Справа № 1328/2573/11
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/7989/13
Доповідач в 2-й інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

Головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів:
Шандри М.М., Мацея М.М.

при
секретарі: Бадівській О.О.

за участю: ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, представників ОСОБА_5,
ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 08 листопада 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_2, треті особи
на стороні позивача ОСОБА_3, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ПАТ
«Укргазвидобування», Львівська міська
рада до ОСОБА_4, ОСОБА_10, третя особа на
стороні відповідача орган опіки та
піклування Шевченківської районної
адміністрації Львівської міської ради
про усунення перешкод у користуванні
жилим приміщенням шляхом виселення без
надання іншого жилого приміщення, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом в
якому просить суд винести рішення про
виселення тимчасових жильців ОСОБА_11,
ОСОБА_12 з неповнолітніми дітьми
ОСОБА_13, ОСОБА_13, та ОСОБА_4, ОСОБА_10 з
неповнолітніми дітьми ОСОБА_14, ОСОБА_15
з будинку на АДРЕСА_1 без надання іншого
житла. В обґрунтування позову
покликається на те, що спільним
рішенням адміністрації та профкому ГПУ
«Укргазвидобування» від 30.11.2007р. йому
на сім'ю з шести осіб надано в
користування житловий будинок АДРЕСА_1.
Це рішення було затверджено рішенням
виконавчого комітету Львівської
міської ради від 01.08.2008р. за №81. 21.08.2008р.
йому видано ордер №00340 на це жиле
приміщення. В даному будинку тимчасово
проживають сім'ї відповідачів.
Звільняти дане приміщення відповідачі
в добровільному порядку відмовляються,
на його вимоги та вимоги ГПУ
«Укргазвидобування» про звільнення
житла не реагують. Як тимчасові жильці,
вони підлягають виселенню в порядку
ст.98 ЖК України без надання іншого
жилого приміщення. В ході розгляду
справи позивач уточнив свої позовні
вимоги, просить суд постановити
рішення про усунення перешкод у
користуванні спірним жилим
приміщенням шляхом виселення
відповідачів без надання іншого жилого
приміщення. В уточненій позовній заяві
вказує те, що є правомірним володільцем
та користувачем даного жилого
приміщення, відтак має речове право на
це майно та вправі вимагати усунення
перешкод у користуванні цим майном
шляхом виселення тимчасових жильців.
Окрім того, позивач відмовився від
позовних вимог в частині усунення
перешкод у користуванні жилим
приміщенням шляхом виселення
відповідачів ОСОБА_11, ОСОБА_12 з
неповнолітніми дітьми ОСОБА_13,
ОСОБА_13

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Львова від 08 листопада 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_2 подавши
апеляційну скаргу, у якій зазначає, що
вважає рішення таким, що прийняте з
порушенням норм процесуального права,
порушенням та неправильним
застосуванням норм матеріального
права. Вказує, що оскільки суд визначає,
яка правова норма підлягає
застосуванню до встановлених обставин
(п.4 ст.214 ЦПК України), то посилання
позивача в позовній заяві на норму
права, яка не підлягає застосуванню,
саме по собі не є підставою для відмови
у задоволенні заявлених вимог. Окрім
того, звертає увагу, що суд першої
інстанції не врахував обставин
встановлених рішенням Шевченківського
районного суду м. Львова від 18.12.2012 року
по справі №1328/5165/12. Також зазначає, що
районний суд з'ясувавши, що до
правовідносин сторін підлягають
застосування норми Житлового кодексу
України, повинен був вирішити справу
виходячи саме з цих норм.

Просить скасувати рішення
Шевченківського районного суду м.
Львова від 08 листопада 2013 року та
постановити нове рішення про
задоволення позовних вимог в повному
обсязі.

ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, представники
Львівської міської ради, Органу опіки
та піклування Шевченківської РДА в
судове засідання не з'явилися, хоча про
час і місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, про що
свідчать повідомлення про вручення
поштового відправлення (а.с. 263-265), про
причини неявки суд не повідомлено та з
клопотанням про відкладення розгляду
справи не звертались, тому розгляд
справи відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК
України здійснюється колегією суддів
за відсутності осіб, які беруть участь
у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, представників ОСОБА_5,
ОСОБА_6, перевіривши матеріали справи в
межах доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційну скаргу слід
задовольнити.

