У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

23 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Олійник А.С.,
Дербенцевої Т.П.,
Карпенко С.О.,

провівши попередній розгляд цивільної
справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 про повернення
незаконно утриманої земельної ділянки
та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4
про визнання угоди дійсною, за
касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
Міжгірського районного суду
Закарпатської області від 30 серпня 2013
року, ухвалу апеляційного суду
Закарпатської області від 16 січня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із указаним позовом, просив
зобов'язати відповідачів повернути
йому земельну ділянку по АДРЕСА_1,
площею 0,0855 га, привести її у належний
стан та не створювати йому перешкоди у
користуванні нею.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що
він є власником спірної земельної
ділянки відповідно до державного акту
серії ІІІ-ЗК № 030117 від 18 січня 2001 року.
Відповідачі більше десяти років
незаконно утримують вказану земельну
ділянку та користуються нею.
Добровільно повернути спірну земельну
ділянку відповідачі відмовляються.

У вересні 2012 року ОСОБА_5 звернулася із
зустрічним позовом, просила визнати
дійсним укладений між нею та дружиною
позивача договір купівлі-продажу
спірної земельної ділянки від 3 червня
2003 року та скасувати державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ІІІ-ЗК № 030117, виданий 18 січня 2001
року на ім'я ОСОБА_4

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 3
червня 2003 року між нею та дружиною
позивача ОСОБА_4 було укладено договір
купівлі-продажу спірної земельної
ділянки, проте останні відмовляються
укласти договір у належній формі.

Рішенням Міжгірського районного суду
Закарпатської області від 30 серпня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Закарпатської
області від 16 січня 2014 року, первісний
позов задоволено частково. Зобов'язано
відповідачів повернути позивачу
земельну ділянку по АДРЕСА_1, площею 0,0855
га та забрати встановлену ними огорожу.
В іншій частині позову відмовлено. У
зустрічному позові відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати судові рішення у справі,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Статтею 332 ЦПК України визначено, що суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Згідно із ст. 335 ЦПК України суд
касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Із матеріалів справи вбачається, що
доводи касаційної скарги про
неправильне застосування норм
матеріального права, порушення норм
процесуального права судами першої та
апеляційної інстанцій не дають підстав
для скасування ухвалених судових
рішень.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про відхилення
касаційної скарги і залишення рішення
суду першої інстанції та ухвали
апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 335, 336 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Міжгірського районного суду
Закарпатської області від 30 серпня 2013
року, ухвалу апеляційного суду
Закарпатської області від 16 січня 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
А.С.
Олійник

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко