кредиту та інших платежів за ним, а
позичальник зобов'язаний повернути
кредит та сплатити проценти, а також
обставини щодо продовження цього
строку, передбачені п. п. 3.1.1., 3.1.3.
Розділу ІІ Умов, суд не дослідив.

Відповідальність за порушення
клієнтом строків платежів за будь-яким
із грошових зобов'язань, передбачених
договором більше, ніж на 120 днів,
визначена п. 8.6. Розділу І Умов та
полягає у обов'язку клієнта сплатити на
користь банку штраф у розмірі 500 грн + 5 %
від суми позову.

Враховуючи те, що строки виконання
кредитного зобов'язання, а відтак і
виникнення прострочення за кредитом не
встановлені, період нарахування
штрафних санкцій також підлягає
перевірці судом відповідно до вимог
ст. ст. 60, 214 ЦПК України.

Така правова позиція висловлена в
постанові Верховного Суду України від
19 березня 2014 року № 6-14цс14, яка в силу ст.
360-7 ЦПК України є обов'язковою для
судів.

У порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК
України суд першої інстанції на
вищезазначені положення закону та
обставини справи уваги не звернув, не
встановив дійсних прав і обов'язків
сторін, які випливають з кредитного
договору.

Апеляційний суд законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції не перевірив та дійшов
передчасного висновку про відмову в
задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк»
у зв'язку з пропуском строку позовної
давності, яка застосовується незалежно
від наявності заяви сторони у спорі.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд
не обмежений доводами касаційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде виявлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції не може залишатися в силі.

Ураховуючи те, що допущені судами
порушення норм процесуального права
унеможливили встановлення фактичних
обставин справи, що мають значення для
правильного вирішення спору, ухвалені
у справі оскаржувані судові рішення
підлягають скасуванню із передачею
справи на новий судовий розгляд до суду
першої інстанції згідно ст. 338 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення Компаніївського районного
суду Кіровоградської області від 1
жовтня 2013 року та рішення апеляційного
суду Кіровоградської області від 18
грудня 2013 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
О.В. Закропивний

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко