Справа № 381/4818/13-ц Головуючий у І
інстанції Соловей Г.В.Провадження №
22-ц/780/1558/14 Доповідач у 2 інстанції
КасьяненкоКатегорія 24
РІШЕННЯ

Іменем України

27 травня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі :

Головуючого судді: Касьяненко Л.І.,

Суддів: Антоненко В.І., Гуля В.В.,

При секретарі: Бобку О.В.

Розглянувши матеріали цивільної
справи за апеляційною скаргою
Приватного Акціонерного Товариства
"Страхова компанія "ІНГОССТРАХ"" на
заочне рішення Фастівського
міськрайонного суду Київської області
від 06 листопада 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до ПАТ "Страхова
компанія "ІНГОСТРАХ" треті особи :
ОСОБА_2, ПАТ КБ "Приват Банк" про захист
прав споживачів шляхом стягнення
страхового відшкодування ,-

в с т а н о в и л а :

В серпні 2013 року позивач звернувся
до суду з вищезазначеним позовом,
посилаючись на те, що 04 квітня 2007 року
між ЗАТ «Страхова компанія
«ІНГОССТРАХ», правонаступником якого є
Приватне акціонерне товариство
«Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» та ним
було укладено Договір страхування
наземного транспорту за умовами якого
Страховик застрахував належний
Страхувальнику транспортний засіб
-автомобіль, марки «MITSUBISHI» модель«L200»,
2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, страхова
сума 133825,00 грн. Страховим агентом при
укладенні договору виступив ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК», який був визначений
Вигодонабувачем (п. 3 Договору).

15.05.2013 року стався страховий випадок,
але у виплаті страхового
відшкодування йому було відмовлено,
оскільки керування транспортним
засобом здійснювала особа, яка не
вписана в свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу та не мала
довіреності на право управління ним.

Просив визнати незаконною відмову
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» у
виплаті йому страхового відшкодування
по страховому випадку (ДТП), що стався
15.05.2013 року в м. Фастів по вул. Набережна,
30, визнати недійсним пункт 16.6 Договору
страхування наземного транспорту
№KIF0AK00036414 від 04.04.2007 року в частині
виключення відповідальності
Страховика, якщо керування
транспортним засобом на момент
страхового випадку здійснювалося
особою, що не вписана в свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу та не
мала довіреності на керування чи
тимчасового реєстраційного талону (для
фізичних осіб), подорожнього листа або
довіреності (для водіїв юридичних осіб)
та яка не входить до переліку осіб,
визначених у заяві на страхування чи
Договорі.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«ІНГОССТРАХ», на його користь страхове
відшкодування в сумі 92416,63 грн.

Заочним рішенням Фастівського
міськрайонного суду Київської області
від 06 листопада 2013 року позов
задоволено.

Визнано незаконною відмову Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «ІНГОССТРАХ» у виплаті
страхового відшкодування ОСОБА_1 по
страховому випадку (ДТП), що стався
15.05.2013 року в м. Фастів по вул. Набережна,
30.

Визнано недійсним пункт 16.6 Договору
страхування наземного транспорту
№KIF0AK00036414 від 04.04.2007 року в частині
виключення відповідальності
Страховика, якщо керування
транспортним засобом на момент
страхового випадку здійснювалося
особою, що не вписана в свідоцтво про
реєстрацію ТЗ та не мала довіреності на
керування ТЗ чи тимчасового
реєстраційного талону (для фізичних
осіб), подорожнього листа або
довіреності (для водіїв юридичних осіб)
та яка не входить до переліку осіб,
визначених у заяві на страхування чи
Договорі.

Стягнуто з Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«ІНГОССТРАХ» на користь ОСОБА_1
страхове відшкодування в сумі 92416,63 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «Страхова
компанія «ІНГОССТРАХ» просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог в повному обсязі,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин справи, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами , які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до положень ч.1 ст. 203 ЦК
України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу , іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання
в момент вчинення правочину стороною
вимог, які встановлені ч.1-3,5,6 ст.203 ЦК
України.

По справі встановлено, що 04 квітня 2007
року між ЗАТ «Страхова компанія
«ІНГОССТРАХ», правонаступником якої є
Приватне акціонерне товариство
«Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» та
ОСОБА_1 було укладено Договір
страхування наземного транспорту №
KIF0AK00036414 відповідно якого Страховик
застрахував належний Страхувальнику
транспортний засіб - автомобіль, марки
«MITSUBISHI» модель «L200», 2007 року випуску,
д.н.з. НОМЕР_1, номер кузову НОМЕР_2,
страхова сума складає 133825,00 грн.
Страховим агентом при укладенні
договору виступив ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»,
який був визначений Вигодонабувачем (п.
3 Договору).

