АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3017/14
Головуючий 1-ої інст.
Справа № 641/8444/13-ц
Доповідач - Борова С.А.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

Головуючого - Борової С.А.,

суддів - Крилової Т.Г., Пилипчук
Н.П.,

при секретарі - Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського
районного суду м. Харкова від 19 лютого
2014 року по справі за позовною заявою
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» про визнання угоди
недійсною та стягнення суми,-

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», в
якому просила: визнати п. 2 генеральної
угоди про реструктуризацію
заборгованості та приєднання до умов
та правил надання продукту кредитних
карт від 25.07.2013 року та додаткову угоду
№1 від 25.07.2013 року недійсними; визнати п.
1 генеральної угоди про
реструктуризацію заборгованості та
приєднання до умов та правил надання
продукту кредитних карт від 25.07.2013 року
дійсним в частині стягнення з позивача
боргу за договором 1 в розмірі 2763,03 грн.
та в частині стягнення боргу за
договором 2 розмірі 6022,71 грн..; стягнути
кошти внесені позивачем на рахунок
банку у розмірі 1615,00 грн. як
неправомірне збагачення.

В обгрунтування позовних вимог,
позивач посилалась на те, що між
сторонами 13.01.2008 року укладені кредитні
договори №SAMDN50ОTC000514628 та №HAXRR518360413 на
побутові потреби. У зв.язку з
погіршенням майнового стану позивача,
остання звернулася до банку з
проханням про реструктуризацію
заборгованості за кредитними
договорами. 25 липня 2013 року між
сторонами укладено генеральну угоду
про реструктуризацію заборгованості
та приєднання до умов та правил надання
продукту кредитних карт від 25.07.2013 року
та додаткову угоду №1 від 25.07.2013 року.
Відповідно до угод позивачу зменшено
та реструктуризовано заборгованість
за кредитними договорами та надано
негайний кредит в сумі 19034,03 грн. на
строк 6 місяців, шляхом встановлення
кредитної лінії на платіжну картку на
побутові потреби. Позивач вважає, що
банк ввів її в оману, не лише здійснив
реструктуризацію заборгованості, а й
надав їй новий терміновий кредит на
побутові цілі у розмірі 19034,03 грн.
строком на шість місяців. Таким чином
позивач під впливом помилки підписала
угоди, тобто банк не надав їй, як
споживачу ніякої інформації ні про
умови кредитування, ні про сукупну
вартість кредиту.

Рішенням Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 19 лютого 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з таким судовим
рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 25.07.2013 року та
постановити нове, яким визнати п.2
генеральної угоди про
реструктуризацію заборгованості та
приєднання до Умов та правил надання
продукту кредитних карт від 25.07.2013 року
та додаткову угоду №1 від 25.07.2013 року
недійсними та визнати п.1 генеральної
угоди про реструктуризацію
заборгованості та приєднання до Умов
та правил надання продукту кредитних
карт від 25.07.2013 року дійсним в частині
стягнення з ОСОБА_1 боргу за договором 1
у розмірі 2763 грн. 03 коп. та в частині
стягнення з ОСОБА_1 боргу за договором 2
у розмірі 6022 грн. 71 коп.; стягути з ПАТ КБ
«ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 кошти
внесені нею на рахунок банку у розмірі
1615 грн. 00 коп. як неправомірне
збагачення.

Посилається на неповне з'ясування
судом першої інстанції фактичних
обставин справи, порушення норм
матеріального і процесуального права.
Висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303
ЦПК України - в межах доводів
апеляційної скарги і вимог, заявлених у
суді першої інстанції, судова колегія
вважає, що вона не підлягає
задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213, 214 ЦПК
України рішення повинно бути законним
та обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги та
заперечення, якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження;
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог або заперечень, надавши
докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60
ЦПК України.

Приймаючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
правовідносини які між ними виникли та
закон їх регулюючий, виходячи з того, що
між сторонами виникли зобов'язання ,
які витікають з належно укладеного
договору.

Висновок суду, з яким погоджується
судова колегія, ґрунтується на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилалися як на
підставу своїх вимог і заперечень,
відповідає положенням ст. ст. 57-60, 64 ЦПК
України, та нормам матеріального права.

До такого висновку судова колегія
прийшла виходячи з наступного:

Матеріалами справи встановлено , що
13.01.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та
позивачем були укладені кредитні
договори №SAMDN50ОTC000514628 та HAXRR518360413, за
якими банк надав позичальнику кредит
на споживчі цілі.

ОСОБА_1 неналежно виконувала взяті на
себе зобов'язання за умовами
вищевказаних кредитних договорів,
внаслідок чого утворилася
заборгованість за кредитними
договорами.

25 липня 2013 року позивач уклала з
відповідачем Генеральну угоду про
реструктуризацію заборгованості та
приєднання до Умов і правил надання
продукту кредитних карт (надалі за
текстом - Генеральна угода), чим визнала
наявність у неї заборгованості за
кредитом.

В п. 1.1.1 Генеральної угоди сторони
домовились про зменшення
заборгованості по кредитному договору
№SAMDN50ОTC000514628, яка виникла з дати
надання позивачеві кредиту, а саме
процентів - 1124,85 грн. штрафу - 507,99 грн., у
зв'язку з чим заборгованість по
кредитному договору, з дати підписання
Генеральної угоди, склала 2763,03 грн. (п.
1.1.2 Генеральної угоди).

В п. 1.2.2 Генеральної угоди сторони
домовились про зменшення
заборгованості по кредитному договору
№ HAXRR518360413, яка виникла з дати надання
позивачеві кредиту, а саме пені - 9973,14
грн., у зв'язку з чим заборгованість по
Кредитному договору, з дати підписання
Генеральної угоди, склала 6022,71 грн. (п.
1.2.2 Генеральної угоди).

Датою остаточного погашення
заборгованості встановлено 31 січня 2014
року (п. 1.1.3 та 1.2.3. Генеральної угоди).

Відповідно п. 2.1 Генеральної угоди,
відповідач надав позивачеві строковий
кредит у сумі 19034,3 грн. на строк 06
місяців з 25 травня 2013 року по 31 січня 2014
року шляхом встановлення кредитної
лінії на платіжну картку на споживчі
цілі, а позивач зобов'язався повернути
кредит та сплатити відсотки. Погашення
заборгованості здійснюється з 1 по 25
число кожного місяці у сумі 3172,34 грн.

25.07.2013 року між сторонами укладена
додаткова угода №1, в якій відповідно
до п. 1.1.1 Генеральної угоди сторони
домовились про зменшення
заборгованості по кредитному договору
№SАМDN50OТС000514628 (договору 1), яка виникла
з дати надання позивачеві кредиту, а
саме процентів - 0,0 грн., пеню - 0,0 грн.,
штрафу - 0,0грн., у зв'язку з чим
заборгованість по кредитному договору,
з дати підписання додаткової угоди №1,
склала 11863,29 грн. (п. 1.1,2 додаткової угоди
№ 1).

Як генеральна угода так і додаткова
угода № 1 підписані позивачкою. У
договорі зазначено, що ОСОБА_1 з
пропозиціями Банку, Умовами та
правилами, тарифами згодна. Уся надана
їй інформація достовірна

Справа вирішена відповідно з вимогами
ст. 203, 215, 651, 626, 627 ЦК України, ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів».

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що договори укладені без
порушення чинного законодавства.

Посилання позивачки на те, що вона не
читала договори безпідставні та не
свідчать про порушення її будь-яких
прав при укладені угод.

Висновок суду є обґрунтованим,
оскільки суд дійшов його на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин
справи та наявних в ній доказів, яким
дана відповідна оцінка.

Правильно встановивши юридичну
природу виниклих правовідносин, суд
застосував закон, який їх регулює.

Доводи викладені в апеляційній скарзі
були предметом судової перевірки і не
дістали об'єктивного підтвердження.

Наведені в рішенні мотиви визнання цих
доводів безпідставними, судова колегія
вважає обґрунтованими, такими що
відповідають матеріалам справи.

Суд дав належну оцінку всім наявним у
справі доказам, та навів у рішенні
мотиви спростування кожного з доводів,
які наводилися.

Оскільки судове рішення ухвалене з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права, а наведені в
апеляційній скарзі доводи не
відносяться до тих підстав, з якими
процесуальне законодавство пов'язує
можливість прийняття рішення відносно
скасування чи зміни оскаржуємого
судового рішення і висновків суду
першої інстанції не спростовують, в її
задоволенні належить відмовити на
підставі ст.308 ЦПК України.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317,
319ЦПК України, судова колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 19 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий -

Судді: