У Х В А Л А

іменем україни

14 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Наумчука М. І.,

суддів: Ізмайлової Т. Л.,
Нагорняка В. А.,

Мостової Г. І.,
Остапчука Д. О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Демарк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором , за касаційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Демарк» на рішення апеляційного
суду Полтавської області від 03 грудня
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2012 року Публічне акціонерне
товариство «Банк «Демарк» (далі -
ПАТ «Банк «Демарк»), посилаючись на
неналежне виконання ОСОБА_3 умов
кредитного договору від 02 липня 2008 року
№ 61-059, звернулося до суду
з позовом, у якому просило стягнути з
останньої як боржника та ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 як поручителів 49 994 грн 05 коп.
заборгованості за вказаним договором
та 499 грн 94 коп. судового збору.

Рішенням Октябрського районного
суду м. Полтави від 01 квітня 2013
року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4
та ОСОБА_5 49 994 грн 05 коп.
заборгованості за кредитним договором
та 499 грн 94 коп. судового збору.

Рішенням апеляційного суду
Полтавської області від 03 грудня 2013
року рішення Октябрського районного
суду м. Полтави від 01 квітня 2013 року
скасовано та ухвалено нове рішення про
відмову в задоволенні позову.

У поданій касаційній скарзі ПАТ
«Банк «Демарк», посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, ухвалене у
справі рішення апеляційного суду
просить скасувати та передати справу
на новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що скарга
підлягає задоволенню на таких
підставах.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

За правилами ст. 335 ЦПК України суд
касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив із
того, що позичальник належним чином не
виконував умови кредитного договору,
тому позивач має право на повернення
кредиту з відповідачів як солідарних
боржників з урахуванням процентів за
користування ним, пені та штрафу.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про відмову в позові, апеляційний суд
виходив із того, що позивач пропустив
строк позовної давності, встановлений
ст. 257 ЦК України.

Проте з такими висновками
апеляційного суду повністю погодитися
не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 02 липня 2008
року між ПАТ «Банк «Демарк» та ОСОБА_3
було укладено кредитний договір № 61-059,
згідно з умовами якого
банк надав відповідачці кредит у
розмірі 18 тис. грн, а остання
зобов'язалася повернути кредит у строк
до 01 липня 2010 року та сплатити відсотки
за користування кредитними коштами у
розмірі 24 % річних та
щомісячну комісію у розмірі 90 грн.

Із метою забезпечення вказаного
договору 02 липня 2008 року між ПАТ «Банк
«Демарк» та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 були
укладені договори поруки № 61-059/1 та №
61-059/2 відповідно, згідно з умовами яких
двоє останніх взяли на себе
зобов'язання у випадку неналежного
виконання боржником зобов'язань за
зазначеним кредитним договором
відповідати перед банком нарівні з
боржником як солідарні боржники.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

Обґрунтовуючи підставність позову,
ПАТ «Банк «Демарк» посилалось на те, що
ОСОБА_3 зобов'язання за вказаним
кредитним договором належним чином не
виконувала, внаслідок чого станом на 04
травня 2012 року виникла
загальна заборгованість у сумі 49 994 грн
05 коп., яка складається із: 16 814 грн 89 коп.
- заборгованість за кредитом, 14 858 грн
08 коп. - заборгованість за
відсотками, 2 605 грн 44 коп. - пеня за
несвоєчасну сплату відсотків за
користування кредитом, 3 545 грн 64 коп. -
пеня за порушення строків користування
кредитом, 8 300 грн - штраф, 3 870
грн - щомісячна комісія.

За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України
порушенням зобов᾽?язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.
Боржник вважається таким, що
прострочив виконання, якщо він не
виконав його у строк, передбачений
умовами договору або встановлений
законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України
строком договору є час, протягом якого
сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
договору. Закінчення строку договору
не звільняє сторони від
відповідальності за його порушення,
яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до п. 3.7.1. кредитного
договору погашення заборгованості за
кредитом, відсотками та комісією
здійснюється не пізніше 10-го числа
місяця, починаючи з місяця наступного
за місяцем надання кредиту, в сумі 1 041
грн, при цьому із суми, яка надійшла на
погашення заборгованості, в
першу чергу здійснюється погашення
штрафу за порушення строків сплати
процентів, нарахованих відсотків,
комісії, а потім заборгованості за
кредитом.

Отже, поряд зі встановленням строку
дії договору сторони встановили і
строки виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Відповідно до ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

За загальним правилом перебіг
позовної давності починається з дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст.
261 ЦК України).

З урахуванням особливостей
конкретних правовідносин початок
перебігу позовної давності пов'язаний
з певними юридичними фактами та їх
оцінкою управомоченою особою.