Відповідно до вимог ст.ст.11,59,60 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
вимог цього Кодексу, в межах заявлених
ними вимог і на підставі доказів сторін
та інших осіб які беруть участь у
справі. При цьому кожна із сторін
зобов'язана довести ті обставини на які
вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, а обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції не відповідає
зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що будинок на
АДРЕСА_1 в цілому належить ДК
«Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз
України» на підставі договору
купівлі-продажу від 16.12.1999р., що
стверджується копією реєстраційного
посвідчення, технічного паспорта,
договору купівлі-продажу (а.с.74,10-12,145,146).
Будинок двоповерховий, складається з
шести кімнат житловою площею 79,8 кв.м.,
двох кухонь, двох санвузлів, загальною
площею 154,80 кв.м.

Згідно копії довідки місця проживання
про склад сім'ї і прописку виданої
ЛКП «Підзамче-404» вбачається,
що станом на квітень 2008р. в будинку
ніхто не був зареєстрований (а.с.144).

Окрім того, встановлено, що ОСОБА_4
ОСОБА_11, - працівники ГПУ
«Львівгазвидобування». Разом зі своїми
сім'ями вони проживали у вказаному
будинку з усного дозволу керівництва
ГПУ «Львівгазвидобування», рішень про
надання їм жилих приміщень для
проживання в цьому будинку не
приймалося.

Сім'я відповідачів ОСОБА_4 проживає у
цьому будинку з 2004р., займає приміщення
другого поверху даного будинку.

Рішенням виконкому Львівської міської
ради №765 від 01.08.2008р. затверджено
спільне рішення адміністрації та
профспілкового комітету апарату
управління ГПУ «Львівгазвидобування»
від 30.11.2007р. та вирішено оформити ордер
ОСОБА_2 на вказане жиле приміщення на
сім'ю з шести осіб (а.с.7,67,124), а 21.06.2008р.
виконавчим комітетом Львівської
міської ради ОСОБА_2 видано ордер №00349
на жиле приміщення площею 79,8 кв.м. за
адресою АДРЕСА_1 (а.с.68).

На час прийняття рішення про надання
житла сім'ї ОСОБА_2, ГПУ
«Львівгазвидобування» не вирішило
питання про звільнення цього
приміщення сім'ями ОСОБА_4 та ОСОБА_11, що
підтверджується протоколом спільного
засідання адміністрації та
профспілкового комітету апарату
управління ГПУ «Львівгазвидобування»
від 04.12.2009р. (а.с.13-14, 69-70).

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_2 суд першої інстанції пришов до
висновку про те, що позивач не
являючись власником будинку на
АДРЕСА_1, не будучи наймодавцем по
відношенню до відповідачів не вправі
вимагати їх виселення з найманого
жилого приміщення. Окрім того, не
вказавши інших правових норм щодо
порушення його житлових прав, а
покликання на ст. 98 ЖК України, суд
вважав безпідставним.

Колегія суддів не погоджується із
зазначеним висновком районного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб, державні та
суспільні інтереси у спосіб,
визначений законами України.

Статтею ст. 15 ЦК України передбачено
право кожної особи на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа також має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

При цьому способи захисту цивільного
права та інтересів, зазначені в ст. 16 ЦК
України.

Згідно із п. п. 1, 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України
одним із способів захисту цивільних
прав та інтересів є визнання права, а
також припинення дії, яка порушує
право.

Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України
вбачається, що суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

Згідно ст. 109 ЖК України виселення
із займаного приміщення допускається з
підстав, установлених законом. У ст. 109
Житлового Кодексу зазначено, що
виселення з жилої площі в будинку
державного чи громадського житлового
фонду допускається тільки з підстав,
установлених законом. Особа може бути
виселена у разі визнання договору
найму недійсним, якщо вселення було
проведено всупереч закону, без видачі
ордера.

Оскільки єдиною підставою для
заселення є ордер, то заселення без
ордера, хоч і прийнято рішення про його
надання, вважається самоуправним.

Такими, що самоуправно зайняли жиле
приміщення, вважаються особи, які
вселилися в нього самовільно без
будь-яких підстав або незважаючи на
заборону про вселення.

Виселення цих осіб пов'язано з
відсутністю у них будь-яких підстав для
зайняття жилої площі. Допускається
виселення у порядку визнання ордеру на
вселення в жиле приміщення не дійсним,
однак особу може бути виселено і у
випадку визнання договору найму
недійсним та якщо вселення в жиле
приміщення попри закон було проведено
без видачі ордеру.

Загальним правилом для виселення
встановлено судовий порядок, що є
суттєвою гарантією житлових прав
громадян.

Оскільки єдиною підставою для
вселення є ордер, то заселення жилих
приміщень без ордера, хоч і було
рішення про надання цього приміщення,
також має вважатися самоуправним.
Укладений у цьому разі договір найму
може бути визнаний судом недійсним, а
виселення має проводитися на підставі
ст. 117 Житлового кодексу.

Довготривалість користування
самоуправно зайнятим жилим
приміщенням не надає особі будь-яких
прав на нього.

У випадках визнання ордера на жиле
приміщення недійсним внаслідок
неправомірних дій службових осіб при
вирішенні питання про надання жилого
приміщення (порушення встановленого
порядку розгляду і вирішення питань
про взяття громадян на квартирний
облік і надання жилих приміщень, в тому
числі з порушенням черговості і
отримання житла, видачу ордера на жиле
приміщення, право на яке зберігає інший
громадянин, порушення прав наймачів на
ізольоване житлове приміщення, що
звільнилося у квартирі, порушення
порядку заселення, неодержання ордера
та не заселення квартири без поважних
причин протягом місяця з дня видачі
ордера) громадяни, зазначені в ордері,
підлягають виселенню з наданням іншого
жилого приміщення або приміщення, яке
вони раніше займали.

Як встановлено судом, що відповідачі -
ОСОБА_4, ОСОБА_10 вселилися без видачі
ордера та будь-яких на те правових
підстав.

Позивачі - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_7
вселилися в будинок АДРЕСА_1 на
підставі ордеру на жиле приміщення №
00349, який був виданий їм на підставі
рішення №765 Виконавчого комітету
Львівської міської ради від 01.08.2008р.
(а.с. 7-8).

Як вбачається з матеріалів
витребуваної справи №1328/5165/12 ОСОБА_4
оскаржив видачу даного ордеру
звернувшись до суду з позовом до
Львівської міської ради,
ДП «Укргазвидобування», ОСОБА_2,
Виконавчого комітету Львівської
міської ради про визнання ордеру на
жиле приміщення недійсним, скасування
рішення виконавчого комітету
Львівської міської ради, однак
рішенням Шевченківського районного
суду м. Львова від 18 грудня 2012 року, яке
набрало законної сили, в даному позові
йому відмовлено.

Представник третьої особи - ПАТ
«Укргазвидобування» - ОСОБА_6 підтримав
позовні вимоги і доводи апеляційної
скарги, мотивуючи тим, що відповідачі
не мають правових підстав на
проживання у будинку АДРЕСА_1, тому
підлягають виселенню.

З урахуванням вищенаведеного, колегія
суддів вважає, що районним судом
неправильно застосовано норми
матеріального права.

Відповідно до ст.309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є невідповідність висновків
суду обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального права. Норми
матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

З огляду на вищенаведене, оскільки суд
першої інстанції не застосував закон,
який підлягає застосуванню та прийшов
до помилкового висновку щодо відмови в
позові, тому колегія суддів приходить
до висновку, щодо необхідності
скасування рішення Шевченківського
районного суду м. Львова від 08
листопада 2013 року з ухваленням нового -
про задоволення позовних вимог ОСОБА_2,
треті особи на стороні позивача ОСОБА_3,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ПАТ
«Укргазвидобування», Львівська міська
рада до ОСОБА_4, ОСОБА_10, третя особа на
стороні відповідача орган опіки та
піклування Шевченківської районної
адміністрації Львівської міської ради
про усунення перешкод у користуванні
жилим приміщенням шляхом виселення без
надання іншого жилого приміщення.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.209, 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ст..ст.309, 314, 316,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 08 листопада 2013 року
скасувати та ухвалити нове яким позов
ОСОБА_2, треті особи на стороні позивача
ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ПАТ
«Укргазвидобування», Львівська міська
рада до ОСОБА_4, ОСОБА_10, третя особа на
стороні відповідача орган опіки та
піклування Шевченківської районної
адміністрації Львівської міської ради
про усунення перешкод у користуванні
жилим приміщенням шляхом виселення без
надання іншого жилого приміщення
задовольнити.

Виселити ОСОБА_4, ОСОБА_10 з
неповнолітніми дітьми ОСОБА_16, ОСОБА_15
з будинку на АДРЕСА_1 без надання
іншого житла.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_10 в користь
ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 45 гривень
50 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішенням законної сили.

Головуючий Л.Б. Струс

Судді М.М. Шандра

М.М. Мацей