У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Ситнік О.М., Євграфової Є.П.,
Журавель В.І.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Радехівський
цукор», третя особа - Територіальна
державна інспекція з питань праці у
Тернопільській області, про скасування
наказу про звільнення з роботи,
поновлення на роботі та стягнення
втраченого заробітку, за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного
суду Тернопільської області від 27
лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом, у якому зазначав, що на
підставі наказу від 10 листопада 1985 року
його було прийнято на роботу у порядку
переведення з Вінницького управління
механізації № 574 до Чортківського
цукрового заводу, де на посаді
машиніста ТОВ «Радехівський цукор» він
працював до червня 2013 року. 03
червня 2013 року між позивачем та ТОВ
«Радехівський цукор» укладено
трудовий договір про зарахування
позивача на посаду слюсаря-ремонтника
у відділення транспорту Чортків.
Наказом від 11 вересня 2013 року № 68 його
було звільнено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36
КЗпП України у зв'язку з закінченням
строку трудового договору.

Вважав своє звільнення незаконним,
оскільки зі змісту наказу від 03
червня 2013 року не вбачається, що він був
прийнятий на роботу на визначений
строк, про звільнення його не було
попереджено, з копією наказу про
звільнення не ознайомлено. Просив
скасувати наказ про звільнення,
поновити на роботі та стягнути
втрачений заробіток.

Рішенням Чортківського районного суду
Тернопільської області від 23
грудня 2013 року позов задоволено.
Визнано незаконним та скасовано наказ
ТОВ «Радехівський цукор» від 11 вересня
2013 року № 68 про звільнення ОСОБА_4,
слюсаря-ремонтника БУМ, відділення
транспорту Чортків з 11 вересня 2013 року
згідно з п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України у
зв'язку із закінченням строку
трудового договору. Поновлено ОСОБА_4
на роботі у ТОВ «Радехівський цукор» на
посаді слюсаря-ремонтника БУМ
Чортківське відділення з часу його
звільнення - 11 вересня 2013 року. Стягнуто
з ТОВ «Радехівський цукор» на користь
ОСОБА_4 10 383 грн 52 коп. втраченого
заробітку та 500 грн на рахунок оплати
правових послуг. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Тернопільської області від 27 лютого 2014
року рішення Чортківського районного
суду Тернопільської області від 23
грудня 2013 року скасовано, у задоволенні
позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанцій та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга не може бути
задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи у касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено, що ОСОБА_4 працював у ТОВ
«Чортківський цукровий завод» на
посадах кранівника та машиніста крана.
Наказом

від 04 вересня 1992 року № 111-0 його
переведено на посаду машиніста БУМ, де
він пропрацював до прийняття на роботу
до відповідача.

03 червня 2013 року між ОСОБА_4 до ТОВ
«Радехівський цукор» укладений
трудовий договір № 0000204, за п. 1 якого
позивача прийнято на роботу на час
виконання робіт з 03 червня 2013 (п. п. А) за
професією (посадою) слюсаря-ремонтника
БУМ (п. п. С) структурного підрозділу
відділення транспорту (п. п. D) за
кваліфікацією (розрядом, класом) 4-й (п.
п. Е), тарифною ставкою (згідно розряду,
класу) 14 грн 90 коп. (п. п. О) (а.с. 9).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 23 КЗпП
України трудовий договір може бути:
безстроковим, що укладається на
невизначений строк; на визначений
строк, встановлений за погодженням
сторін; таким, що укладається на час
виконання певної роботи.

Підставою для укладення трудового
договору була заява

ОСОБА_4 про прийняття на роботу від 03
червня 2013 року, у якій він просив
прийняти його слюсарем-ремонтником БУМ
на час виконання робіт (а.с. 10).

Пунктом 19.2 трудового договору
передбачено, що останній день
виконання робіт працівником
визначається роботодавцем. Із заяви
про прийняття на роботу та договору
вбачається, що позивач усвідомлював та
був обізнаний, що із ним укладається
трудовий договір на час виконання
певної роботи.

Наказом від 11 вересня 2013 року № 68
ОСОБА_4 звільнено з роботи з 11 вересня
2013 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП
України - закінчення строку трудового
договору. Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП
України, власник або уповноважений ним
орган зобов'язаний у день звільнення
видати працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, передбачені ст. 116
цього Кодексу.

Про своє звільнення позивач дізнався 12
вересня 2013 року, що підтверджено актом
від 12 вересня 2013 року (а.с. 12).

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_4, суд апеляційної інстанції,
дослідивши докази у справі й давши їм
належну оцінку, дійшов обґрунтованого
висновку про те, що між сторонами
укладено строковий трудовий договір,
закінчення якого обумовлене настанням
події - закінченням робіт з підготовки
до сезону БУМ, яка припала на 11 вересня
2013 року, а тому відповідачем правомірно
проведене звільнення позивача.

Доводи касаційної скарги на
правильність висновків суду не
впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу,
якщо визнає, що рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Судом апеляційної інстанції при
розгляді справи дотримано вимоги
закону, у зв'язку з чим колегія суддів
вважає за необхідне касаційну скаргу
відхилити, а рішення суду апеляційної
інстанції залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду
Тернопільської області від 27 лютого 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М., Євграфова Є.П.,
Журавель В.І.