Так за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу
позовної давності пов'язується не
стільки зі строком дії (припинення дії)
договору, як з певними моментами
(фактами), які свідчать про порушення
прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок
перебігу позовної давності співпадає з
моментом виникнення у зацікавленої
сторони права на позов, тобто
можливості реалізувати своє право в
примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору
встановлені окремі самостійні
зобов'язання, які деталізують обов'язок
боржника повернути весь борг частинами
та встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового траншу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення
строку його погашення.

Таким чином, оскільки за умовами
договору погашення кредиту та сплата
відсотків і комісії повинні
здійснюватись позичальником частинами
не пізніше 10-го числа кожного місяця,
початок позовної давності для
стягнення цих платежів необхідно
обчислювати з моменту (місяця, дня)
невиконання позичальником кожного із
цих зобов'язань.

У той же час, вирішуючи спір по суті,
на порушення приписів
ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не
звернув уваги на те, що у випадку
неналежного виконання позичальником
зобов'язань за кредитним договором,
позовна давність за вимогами кредитора
про повернення кредитних коштів,
відсотків за користування кредитом та
комісії, повернення яких відповідно до
умов договору визначено періодичними
щомісячними платежами, повинна
обчислюватися з моменту настання
строку погашення чергового платежу.

Із доданих позивачем розрахунків
заборгованості вбачається, що плата
позичальником на погашення тіла
кредиту здійснювалась з 02 липня
2008 року по 11 вересня 2008 року (а. с. 4).
Таке свідчить про те, що з 11
жовтня 2008 року позичальником порушені
умови кредитного договору. Із позовом
про стягнення кредитної
заборгованості банк звернувся 07 травня
2012 року. З урахуванням наведеного
апеляційний суд дійшов помилкового
висновку про те, що строк позовної
давності сплинув стосовно всіх
платежів за договором. Судом не
враховано той факт, що з дати подання
позовної заяви у банку виникло право
стягнути з боржника заборгованість зі
сплати кожного щомісячного
простроченого платежу в сумі 1 041 грн,
які мали бути сплачені, починаючи не
пізніше 10-го числа кожного місяця до
закінчення строку повернення кредиту
(п. 3.1. договору). При цьому несплачені до
моменту звернення кредитора до суду
платежі підлягають стягненню у межах
позовної давності по кожному із
платежів.

На порушення приписів ст. 303 ЦПК
України апеляційний суд не звернув
уваги на те, що строк позовної давності
сплинув лише по окремій частині
платежів за період з 11 жовтня 2008 року по
11 березня 2009 року. Правових підстав для
відмови в позові про стягнення
заборгованості за період з 11
квітня 2009 року по травень 2012 року у суду
не було.

Щодо вирішення спору в частині
стягнення пені апеляційний суд не
звернув уваги на наступне.

До вимог про стягнення неустойки
застосовується позовна давність в один
рік (ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Перебіг позовної давності
починається з моменту настання строку
виконання зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені) застосовується позовна давність
в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За правилами ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка
нараховується з першого дня
прострочення й до тих пір, поки
зобов'язання не буде виконано. Її
розмір збільшується залежно від
продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що
позовна давність до вимог про її
стягнення обчислюється по кожному дню
(місяцю), за яким нараховується пеня,
окремо. Право на позов про стягнення
пені за кожен день (місяць) виникає
щодня (щомісяця) на відповідну суму, а
позовна давність обчислюється з того
дня (місяця), коли кредитор дізнався або
повинен був дізнатися про порушення
права.

Отже, аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК
України дає підстави для висновку про
те, що стягнення неустойки (пені,
штрафу) обмежується останніми 12
місяцями перед зверненням кредитора до
суду, а починається з дня (місяця), з
якого вона нараховується, у межах
загального строку позовної давності за
основною вимогою.

Вирішуючи спір по суті, на порушення
приписів ст. 303 ЦПК України апеляційний
суд на зазначене уваги не звернув та
дійшов передчасного висновку про
безпідставність позову в цілому.

Порушення апеляційним судом при
розгляді справи норм процесуального
права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України)
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для її
правильного вирішення, тому ухвалене
ним рішення не може вважатись законним
і обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК
України підлягає скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

При новому розгляді справи
апеляційному суду необхідно
перевірити наявність обставин, які
визначені ст. 559 ЦК України та тягнуть
за собою припинення договору поруки, що
можуть унеможливити стягнення
кредитної заборгованості із
поручителів.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Демарк» задовольнити.

Рішення апеляційного суду
Полтавської області від 03 грудня 2013
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М. І. Наумчук

Судді:
Т. Л. Ізмайлова

Г. І. Мостова

В. А. Нагорняк

Д. О. Остапчук