Суддя: Попова В. О.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

« 30» квітня 2014 року Центрально-Міський
районний суд м. Горлівки Донецької
області в складі: головуючого - судді
Попової В.О., при секретарі - Лисенко
В.В., за участю позивача - ОСОБА_1,
відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Горлівці
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О
В И В :

Позивач звернулася до суду з
вказаним позовом, мотивуючи тим, що
18.06.2013 року вранці близько 07-30 годин
вона рухалася на велосипеді по
АДРЕСА_1 з подвір'я вказаного будинку
вискочила собака породи «Немецька
вівчарка» та, накинувшись на неї,
вхопила за праве стегно. Внаслідок
зазначених подій вона була вимушена
звертатися в травмпункт за медичною
допомогою та проходити лікування. Їй
було встановлено діагноз «укушена
глибока рана, гематома середньої
третини правого стегна» , що
відповідно до висновку
судмедексперта відноситься до легких
тілесних ушкоджень, що спричинили
короткочасний розлад здоров'я.
Власниця собаки відповідач ОСОБА_2
відшкодувала їй 100 гривень як
компенсацію зіпсованих собакою
бридж. Посилаючись на те, що
відповідач порушила правила утримання
собаки, внаслідок чого собака укусила
її, в момент нападу собаки вона відчула
великий жах, фізичний біль, зазнала
сильний стрес, після чого проходила
амбулаторне медичне лікування та в
теперішній час у неї залишилися рубці,
вважає, що зазначене завдало їй
матеріальну шкоду та моральних
страждань, тому просить стягнути з
відповідача на її користь на
відшкодування завданої їй
матеріальної шкоди - 80 гривень 75
копійок та моральну шкоду в
розмірі 2000 грн., а також судові
витрати.

Позивач в судовому засіданні
просила задовольнити позовні
вимоги, мотивуючи свої доводи
аналогічно викладеному в позові.

Відповідач в судовому
засіданні не оспорювала, що 18.06.2013
року вранці ОСОБА_1 рухалася на
велосипеді по вул. Каховській м.
Горлівки повз її будинку в напрямку
п. Озерянівка та в цей час з її двору
вибігла, самостійно звільнившись із
вольєру, належна їй собака породи
«Немецька вівчарка» та напала на
ОСОБА_1 Проте позов не визнала,
наполягала на тому, що ОСОБА_1 їхала
не по дорозі, а по пішохідній
доріжці та саме цим спровокувала
собаку. Крім того вважає, що вже
відшкодувала шкоду, спричинену
ОСОБА_1 укусом собаки, сплативши
останній 100 гривень за зіпсовані
собакою бриджи.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які
беруть участь у справі та
дослідивши надані докази в межах
заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК
України), приходить до наступного.

Правовідносини, які виникли між
сторонами, регулюються ст. 1166, ст. 1167, ст.
1187 ЦК України, Законом України від 21
лютого 2006 року № 3447-IV «Про захист
тварин від жорстокого поводження».

Відповідач ОСОБА_2 у своєму дворі по
вул. АДРЕСА_1 утримує собаку породи
«Немецька вівчарка», яка знаходиться
у пристосованому для цього вольєрі.

18.06.2013 року вранці близько 07-30 годин
позивач ОСОБА_1 рухалася на
велосипеді по вул. Каховській м.
Горлівки в напрямку п. Озерянівка
на дачу. В цей час з двору відповідача
вибігла, самостійно звільнившись із
вольєру, належна їй собака породи
«Немецька вівчарка», та напала на
позивача. ОСОБА_1 стала кричати. Після
чого відповідач одразу ж загнала
собаку у свій двір. Ці обставини не
заперечуються і відповідачем .Після
звернення позивача за медичною
допомогою , їй було встановлено
діагноз «укушена глибока рана,
гематома середньої третини правого
стегна» та призначено лікування, яке
здійснювалось за рахунок ОСОБА_1

Вказані обставини підтверджуються
оголошеними та дослідженими в
судовому засіданні письмовими
доказами: медичним висновком №7037,
(а.с.12), з якого вбачається, що
ОСОБА_1 18.06.2013 року о 13-45 годині
звернулася до травмпункту міської
лікарні №2 , їй було встановлено
діагноз «укушена глибока рана,
гематома середньої третини правого
стегна» та призначено
медикаментозне лікування
відповідно до переліку, (а.с.48); актом
судово-медичного дослідження № 671,
відповідно до висновків якого у
ОСОБА_1 виявлено рубці правого
стегна, що є наслідком загоєння
укушеної рани в цій області, синець
правого стегна, які утворилися від дії
тупо-загострених предметів, та
відносяться до легких тілесних
ушкоджень, що спричинили
короткочасний розлад здоров'я,
(а.с.6,7).

З матеріалів справи встановлено, що
18.06.2013 року собака породи «Немецька
вівчарка» напала на позивача ОСОБА_1,
внаслідок чого здоров'ю останньої
заподіяна шкода. Факт завдання шкоди
здоров'ю позивача ОСОБА_1
підтверджується вищевказаними
документами.

Той факт, що собака, яка належить
відповідачу, напала на ОСОБА_1,
підтверджується і матеріалами № 6251 про
відмову в порушенні кримінальної
справи за заявою ОСОБА_1, (а.с. 41-45) . Цей
факт визнає відповідач і відповідно до
частини 1 ст. 61 ЦПК України зазначена
обставина, визнана відповідачем, не
підлягає доказуванню.

Відповідно до частини 4 ст. 12 Закону
України від 21 лютого 2006 року № 3447-IV (із
наступними змінами та доповненнями)
«Про захист тварин від жорстокого
поводження» шкода, заподіяна особі або
майну фізичної особи, а також шкода,
заподіяна майну юридичної особи
твариною, підлягає відшкодуванню в
повному обсязі особою, яка її утримує.

Шкода, завдана майну фізичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала, що відповідає
вимогам частини першої статті 1166
Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 9 Закону України від 21
лютого 2006 року № 3447-IV «Про захист
тварин від жорстокого поводження»
дозволяється утримувати домашніх
тварин - у вільному вигулі на
ізольованій, добре огородженій
території (в ізольованому приміщенні)
на прив'язі або без неї; собак - без
повідків і намордників під час
оперативного використання
правоохоронними органами, собак
спеціального призначення, а також
собак під час муштри, на полюванні, на
навчально-дресирувальних майданчиках.
Особи, які утримують домашніх тварин,
мають право з'являтися з ними поза
місцями їх постійного утримання
(супроводжувати їх). Особа, яка
супроводжує тварину, зобов'язана
забезпечити безпеку оточуючих людей і
тварин, а також майна від заподіяння
шкоди супроводжуваною домашньою
твариною. При супроводженні домашніх
тварин не допускається залишати їх без
нагляду.

Відповідно до підпункту «г» пункту 6
«Правил тримання собак, котів і хижих
тварин у населених пунктах Української
РСР», затверджених заступником
Міністра житлово-комунального
господарства УРСР О.О. Пустоваровим 17
червня 1980 року, заступником Міністра
сільського господарства УРСР О.М.
Окопним 17 червня 1980 року, Головним
державним санітарним лікарем
Української РСР, заступником Міністра
охорони здоров'я УРСР О.В. Павловим 18
червня 1980 року, власники собак
зобов'язані тримати сторожових собак
на прив'язі і спускати їх з прив'язі
лише в закритих дворах, що виключають
можливість втечі; про наявність собак
застерігати написом.

Відповідно до п. 7 зазначених Правил
власникам собак дозволяється: а)
виводити собак з жилих та ізольованих
приміщень, а також ізольованих
територій в загальні двори або на
вулицю (з обов'язковим забезпеченням
безпеки людей) тільки на короткому
повідку і в наморднику, крім собак
дрібних порід, на яких у реєстраційних
посвідченнях зроблено відповідну
відмітку.

Проте відповідач ОСОБА_2, яка є
власником собаки породи «Немецька
вівчарка» , порушила чинне
законодавство щодо утримання собак.
Утримуючи на подвір'ї в вольєрі
сторожову собаку без прив'язі, ОСОБА_2
18.06.2013 року не виключила можливість
втечі собаки з вольєру. Відповідач в
судовому засіданні та в своїх
письмових поясненнях, (а.с.37 ), визнає,
що не закрила калітку, що дало
можливість собаці вибігти з вольєру.
Тобто на час, коли собака вибігав з
подвір'я відповідача на вулицю, калитка
на замок закрита не була. Зазначене
свідчить про те, що відповідач не
забезпечила безпеку сторонніх людей, в
тому числі позивача, у разі втечі
собаки з вольєру та поза межі двору, що
відповідач порушила «Правил тримання
собак, котів і хижих тварин у населених
пунктах Української РСР»,що і є
підставою для притягнення відповідача
до відповідальності за заподіяну шкоду
ОСОБА_1 .

Доводи відповідача про те, що ОСОБА_1
їхала не по дорозі, а по
пішохідній доріжці та саме цим
спровокувала собаку, не ґрунтуються
на Законі.

Більш того, відповідач не оспорює, що
її собака породи «Немецька вівчарка»
належить до службових собак.

Згідно ст. 1187 ЦК України діяльність,
пов'язана з утриманням службових собак
та собак бійцівських порід є джерелом
підвищеної небезпеки.

Особа, яка здійснює діяльність, що є
джерелом підвищеної небезпеки,
відповідає за завдану шкоду, якщо вона
не доведе, що шкоди було завдано
внаслідок непереборної сили або умислу
потерпілого.

Доказів про те, що собака напала на
позивача ОСОБА_1 та покусала її через
умисні дії останньої, відповідачем
суду не надано.

Враховуючи зазначене, суд дійшов до
висновку про те, що шкода здоров'ю
позивача заподіяна з вини відповідача.

За таких обставин суд приходить до
висновку про наявність підстав для
стягнення на користь позивача
матеріальної шкоди в розмірі 80
гривень 75 копійок, оскільки позов в
цієї частині підтверджено
наявними у справі доказами, (а.с.11).

Відповідно до частини 1 ст. 1167 ЦК
України моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

Відповідно до частини 2 ст. 1167 ЦК
України моральна шкода
відшкодовується незалежно від вини
фізичної особи, яка її завдала, якщо
шкоду завдано ушкодженням здоров'я
внаслідок дії джерела підвищеної
небезпеки, яким в даному випадку є
службова собака.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в
повному обсязі, так як не має і не може
бути точних критеріїв майнового виразу
душевного болю, спокою. Будь-яка
компенсація моральної шкоди не може
бути адекватною дійсним стражданням,
тому будь-який її розмір може мати суто
умовний вираз.

Враховуючи зазначене, суд вбачає, що
внаслідок ушкодження здоров'я позивача
заподіяна моральна шкода, яка полягає в
тому, позивач при нападі на неї собаки
та її укусах відчувала фізичний біль,
вимушена була звертатися до медичних
установ за медичною допомогою,
пережила страх перед великою твариною
, що порушило її нормальні життєві
зв'язки та вимагало від неї додаткових
зусиль для організації свого життя.

Враховуючи характер та обсяг фізичних
та душевних страждань, яких зазнала
позивач , їх тривалість, ту обставину,
що будь-які тяжкі наслідки внаслідок
ушкодження здоров'я ОСОБА_1 не настали,
та враховуючи вимоги розумності і
справедливості, дії відповідача, яка
добровільно надала позивачу
матеріальну допомогу в сумі 100 грн., що
позивач визнає, враховуючи
матеріальний стан відповідача, яка
має низький прожитковий мінімум, є
пенсіонером, мешкає разом з сином -
інвалідом ІІІ групи, (а.с.46), суд вважає,
що вимоги позивача щодо
відшкодування моральної шкоди в
сумі 2000 гривень підлягають
частковому задоволенню, а саме з
відповідача на користь позивача на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок ушкодження
здоров'я, необхідно стягнути 400 грн.

Питання про судові втрати слід
вирішити на підставі ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 6, 10, 11, 209, 212, 214-215, 218, 223 ЦПК
України, суд ,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди - задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у
відшкодування матеріальної шкоди - 80
(вісімдесят ) гривень, 75 копійок; у
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок ушкодження
здоров'я, - 400 (чотириста) гривень,
судовий збір - 229 гривень 40 копійок .

В задоволенні решти позову -
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення в Апеляційний суд
Донецької області через
Центрально-Міський районний суд міста
Горлівки. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя
В. О. Попова