15 травня 2013 року близько 16:00 год. по вул.
Набережна, 30 у м.Фастові Київської
області сталася дорожньо-транспортна
пригода за участю застрахованого
транспортного засобу - автомобіля
марки MITSUBISHI L200, внаслідок якої
застрахований автомобіль отримав
механічні пошкодження.

На момент настання ДТП керування
застрахованим автомобілем здійснював
ОСОБА_2, якому позивач передав
застрахований транспортний засіб у
користування, та який мав при собі
посвідчення водія відповідної
категорії та свідоцтво про його
реєстрацію .

15 травня 2013 року позивачем, у
відповідності з Договором про
страхування, повідомлено компетентний
орган - ВДАІ Фастівського МВ, протягом 48
годин - 16 травня 2013 року повідомив
страховика, а 18 травня 2013 року надав
йому пошкоджений автомобіль для
огляду та складання акту огляду, що
підтверджується заявою про виплату
страхового відшкодування від 16.05.2013
року, довідкою ВДАІ Фастівського МВ ГУ
МВС України в Київській області, актом
огляду транспортного засобу (дефектна
відомість) від 18.05.2013 року.

Експертною оцінкою № 2746 від 22.05.2013 року
визначено вартість відновлюваного
ремонту застрахованого автомобіля в
сумі 93754,88 грн.

Листом від 05.06.2013 року за № 05-06/02-03,
відповідачем було відмовлено
позивачу у виплаті страхового
відшкодування по страховому випадку з
підстав, що на момент страхового
випадку керування транспортним
засобом здійснювалося особою, яка не
вписана в свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу та не мала
довіреності на управління ним чи
тимчасового реєстраційного талону,
подорожнього листа і яка не входить до
переліку осіб, заявлених в заяві на
страхування або цього договору.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову та визнаючи недійсним п.16.6
Договору страхування наземного
транспорту №KIF0AK00036414 від 04.04.2007 року і
стягуючи з Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«ІНГОССТРАХ», на користь ОСОБА_1
страхове відшкодування в сумі 92416,63
грн., суд виходив з того, що умови
укладеного договору не відповідають
Правилам дорожнього руху, затверджених
постановою КМ України № 1306 від 10.10.2001р.

Однак з таким висновком суду
погодитись не можна , оскільки він не
відповідає обставинам справи та
вимогам закону.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК
України, кожна сторона зобов»язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, крім випадків,
встановлених ст.61 цього Кодексу.

В судовому засіданні позивач не довів,
що оспорюваний договір не відповідає
вимогам ст. 203 ЦК України і може бути
визнаний недійсним . Позивач погодився
на умови договору і уклав договір на
запропонованих умовах, він не може
ставити питання про визнання
договору недійсним з підстав
невідповідності цих умов нормам ЦК
України, а також їх несправедливості із
застосуванням норм Закону « Про захист
прав споживачів».

Окрім того, суд при ухваленні рішення
не врахував, що Правила дорожнього
руху не є законодавчим актом і на час
укладення договору п. 2.2 ПДР був
викладений в іншій редакції : власник
транспортного засобу, а також особа,
яка має тимчасовий реєстраційний
талон, можуть передавати у своїй
присутності керування транспортним
засобом іншій особі, що має при собі
посвідчення на право керування
транспортним засобом відповідної
категорії, а також особі, яка
навчається водінню транспортним
засобом відповідно до вимог цих Правил.

Поза увагою суду залишилась також
та обставина, що за правилами ч. 1 ст. 985
ЦК України страхувальник має право
укласти із страховиком договір на
користь третьої особи, якій страховик
зобов'язаний здійснити страхову
виплату у разі досягнення нею певного
віку або настання іншого страхового
випадку.

Як вбачається із тексту договору
страхування, вигодонабувачем за
договором є ПАТ КБ " ПРИВАТ БАНК", однак
рішенням суду страхове відшкодування
стягнуто з відповідача безпосередньо
на користь позивача.

Відповідно до ст.309 ЦПК України, так
як висновки суду не відповідають
обставинам справи, неправильно
застосовано норми матеріального
права, рішення суду підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову в позові за
необгрунтованістю позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 309,316 ЦПК України,
колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Приватного
Акціонерного Товариства "Страхова
компанія "ІНГОССТРАХ"" задовольнити.

Заочне рішення Фастівського
міськрайонного суду Київської області
від 06 листопада 2013 року скасувати та
ухвалити нове.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ПАТ "Страхова компанія "ІНГОСТРАХ"
треті особи : ОСОБА_2, ПАТ КБ "Приват
Банк" про захист прав споживачів шляхом
стягнення страхового відшкодування
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: