Справа № 750/1789/13-ц Провадження №
22-ц/795/1143/2014 Категорія
-цивільнаГоловуючий у I інстанції
-Литвиненко І. В. Доповідач - Шевченко В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіШевченка
В.М.суддів:Горобець Т.В., Скрипки А.А. при
секретарі:Руденко О.М.за
участю:відповідача ОСОБА_5, її
представника ОСОБА_6, позивача ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5
на заочне рішення Деснянського
районного суду м.Чернігова від 26 квітня
2013 року у справі за позовом ОСОБА_7 до
ОСОБА_5 про стягнення боргу за
договором позики,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати заочне рішення Деснянського
районного суду м. Чернігова від 26
квітня 2013 року та ухвалити нове, яким
відмовити у задоволенні позовних вимог
в повному обсязі.

Заочним рішенням Деснянського
районного суду м. Чернігова від 26
квітня 2013 року позов задоволено.
Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7
кошти в сумі 28000 грн. за договором
позики та 17640 грн. пені, а всього 45640 грн.
Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 456
грн. 40 коп. судових витрат.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що рішення суду є
необгрунтованим, таким, що винесене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Так, апелянт
зазначає, що розписки про отримання
грошових коштів вона не підписувала,
грошових коштів не отримувала. Нею
заявлялося клопотання про призначення
почеркознавчої експертизи. Крім того,
під час підписання розписки вона
перебувала на своєму робочому місці,
яке знаходиться поза межами м.
Чернігова. Апелянт в скарзі
категорично заперечує факт підписання
спірної розписки.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового процесу, дослідивши
матеріали справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду - залишенню без змін, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.526 ЦК України,
зобовязання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Згідно з ст.610 ЦК України, порушенням
зобовязання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобовязання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві такуж суму грошових
коштів (суму позики) або такуж
кількість речей того ж роду та також
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

По справі встановлено, що 31.03.2011 року
ОСОБА_5 взяла у ОСОБА_7 у борг 28000 грн. та
зобов'язалась повернути кошти до 01.05.2011
року, що підтверджується оригіналом
розписки від 31.03.2011 року ( а. с. 20).

Відповідно до зазначеної розписки, у
випадку прострочення повернення
вказаної суми грошей до 01.05.2011 року,
відповідач зобовязувалась сплатити
пеню у розмірі 3 % від всієї запозиченої
суми, тобто від 28000 грн. за кожен місяць
затримки.

Кошти ОСОБА_5 в зазначений час не
повернула.

Апеляційний суд вважає безпідставними
доводи апелянта та її представника в
засіданні апеляційного суду про те, що
розписка не є договором і реально не
відображає отримання нею від позивача
грошових коштів в сумі 28000 грн.

Оскільки, згідно з частиною другою
статті 1047 ЦК України на підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ , який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Правочини
можуть бути односторонніми та дво - чи
багатосторонніми (договори).

Відповідно до чч. 1, 2 ст.207 ЦК України
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони. Правовин
вважається таким, що вичинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім
правочином, а також він є одностороннім
договором, оскільки після укладення
цього договору всі обов'язки за
договором позики, у тому числі
повернення предмета позики або рівної
кількості речей того ж роду та такої ж
якості, несе позичальник, а позикодавць
набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в
борг грошових коштів є документом, який
видається боржником кредитору за
договором позики, підтверджуючи як
його укладення, так і умови договору, а
також засвідчуючи отримання боржником
від кредитора певної грошової суми або
речей.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_5
зазначила, що підпис в розписці про
отримання грошей від 31 березня 2011 року
може належати їй, однак вона могла
підписати чистий аркуш паперу без
тексту.

Враховуючи зазначене, та виходячи з
предмету доказування по справі,
апеляційний суд вважає, що є
безпідставними посилання як апелянта
так і її представника щодо
необхідності проведення по справі
судово - почеркознавчої експертизи,
для з'ясування питання належності саме
її ОСОБА_5, підпису у зазначеній
розписці від 31.03.2011 року, про отримання
нею грошей від ОСОБА_7 Крім того,
оспорювання відповідачем в іншому
судовому провадженні зазначеного
договору позики за його
«безгрошовістю», також засвідчує
підписання ОСОБА_5 зазначеного
письмового документу що підтверджує
як його укладення, так і умови договору.

Дослідивши розписку, виявивши справжню
правову природу укладеного документу,
за яким у відповідача - позичальника
наявний обов'язок повернути
позикодавцеві- позивачу суму позики
зазначену у розписці, в якій
передбачена відповідальність за
несвоєчасне виконання зобов'язань у
вигляді пені, суд першої інстанції у
відповідності із правилами ст.ст.1049-1050
ЦК України правильно стягнув із
відповідача на користь позивача 28000
грн. за договором позики та 17640 грн.
пені, а всього 45640 грн.

Такий висновок районного суду
підтверджується матеріалами справи,
яким суд дав правильну оцінку і не
суперечить нормам матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний
суд приходить до висновку, що рішення
суду першої інстанції є законним і
обґрунтованим, постановленим з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги є необґрунтованими
і не дають підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319
ЦПК України апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Заочне рішення Деснянського районного
суду м. Чернігова від 26 квітня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: