Справа № 2-4969/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2014 року
місто
Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд
Закарпатської області

в складі головуючого судді - Леміш О.М

при секретарі - Химинець О.Я

з участю представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м. Ужгород цивільну справу
за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 ,
третя особа - Ужгородська районна
державна нотаріальна контора про
визнання договору дарування земельної
ділянки недійсним та визнання права
власності на земельну ділянку , -

Встановив:

Позивачі звернулись до суду з
вищевказаним позовом.

Свій позов мотивували тим, що 31 грудня
2008 року між ОСОБА_3 та його сином
ОСОБА_4 , був укладений договір
дарування будинку, посвідчений
приватним нотаріусом Ужгородського
районного нотаріального округу ОСОБА_6
та зареєстрований в реєстрі за № 291.

Будинок, який позивач подарував синові
- ОСОБА_4 розташований в АДРЕСА_1.

В вказаному будинку позивачі вже
багато років проживають з сім'єю, разом
ведуть господарство по будинку,
сплачують комунальні платежі та ін.

Дізнавшись про наявність вище
вказаного договору дарування будинку
дочка позивача - ОСОБА_5 постійно
сварилася з ОСОБА_7 , не давала йому
спокою, вимагала щоб він скасував
договір дарування будинку, що
розташований в АДРЕСА_1 і подарував їй,
а не синові.

Втім, ОСОБА_4 домовився з відповідачкою,
що їй подарує земельну ділянку, для
ведення особистого селянського
господарства, яка розташована на
території Баранинської сільської ради,
яку йому було надано рішенням сесії
Баранинської сільської ради.

ОСОБА_5 погодилася на мою пропозицію,
оскільки на дану земельну ділянку не
було державного акту на право
власності.

Після цього ОСОБА_4 дав на дочку
довіреність в приватній нотаріальній
конторі щоб вона могла оформити
необхідні документи укладення
договору дарування земельної ділянки.
На підставі довіреності відповідачка
приватизувала земельну ділянку для
ведення особистого селянського
господарства, яку він обіцяв їй
подарувати. Однак відповідачка
приватизувала на ОСОБА_4 і ділянку, що
розташована АДРЕСА_1, яка знаходиться
під будинком, який він подарував
синові.

Як згодом виявилося ОСОБА_5 отримала
рішення в архіві про оформлення права
власності на земельну ділянку на
ОСОБА_3, здала на безплатну
приватизацію і отримала на його ім'я
державний акт на право власності, а
позивачу про це нічого не повідомила.
Відповідачка повідомила тільки, що
документи готові і можна йти оформляти
договір дарування земельної ділянки,
що він їй обіцяв подарувати.

15 жовтня 2010 року ОСОБА_3 пішов з дочкою -
ОСОБА_5 в державну нотаріальну контору,
де вони уклали договір дарування
земельної ділянки, посвідчений
державним нотаріусом Ужгородського
районного нотаріального округу ОСОБА_8
та зареєстрований в реєстрі за №2745.

В державній нотаріальній конторі
позивач почув, що укладається договір
дарування земельної ділянки і потрібно
такий підписати, однак навіть не
догадуючись, що він робить помилку,
подарував земельну ділянку, яка
знаходиться під будинком, який він
подарував ще у 2008 році синові ОСОБА_4, а
не ту яку він обіцяв подарувати дочці.
Однак, згодом виявилося, що земельна
ділянка належить відповідачці і вона
виганяє позивачів з будинку тому, що
земля належить їй.

Позивачі в позасудовому порядку
вживали заходи для мирного
врегулювання спору , просили ОСОБА_5
добровільно відчужити земельну
ділянку, яка належить їй відповідно
договору дарування земельної ділянки,
що розташована в АДРЕСА_1, синові
ОСОБА_4 , але вона категорично
відмовляється.

Між сторонами постійно виникають
сварки, мало того ОСОБА_5 ОСОБА_4 у січні
2011 року побила, нанесла йому легкі
тілесні ушкодження, викрала в
свідоцтво про народження, будинкову
книгу, поміняла замки на дверях, почала
погрожувати, щоб вони забиралися з
будинку, не ходили по її землі. Позивачі
постійно викликали міліцію, з ОСОБА_5
проводили профілактичну бесіду,
виносили попередження .

Окрім наведеного, уклавши 31 грудня 2008
року договір дарування будинку ОСОБА_4
відразу подав його на приватизацію в
Ужгородське районне БТІ, що
підтверджується витягом з реєстру
права власності від 11.2009р. № 21583949 та
довідкою про власність від 17.01.2009р. № 30,
виданих Ужгородським районним БТІ .

Після укладення договору дарування
будинку ОСОБА_4 з своєю дружиною на
земельній ділянці , що потрібна для
обслуговування їх житлового будинку у
розмірі 0,09 га побудували позаду
будинку фундамент на літню кухню. Але
даний фундамент вони юридично
оформити не можуть у зв»язку з тим, що
земельна ділянка належить
відповідачці. Всі витрати понесені на
збудування вище вказаного будинку були
витрачені тільки їх з дружиною коштами.

Враховуючи наведене позивачі просили
суд , визнати недійсним договір
дарування земельної ділянки, скасувати
державний акт та визнати за ОСОБА_4
право власності на земельну ділянку.

Всудовому засіданні представник
позивача позов з наведених у ньому
мотивів підтримала та просила суд
такий задовільнити.

Представник відповідача проти позову
заперечив та просив суд відмовити в
задоволенні такого.

Так, суд, заслухавши доводи учасників
процесу, дослідивши матеріали справи,
оцінивши належність та допустимість
кожного доказу, приходить до висновку,
що позов із наведених у ньому мотивів
обґрунтований і підлягає до
задоволення з таких підстав.

Так, у судовому засіданні встановлено,
що 31 грудня 2008 року між ОСОБА_3 та його
сином ОСОБА_4 , був укладений договір
дарування будинку, посвідчений
приватним нотаріусом Ужгородського
районного нотаріального округу ОСОБА_6
та зареєстрований в реєстрі за № 291.

Будинок, який позивач подарував синові
- ОСОБА_4 розташований в АДРЕСА_1.

В вказаному будинку позивачі вже
багато років проживають з сім'єю, разом
ведуть господарство по будинку,
сплачують комунальні платежі та ін.

Дізнавшись про наявність вище
вказаного договору дарування будинку
дочка позивача - ОСОБА_5 постійно
сварилася з ОСОБА_7 , не давала йому
спокою, вимагала щоб він скасував
договір дарування будинку, що
розташований в АДРЕСА_1 і подарував їй,
а не синові.

Втім, ОСОБА_4 домовився з відповідачкою,
що їй подарує земельну ділянку, для
ведення особистого селянського
господарства, яка розташована на
території Баранинської сільської ради,
яку йому було надано рішенням сесії
Баранинської сільської ради.

ОСОБА_5 погодилася на мою пропозицію,
оскільки на дану земельну ділянку не
було державного акту на право
власності.

Після цього ОСОБА_4 дав на дочку
довіреність в приватній нотаріальній
конторі щоб вона могла оформити
необхідні документи укладення
договору дарування земельної ділянки.
На підставі довіреності відповідачка
приватизувала земельну ділянку для
ведення особистого селянського
господарства, яку він обіцяв їй
подарувати. Однак відповідачка
приватизувала на ОСОБА_4 і ділянку, що
розташована АДРЕСА_1, яка знаходиться
під будинком, який він подарував
синові.

Як згодом виявилося ОСОБА_5 отримала
рішення в архіві про оформлення права
власності на земельну ділянку на
ОСОБА_3, здала на безплатну
приватизацію і отримала на його ім'я
державний акт на право власності, а
позивачу про це нічого не повідомила.
Відповідачка повідомила тільки, що
документи готові і можна йти оформляти
договір дарування земельної ділянки,
що він їй обіцяв подарувати.

15 жовтня 2010 року ОСОБА_3 пішов з дочкою -
ОСОБА_5 в державну нотаріальну контору,
де вони уклали договір дарування
земельної ділянки, посвідчений
державним нотаріусом Ужгородського
районного нотаріального округу ОСОБА_8
та зареєстрований в реєстрі за №2745.

В державній нотаріальній конторі
позивач почув, що укладається договір
дарування земельної ділянки і потрібно
такий підписати, однак навіть не
догадуючись, що він робить помилку,
подарував земельну ділянку, яка
знаходиться під будинком, який він
подарував ще у 2008 році синові ОСОБА_4, а
не ту яку він обіцяв подарувати дочці.
Однак, згодом виявилося, що земельна
ділянка належить відповідачці і вона
виганяє позивачів з будинку тому, що
земля належить їй.

