Справа №592/3692/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Алфьоров А. М.Номер
провадження 22-ц/788/960/14 Суддя-доповідач -
Гагін М. В. Категорія - 71
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Гагіна М. В.,

суддів - Ільченко О. Ю., Попруги С. В.,

за участю секретаря - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційною скаргою законного
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Ковпаківського районного
суду м.Суми від 14 квітня 2014 року

у цивільній справі за заявою Обласного
комунального закладу «Сумський
обласний психоневрологічний
диспансер», заінтересована особа:
ОСОБА_3, про госпіталізацію до
психіатричного закладу в примусовому
порядку, -

в с т а
н о в и л а:

14 квітня 2014 року ОКЗ «Сумський
обласний психоневрологічний
диспансер» звернувся до суду з заявою
про госпіталізацію ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, до психіатричного
стаціонарного лікувального закладу в
примусовому порядку.

Свої вимоги мотивував тим, що ОСОБА_3
госпіталізована 13 квітня 2014 року о 19
год. 40 хв. в гостре психіатричне
відділення ОКЗ «Сумського обласного
клінічного психоневрологічного
диспансеру» каретою швидкої допомоги
Сумського району в примусовому
порядку, без її усвідомленої згоди, у
зв'язку з небезпекою хворої для
власного здоров'я та життя, а також для
життя та здоров'я малолітньої дитини,
що обумовлено наявністю тяжкого
психічного розладу.

Підставою для висновку про
необхідність госпіталізації є
відомості про неадекватну поведінку
ОСОБА_3, які отримані зі слів її матері,
а саме за день до госпіталізації 12
квітня 2014 року ОСОБА_3 нікому з рідних
нічого не пояснюючи, взяла 4-х місячну
дитину і, незважаючи на погодні умови,
холодну дощову погоду, пішла з дому у
невідомому напрямку, відмовлялась
повертатись, повернулась пізно вночі.

Напередодні госпіталізації ОСОБА_3
звернулась до секретаря Низівської
селищної ради Сумського району і
заявила про наміри залишити дитину на
піклування держави, написавши письмову
заяву про відмову від дитини, після
чого піднялась на міст через річку Псел
в смт.Низи, намагалась закінчити життя
самогубством, шляхом стрибку з мосту.
Спроба самогубства була попереджена
матір'ю та фельдшером швидкої допомоги,
після чого ОСОБА_3 була госпіталізована
до лікувального закладу.

14 квітня 2014 року хвора ОСОБА_3 була
оглянута комісією лікарів-психіатрів у
складі: зав.відділенням Алілова О.В.,
лікарі-психіатри: ОСОБА_6, ОСОБА_7,
згідно висновку якої ОСОБА_3 страждає
тяжким психічним розладом у формі
шизофренія, проста форма.

Оскільки у ОСОБА_3 виявлений тяжкий
психічний розлад, що являє собою
безпосередню небезпеку для власної
дитини та для життя і здоров'я ОСОБА_3,
вона потребує госпіталізації до
психіатричного стаціонарного
лікувального закладу в примусовому
порядку на підставі ст.14 Закону України
«Про психіатричну допомогу».

Рішенням Ковпаківського районного
суду м.Суми від 14 квітня 2014 року заяву
Обласного комунального закладу
«Сумський обласний психоневрологічний
диспансер» задоволено.

Госпіталізовано для лікування ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає за адресою:
АДРЕСА_1, до психіатричної лікарні
звичайного типу в примусовому порядку.

В апеляційній скарзі законний
представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати зазначене рішення суду та
ухвалити нове рішення, яким зобов'язати
ОСОБА_3 пройти добровільне амбулаторне
лікування від психічного захворювання
в ОКЗ «Сумський обласний
психоневрологічний диспансер».

Заслухавши доповідь судді, пояснення
ОСОБА_3, її законного представника
ОСОБА_4, адвоката ОСОБА_8, які підтримали
доводи апеляційної скарги,
представника диспансеру Юрченко О.О.,
яка заперечувала проти доводів
апеляційної скарги; лікарів-психіатрів
ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які вважають, що
станом на 14 квітня 2014 року у ОСОБА_3 був
виявлений тяжкий психічний розлад,
небезпечний для життя і здоров'я
пацієнтки та її малолітньої дитини, а
відтак потребувала примусової
госпіталізації; прокурора Правдюк В.В.,
яка вважає, що рішення суду не
ґрунтується на законі, а тому підстави
для госпіталізації ОСОБА_3 у
примусовому порядку відсутні,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши підстави апеляційної
скарги, колегія суддів вважає
достатньо підстав для її задоволення.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд
першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_3 страждає на тяжкий психічний
розлад, внаслідок чого виявляє реальні
наміри вчинити дії, що являють собою
безпосередню небезпеку для неї та
оточуючих осіб, у тому числі для її
малолітньої дитини, а відтак потребує
направлення до психіатричної лікарні
звичайного типу в примусовому порядку.

Проте, погодитись з висновками суду
неможливо, оскільки суд дійшов цих
висновків неповно з'ясувавши всі
обставини справи, без належної оцінки
всіх зібраних у справі доказів, що
призвело до помилкового висновку та
застосування норм матеріального й
процесуального права, відтак суд
апеляційної інстанції не обмежений
доводами апеляційної скарги (ч.3 ст.303
ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 235 ЦПК України,
справи окремого провадження
розглядаються судом з додержанням
загальних правил, встановлених цим
Кодексом, за винятком положень щодо
змагальності та меж судового розгляду.
Інші особливості розгляду цих справ
встановлені цим розділом.

Згідно ч.1. та 2 ст. 280 ЦПК України у заяві
про проведення психіатричного огляду
фізичної особи у примусовому порядку,
про надання особі амбулаторної
психіатричної допомоги у примусовому
порядку та її продовження, про
госпіталізацію до психіатричного
закладу у примусовому порядку та
продовження такої госпіталізації
повинні бути зазначені підстави для
надання психіатричної допомоги у
примусовому порядку, встановлені
законом.

До заяви про психіатричний огляд або
надання амбулаторної психіатричної
допомоги у примусовому порядку
додається висновок лікаря-психіатра, а
про продовження примусово
амбулаторної психіатричної допомоги,
про примусову госпіталізацію, її
продовження - висновок комісії
лікарів-психіатрів та інші відповідні
матеріали.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про
психіатричну допомогу» особа, яка
страждає на психічний розлад, може бути
госпіталізована до психіатричного
закладу без її усвідомленої згоди або
без згоди її законного представника,
якщо її обстеження або лікування
можливі лише в стаціонарних умовах, та
при встановленні в особи тяжкого
психічного розладу, внаслідок чого
вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри
вчинити дії, що являють собою
безпосередню небезпеку для неї чи
оточуючих, або неспроможна самостійно
задовольняти свої основні життєві
потреби на рівні, який забезпечує її
життєдіяльність.

Таким чином законодавством визначено
вичерпний перелік підстав для
госпіталізації особи без її
усвідомленої згоди до психіатричного
закладу, а ч. 2 ст. 280 ЦПК України
встановлено, що до заяви про примусову
госпіталізацію має бути надано крім
висновку комісії лікарів-психіатрів й
інші відповідні матеріали, які б
свідчили про необхідність такої
госпіталізації без згоди самої особи.

Під «іншими матеріалами» про які
йдеться у даній статті процесуального
закону, слід розуміти виписки з історії
хвороби, довідки про психіатричні
огляди встановленого зразка; пояснення
осіб на підтвердження фактів вчинення
чи виявлення реальних намірів вчинити
дії, що являють собою безпосередню
небезпеку для особи, відносно якої
ставиться питання про примусову
госпіталізацію, чи оточуючих, тощо.

Відповідно до ст.3 Конституції України
людина, її життя і здоров'я, честь і
гідність, недоторканність і безпека
визнаються в Україні найвищою
соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії
визначають зміст і спрямованість
діяльності держави. Держава відповідає
перед людиною за свою діяльність.
Утвердження і забезпечення прав і
свобод людини є головним обов'язком
держави.

Отже, виходячи із засад приорітету
забезпечення прав і свобод людини і
громадянина при вирішенні питання про
надання громадянинові психіатричної
допомоги, активної ролі суду у справах
даної категорії, заявником суду не
надано, а суд першої інстанції не
забезпечив отримання і дослідження
безпосередньо у судовому засіданні (ч.1
ст.159 ЦПК України), крім висновку
лікарів-психіатрів, інших доказів, які
підтверджують або спростовують вимоги
заявника і, зокрема, щодо необхідності
лікування ОСОБА_3 лише в стаціонарних
умовах; реальних намірів вчинити дії,
що являють собою безпосередню
небезпеку для неї та її малолітньої
дитини.

Оскільки, суд допустив порушення норм
матеріального та процесуального права,
яке призвело до неправильного
вирішення справи, відповідно до п.4 ч.1
та ч.3 ст.309 ЦПК України, рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням по справі нового рішення
про відмову обласному комунальному
закладу «Сумський обласний
психоневрологічний диспансер» у
задоволенні заяви про госпіталізацію
ОСОБА_3 до психіатричного закладу в
примусовому порядку.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п. 4 ч.1
ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р
і ш и л а:

Апеляційну скаргу законного
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4
задовольнити.

Рішення Ковпаківського районного
суду м.Суми від 14 квітня 2014 року у
даній справі скасувати.

Відмовити у задоволенні заяви
Обласного комунального закладу
«Сумський обласний психоневрологічний
диспансер» про госпіталізацію ОСОБА_3
до психіатричного закладу в
примусовому порядку.

Рішення набрало законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -