Справа № 359/1924/2013-ц
Провадження № 2/359/987/2013
Бориспільський міськрайонний суд
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2014 року
м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд
Київської області в складі:

головуючого судді Кабанячого Ю.В.

при секретарі Тоцькій К.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Рогозівської сільської ради,
Бориспільського району, Київської
області, про визнання права власності в
порядку спадкування,-

в с т а н о в и в :

В березні 2014 року позивач звернувся до
суду з вказаним позовом, який в ході
розгляду уточнив та просив визнати за
ним в порядку спадкування право
власності на домоволодіння, що
знаходиться АДРЕСА_1, та належав його
діду ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позову зазначив, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дід - ОСОБА_3. За
життя померлому належало
домоволодіння АДРЕСА_1. Він являється
спадкоємцем за представництвом, після
смерті своєї матері - доньки померлого
ОСОБА_4, яка померла в ІНФОРМАЦІЯ_2 та
яка за життя фактично прийняла
спадщину, після смерті батька, однак
юридично її не оформила, дружина його
діда ОСОБА_5 померла раніше
ІНФОРМАЦІЯ_3. Після смерті матері він
прийняв спадщину в установленому
законом порядку. Для оформлення
спадщини, що відкрилась після смерті
діда його мати та він в установлений
законодавством термін до нотаріальної
контори не звертались. Після смерті
діда він утримував будинок діда, робив
поточні ремонти. По справі інші
спадкоємці відсутні. На даний час в
нього виникла необхідність в оформлені
спадкового майна, однак було
встановлено, що отримати свідоцтво про
право власності на нього не можливо по
скільки його дід за життя не отримував
відповідний правовстановлюючий
документ. Проте, факт наявності та
володіння даного домоволодіння
підтверджується відповідним технічним
паспортом, витягом з господарської
книги, довідками сільської ради. З
огляду на те, що іншої можливості
оформити домоволодіння немає він і
звернувся до суду з вказаним позовом.

Позивач в судове засідання не з'явився,
проте надав заяву в якій він позовні
вимоги підтримує в повному обсязі
просить їх задовольнити та справу
слухати у його відсутність.

Від відповідача Рогозівської
сільської ради надійшла заява, в якій
остання позовні вимоги визнає
повністю, проти їх задоволення не
заперечує та просить справу слухати у
відсутності їхнього представника.

Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі
визнання відповідачем позову суд за
наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову, оскільки визнання позову
відповідачем не суперечить закону, не
порушує прав та інтересів інших осіб.

Суд, дослідив, оцінив та проаналізував
всі зібрані у справі докази у їх
сукупності і дійшов до висновку про
наявність достатність підстав для
задоволення позовних вимог.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 померла його
дружина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла
його донька ОСОБА_4, вказані обставини
підтверджуються даними відповідних
свідоцтв про смерть (а.с.7, а.с.11, а.с.8) та
копією свідоцтва про шлюб (а.с.9) згідно
якого донька померлого ОСОБА_4 змінила
прізвище на ОСОБА_4

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась
спадщина, до складу якої входить
домоволодіння в АДРЕСА_1, що
підтверджується довідкою витягом з по
господарської книги Рогозівської
сільської ради від 12.02.2014 року №199
(а.с.17). Крім того, на вказане
домоволодіння Бориспільським районним
БТІ був розроблений технічний паспорт
(а.с.13-16), однак свідоцтво, яке в
підтверджувала право власності не
видано, оскільки померлий за життя не
звертався з відповідною заявою. До
складу домоволодіння, згідно
технічного паспорту, входить житловий
будинок з надвірними будівлями і
спорудами, які оцінені Бориспільським
районним БТІ на загальну суму 115388,00 грн.

У відповідності до статті 25 Цивільного
кодексу України цивільна
правоздатність припиняється у момент
смерті особи.

За життя померлим заповіт не складався,
згідно відповіді державного нотаріуса
Бориспільської районної державної
нотаріальної контори від 23.05.2014 року
спадкова справа після смерті ОСОБА_3
нотаріальною конторою не заводилась.