Позивачі в позасудовому порядку
вживали заходи для мирного
врегулювання спору , просили ОСОБА_5
добровільно відчужити земельну
ділянку, яка належить їй відповідно
договору дарування земельної ділянки,
що розташована в АДРЕСА_1, синові
ОСОБА_4 , але вона категорично
відмовляється.

Між сторонами постійно виникають
сварки, мало того ОСОБА_5 ОСОБА_4 у січні
2011 року побила, нанесла йому легкі
тілесні ушкодження, викрала в
свідоцтво про народження, будинкову
книгу, поміняла замки на дверях, почала
погрожувати, щоб вони забиралися з
будинку, не ходили по її землі. Позивачі
постійно викликали міліцію, з ОСОБА_5
проводили профілактичну бесіду,
виносили попередження .

Окрім наведеного, уклавши 31 грудня 2008
року договір дарування будинку ОСОБА_4
відразу подав його на приватизацію в
Ужгородське районне БТІ, що
підтверджується витягом з реєстру
права власності від 11.2009р. № 21583949 та
довідкою про власність від 17.01.2009р. № 30,
виданих Ужгородським районним БТІ .

Після укладення договору дарування
будинку ОСОБА_4 з своєю дружиною на
земельній ділянці , що потрібна для
обслуговування їх житлового будинку у
розмірі 0,09 га побудували позаду
будинку фундамент на літню кухню. Але
даний фундамент вони юридично
оформити не можуть у зв»язку з тим, що
земельна ділянка належить
відповідачці. Всі витрати понесені на
збудування вище вказаного будинку були
витрачені тільки їх з дружиною коштами.

Відповідно до ч. 1 статті 229 ЦК України
встановлено, якщо особа, яка вчинила
правочин, помилилася щодо обставин, які
мають істотне значення, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.1,2 ст. 727 ЦК України
встановлено, що дарувальник має право
вимагати розірвання договору
дарування нерухомих речей чи іншого
особливо цінного майна, якщо
обдаровуваний умисно вчинив злочин
проти життя, здоров'я, власності
дарувальника, його і батьків, дружини
(чоловіка) або дітей. Дарувальник має
право вимагати розірвання договору
дарування, якщо обдаровуваний створює
загрозу безповоротної втрати дарунка,
що має для дарувальника велику
немайнову цінність.

Відповідно до ч.І ст. 377 ЦК України: І « 1.
До особи, яка набула право власності
на житловий будинок (крім
багатоквартирного), будівлю або
споруду, переходить право власності,
право користування на земельну
ділянку, на якій в розміщені, без зміни
її цільового призначення в обсязі та на
умовах, встановлених для
попереднього землевласника
(землекористувача).»

Також чинна редакція статті 120 ЗК
України передбачає, що до особи, яка
придбала житловий будинок, будівлю або
споруду, переходить право власності на
земельну ділянку, на якій вони
розміщені, зміни її цільового
призначення, у розмірах, встановлених
законом.

Якщо договором про відчуження
житлового будинку, будівлі або споруди
розмір земельної ділянки не визначено,
до набувача переходить право власності
на ту частину земельної ділянки, яка
занята житловим будинком, будівлею або
спорудою, та на частину земельної
ділянки, яка необхідна їх
обслуговування.

На підставі наведеного, керуючись ст.
ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 218, ЦПК України, суд, -

Рішив:

Позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 ,
третя особа - Ужгородська районна
державна нотаріальна контора про
визнання договору дарування земельної
ділянки недійсним та визнання права
власності на земельну ділянку -
задоволити.

Визнати недійсним договір дарування
земельної ділянки, розташованої в
АДРЕСА_1. укладений 15 жовтня 2010 року між
ОСОБА_3 та ОСОБА_5, посвідчений
державним нотаріусом Ужгородського
районного нотаріального округу ОСОБА_8
та зареєстрований в реєстрі за № 2745.

Скасувати державний акт на право
власності на земельну ділянку для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, що розташована в
АДРЕСА_1 у розмірі 0,09 га. серія ЯК 645528.
зареєстрований 16.09.2010р. за № 37.
виданий на ім'я ОСОБА_3.

Визнати право власності на земельну
ділянку для будівництва та
обслуговування житлового будинку у
розмірі 0,09 га., що розташована в АДРЕСА_1
за ОСОБА_4.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

З повним рішенням суду сторони можуть
ознайомитись 26.02.2014 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду
Леміш О.М.