Справа № 201/6423/14-ц
Провадження 2/201/1841/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 року
Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Трещова
В.В. при секретарі - Завалко О.В.

розглянувши за участю представників
сторін у відкритому судовому засіданні
в м.Дніпропетровську цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської
міської ради, третя особа: приватний
нотаріус Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_2 про
визнання права власності в порядку
спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з даним позовом
до суду в обґрунтування якого зазначив,
що його матір ОСОБА_3 (до заміжжя -
ОСОБА_3) ІНФОРМАЦІЯ_1, померла
ІНФОРМАЦІЯ_2. На день її смерті
залишилося спадкове майно, яке
складається у тому числі з квартири
АДРЕСА_1, яку померла придбала 13.11.1997
року у ОСОБА_5 за договором
купівлі-продажу, та у якій позивач
зареєстрований та мешкає з 13 червня 2000
року. Оскільки на час відкриття
спадщини, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2, шлюб
спадкодавця - ОСОБА_3 з ОСОБА_6 та ОСОБА_7
були розірвані, ОСОБА_1, як син померлої
- є спадкоємцем першої черги за законом
після смерті ОСОБА_3, який прийняв
спадщину шляхом подання відповідної
заяви. Просив суд визнати за ним в
порядку спадкування за законом, право
власності на двокімнатну квартиру
АДРЕСА_1 загальною площею 79,2 кв.м.,
житловою 31,0 кв.м., яка складається із: 1 -
коридор (8,7 кв.м), 2 - туалет (1,2 кв.м.), 3 -
ванна (5,4 кв.м.), 4 - житлова (16,4 кв.м.), 5 -
кухня-вітальня (25,5 кв.м.), 6 - житлова (14,6
кв.м.), 7 - гардеробна (5,4 кв.м.), І - лоджія
(2,3 кв.м.).

Представник позивача у судовому
засіданні позов підтримав з підстав у
ньому викладених.

Представник відповідача у
судовому засіданні проти задоволення
позову заперечувала, посилаючи на те,
що з боку відповідача жодних прав
позивача порушено не було.

Вислухавши представників сторін,
дослідивши матеріали даної цивільної
справи, суд приходить до наступного.

Згідно частин 1-3 ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі, і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

Судом встановлено, що мати
позивача - ОСОБА_3 (до заміжжя - ОСОБА_3)
ІНФОРМАЦІЯ_1, померла ІНФОРМАЦІЯ_2, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть (а.с. 14).

На день смерті залишилося спадкове
майно, яке складається у тому числі з
квартири АДРЕСА_1, яку померла придбала
13.11.1997 року у ОСОБА_5 за договором
купівлі-продажу, та у якій позивач
прописаний та мешкає з 13 червня 2000 року.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України,
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

Частинами 1,2 ст. 1220 ЦК України
встановлено, що спадщина відкривається
внаслідок смерті особи або оголошення
її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті
особи або день, з якого вона
оголошується померлою (частина третя
статті 46 цього Кодексу)

Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України,
спадкоємцями за заповітом і за законом
можуть бути фізичні особи, які є живими
на час відкриття спадщини, а також
особи, які були зачаті за життя
спадкодавця і народжені живими після
відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1223 ЦК України,
право на спадкування виникає у день
відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1258 ЦК України
встановлено, що спадкоємці за законом
одержують право на спадкування
почергово.

Відповідно до ст. 1261 цього ж Кодексу, у
першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України,
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її.

Частиною 1 ст. 1269 цього ж Кодексу
передбачено, що спадкоємець, який бажає
прийняти спадщину, але на час відкриття
спадщини не проживав постійно із
спадкодавцем, має подати до
нотаріальної контори заяву про
прийняття спадщини.

На виконання вищенаведеної норми
закону, 23 травня 2013 року позивач
звернувся до приватного нотаріуса
Дніпропетровського міського
нотаріального округу із заявою про
видачу свідоцтва про право на спадщину
за законом на вищезазначене нерухоме
майно.

Постановою приватного нотаріуса
Дніпропетровського міського
нотаріального округу від 23.05.2013 року
позивачу було відмовлено у видачі
відповідного свідоцтва на квартиру
АДРЕСА_1, оскільки, як зазначає
нотаріус, позивачем не було надано
документів, що підтверджують
реєстрацію договору купівлі-продажу
квартири у виконавчому комітеті
місцевої Ради народних депутатів, як
того вимагали норми ст. 227 ЦК УРСР 1963
року на 13.11.1997 року, тобто на час
укладання договору, та не проводилася
державна реєстрація квартири у
Дніпропетровському МБТІ.