Відповідно до ст.1266 ЦК України позивач
являється спадкоємцем за правом
представленням, як онук померлого
ОСОБА_3, що підтверджується даними
свідоцтва про народження позивача
(а.с.6), згідно якого він являється сином
доньки ОСОБА_4, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2.

10.12.2005 року позивачем отримано
свідоцтво про право на спадщину після
смерті своєї матері ОСОБА_4 Судом
встановлено, що інших спадкоємців за
представленням немає.

Відповідно до ст.1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків від фізичної особи, яка
померла (спадкодавця) до інших осіб
(спадкоємців).

Відповідно до ст.1218 ЦК України до
складу спадщини входять всі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинились внаслідок його смерті.

Як передбачено ст.1268 ЦК України
спадщина належить спадкоємцю з
моменту відкриття спадщини.

Згідно ст.267 ЦК України при наявності
поважних причин, якими в даному випадку
визнано необізнаність з діючим
законодавством, порушене право
підлягає захисту.

Відповідно до статті 2 Закону України
від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин, державна реєстрація
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень, що супроводжується внесенням
даних до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону
право власності та інші речові права на
нерухоме майно, набуті згідно з діючими
нормативно-правовими актами до
набрання чинності цим Законом,
визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до
набрання чинності Законом України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
нерухоме майно набувається в порядку,
який існував на час його спорудження, а
не виникає у зв'язку із здійсненням
державної реєстрації права власності
на нього в порядку, передбаченому цим
законом, яка є лише офіційним визнанням
державою такого прав, а не підставою
його виникнення.

Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України
від 01 липня 2004 року «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» права на
нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації відповідно до
цього Закону, виникають з моменту такої
реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного
Закону права на нерухоме майно, що
виникли до набрання чинності цим
Законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за таких
умов: якщо реєстрація прав була
проведена відповідно до законодавства,
що діяло на момент їх виникнення, або
якщо на момент виникнення прав діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на
житлові будинки, споруди регулювалася
підзаконними нормативними актами,
зокрема такими, як Інструкція про
порядок реєстрації будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР,
затверджена заступником Міністра
комунального господарства Української
РСР 31 січня 1966 року, яка втратила
чинність на підставі наказу
Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995
року № 56, Тимчасове положення про
порядок реєстрації прав власності на
нерухоме майно, затверджене наказом
Міністерства юстиції України від 07
лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в
Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з
подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали
державну реєстрацію будівель, споруд,
державну реєстрацію права власності на
нерухоме майно, проте виникнення права
власності на будинки, споруди не
залежало від державної реєстрації до
часу набрання чинності ЦК та Законом
України від 01 липня 2004 року «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень».

При вирішенні питання щодо визнання
права власності на житлові будинки,
споруди у порядку спадкування, записи у
погосподарських книгах оцінюються у
сукупності з іншими доказами,
наприклад, ухваленими органами
місцевого самоврядування рішеннями
про оформлення права власності
громадян на будинки, технічним
паспортом на будівлі, документами про
відведення в установленому порядку
земельних ділянок під забудову тощо.

В п.3.1 узагальнення проведеного ВССУ
від 16.05.2013 року відмічено, що право
власності спадкоємця на спадкове майно
підлягає захисту в судовому порядку
шляхом його визнання у разі, якщо таке
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 - що у
випадках відсутності
правовстановлюючих документів та
відсутності реєстрації об'єкта
нерухомості за спадкодавцем (на ім'я
спадкодавця) суди в основному
задовольняють вимоги спадкоємців про
визнання права власності на нерухоме
майно.

Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК,
відповідно до якої позов про визнання
права власності може бути пред'явлений,
якщо це право оспорюється або не
визнається іншою особою, а також у разі
втрати власником документа, який
засвідчує його право власності.

Даний підхід, закріплено також в п. 37
Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014
року «Про судову практику в справах про
захист права власності та інших
речових прав», де вказано, що з
урахуванням положень частини першої
статті 15 та статті 392 ЦК власник майна
має право пред'явити позов про визнання
його права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Виходячи зі змісту наведених норм
права, потреба в такому способі захисту
права власності виникає тоді, коли
наявність суб'єктивного права власника
не підтверджена відповідними доказами,
підлягає сумніву, не визнається іншими
особами або ними оспорюється, а не в
тому разі, коли цими особами не
виконується відповідне рішення суду,
ухвалене раніше.

Як встановлено в судовому засіданні,
спадкове домоволодіння було
побудовано в період з 1974 по 1978 роки, та
належало померлому ОСОБА_3, що
підтверджується технічним паспортом
БТІ ( а.с.13-16) та записом в
погосподарській книги за № 1329 (а.с.17).
При цьому згідно довідок сільської
ради (а.с.18,19) ОСОБА_3 був зареєстрований
за вказаною адресою та проживав по день
смерті.

Відповідно до ст.10-13 глави ІІІ
Інструкції про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української РСР
від 31.01.1966 року, затвердженої
заступником міністра комунального
господарства Української РСР 31.01.1966
року, погодженої заступником голови
Верховного суду Української РСР 15.01.1966
року (втратила чинність 19.01.1996 року), при
відсутності правовстановлюючих
документів право власності на
нерухоме майно, що знаходиться в
сільській місцевості, може бути
підтверджено довідкою виконавчого
комітету відповідної місцевої ради та
висновком інвентар бюро.

Як випливає з цього нормативного акту
запис у по господарській книзі є акт
органу влади, що підтверджує право
приватної власності.

Таким чином,можливо прийти до висновку,
що дід позивача - ОСОБА_3, згідно діючого
на час побудови та здачі в експлуатацію
володів спадковим будинком на праві
власності.

У відповідності до ст.328 ЦК України
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом і
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлено судом. Однією з законних
підстав набуття права власності є
спадкування.

Згідно листа Міністерства юстиції
України «Щодо порядку оформлення
документів в разі смерті власника
нерухомого майна» від 21 лютого 2005 року
№19-32/319, «у разі смерті власника
нерухомого майна, первинна реєстрація
права власності на яке не була
проведена і правовстановлювальний
документ відсутній, питання визначення
належності цього майна попередньому
власнику та наступного його власника
(спадкоємця) повинно вирішуватися у
судовому порядку».

Відповідачем у справі є відповідна
сільська рада, яка в силу ст.335 ЦК
України наділена повноваженням
ініціювати питання про передачу
безхазяйного майна у комунальну
власність. Відзивом на позову заяву
сільська рада не заперечує проти
визнання за позивачем права власності
на домоволодіння. Таким чином визнання
відповідачем пред'явленого позову не
суперечить закону, не порушує права,
свобод чи інтересів інших осіб.

Частиною 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого майнового та
немайнового права та інтересу.
Способом захисту цивільних прав та
інтересів може бути визнання права /п.1
ч. 2 ст. 16 ЦК України/.

Враховуючи те, що позивач, являється
єдиним спадкоємцем за правом
представлення після смерті свого діда
ОСОБА_3, тому він має право на набуття
права власності на своє ім'я на майно
спадкодавця, яке їй належало на
правових підставах, однак не було
належним чином ним зареєстровано.

Відповідно до Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 22
червня 2011 року № 703 (в редакції від
01.01.2013 року), рішення суду є
правовстановлюючим документом, на
основі якого може бути проведена
реєстрація права власності на нерухоме
майно.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 3, 10, 16, 61, 88, 212-215, ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Рогозівської сільської
ради, Бориспільського району,
Київської області, про визнання права
власності в порядку спадкування -
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) право
власності в порядку спадкування за
правом представлення на житловий
будинок з надвірними та господарськими
спорудами, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1, що належав його діду ОСОБА_3,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду шляхом подачі
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя Бориспільського міськрайонного
суду

Київської області
Ю.В. Кабанячий