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що
до складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинялися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України,
право особи на річ (майно), яке вона
здійснює відповідно до закону за своєю
волею, незалежно від волі інших осіб - є
право власності.

Частиною 1 ст. 328 ЦК України встановлено,
що право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів.

13.11.1997 року між матір'ю позивача - ОСОБА_3
(до заміжжя - ОСОБА_3) та ОСОБА_5 було
укладено договір купівлі-продажу, за
яким ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_3 купила
квартиру АДРЕСА_1, що складалася з: 1-
коридор, 2- туалет, 3- ванна, 4-,9 - кладові,
5,7,8 - житлові, 6- кухня. Житлова площа - 47,2
м2, загальна площа - 73,6 м2, приведена
площа - 78,6 м2.

Статтею 4 ЦК УРСР, що діяла на момент
укладання вищевказаного договору,
встановлено, що цивільні права та
обов'язки виникають з підстав,
передбачених законодавством Союзу РСР
і Української РСР, а також з дій
громадян і організацій, які хоч і не
передбачені законом, але в силу
загальних начал і змісту цивільного
законодавства породжують цивільні
права та обов'язки.

Відповідно до цього цивільні права і
обов'язки виникають: з угод,
передбачених законом, а також з угод,
хоч і не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

При цьому, право власності у набувача
майна за договором, у відповідності до
ст. 128 ЦК УРСР, виникло з моменту
передачі речі, якщо інше не передбачено
законом або договором.

До передачі речей прирівнюється
передача коносаменту або іншого
розпорядчого документа на речі.

Таким чином, ОСОБА_3, у відповідності до
ст. 4 та ст. 128 ЦК УРСР, на підставі
вищезазначеного договору набула право
власності на вказане майно, яке виникло
(право) з моменту його отримання.

За таких обставин, згідно ст. 1218 ЦК
України, право власності ОСОБА_3 на
квартиру АДРЕСА_1, що складається з: 1 -
коридор, 2 - туалет, 3 - ванна, 4,9 - кладові,
5,7,8 - житлові, 6- кухня, після її смерті
увійшло до складу спадщини.

Згідно свідоцтва про народження
НОМЕР_3, виданого повторно 01.04.1975 року,
матір'ю позивача - є ОСОБА_3, яка,
відповідно до Довідки №182 Кіровського
відділу реєстрації актів цивільного
стану, після реєстрації шлюбу з ОСОБА_7,
змінила своє прізвище на ОСОБА_3.

Оскільки на час відкриття спадщини, а
саме на ІНФОРМАЦІЯ_2, шлюби спадкодавця
- ОСОБА_3 з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були
розірвані, що підтверджується
відповідними свідоцтвами НОМЕР_1
виданим 15.01.1970 року та НОМЕР_2 виданим
05.10.1988 року, ОСОБА_1, як її син - є
спадкоємцем першої черги за законом
після смерті ОСОБА_3, який прийняв
спадщину шляхом подання відповідної
заяви.

Крім того, за час мешкання у АДРЕСА_1,
матір'ю позивача та позивачем було
проведено її внутрішнє перепланування
з переобладнанням, яке було у
подальшому погоджено з Управлінням
житлового господарства
Дніпропетровської міської ради, в
результаті якого квартира стала
двокімнатною із загальною площею 79,2
кв.м., житловою - 31,0 кв.м. та складатися
із: 1-коридор (8,7 кв.м.), 2 - туалет (1,2 кв.м.),
3 - ванна (5,4 кв.м.), 4 - житлова (16,4 кв.м.), 5 -
кухня-вітальня (25,5 кв.м.), 6 - житлова (14,6
кв.м.), 7- гардеробна (5,4 кв.м.), І- лоджія (2,3
кв.м.).

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України,
незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини.

Оцінивши надані докази,
перевіривши матеріали справи, суд
вважає позовні вимоги обґрунтованими і
таким, що підлягають задоволенню.

Таким чином, суд вважає необхідним
визнати за ОСОБА_1 право власності на
квартиру АДРЕСА_1.

На підставі вищенаведеного,
керуючись ст. ст. 8, 10, 11, 57-60, 88, 158, 208, 209,
212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування
після його матері ОСОБА_3.

Рішення суду набирає законної сили в
порядку передбаченому ст. 223 ЦПК
України.

Рішення може бути оскаржено протягом 10
днів з дня проголошення рішення шляхом
подання апеляційної скарги до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд
м.Дніпропетровська .

Суддя

В.В.Трещов