АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 679/956/13-ц
Провадження № 22-ц/792/1035/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

у складі: головуючого судді
Купельського А.В.,

суддів: Фанди В.П., Спірідонової Т.В.

при секретарі:
Вінярській А.А.

з участю: представників: Державної
казначейської служби України Орлова
О.М., прокуратури Хмельницької області
Параскевича О.Г.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами Державної
казначейської служби України та ОСОБА_3
на рішення Нетішинського міського суду
Хмельницької області від 14 березня 2014
року, по справі за позовом ОСОБА_3 до
прокуратури Хмельницької області,
Державної казначейської служби
України про стягнення моральної шкоди,
завданої незаконним притягненням до
кримінальної відповідальності,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року, ОСОБА_3 звертаючись до
суду з вказаним позовом, зазначав, що 31
січня 2005 року прокуратурою
Хмельницької області стосовно нього
було порушено кримінальну справу.

25 лютого 2005 року позивачу було
пред'явлено обвинувачення та обрано
міру запобіжного заходу - підписку про
невиїзд.

25 лютого 2005 року було накладено арешт
на його майно.

1 листопада 2007 року постановою
Острозького районного суду
Рівненської області було змінено міру
запобіжного заходу - взяття під варту.

26 грудня 2011 року прокуратурою
Рівненської області винесено
постанову про закриття стосовно
позивача кримінальної справи за
недоведеністю участі обвинуваченого у
вчиненні злочину.

У зв'язку з цим, позивач просив суд
стягнути з Державного казначейства
України за рахунок коштів Державного
бюджету України, шляхом списання
коштів казначейського рахунку в
розмірі 3 000 000 грн.

Рішенням Нетішинського міського суду
Хмельницької області від 14 березня 2014
року позов задоволено частково.
Стягнуто з Державного бюджету України,
шляхом списання з відповідного рахунку
Державної

казначейської служби України на
користь ОСОБА_3 100 000 грн. моральної
шкоди, 165,20 грн. на проведення
судово-психологічної експертизи, 3 000
грн. витрат на правову допомогу, всього
103 165,20 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням,
Державна казначейська служба

України в апеляційній скарзі просить
його скасувати та ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Вважає, що рішення прийняте з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Посилається на те, що суд при прийнятті
рішення не встановив, а позивач не
надав доказів, яку саме шкоду Державна
казначейська служба завдала позивачу.

Зазначає, що суд допустив помилку,
ототожнивши орган державної влади -
Державну казначейську службу України з
Державою, оскільки ст. 1176 ЦКУ та ст. 4
Закону вказують, що відшкодування
шкоди, завданої незаконними рішеннями,
діями чи бездіяльністю органу
дізнання, попереднього слідства,
прокуратури або суду проводиться за
рахунок коштів державного бюджету та
підлягає списанню з Державного бюджету
України Державною казначейською
службою України.

Також не погоджуючись з таким рішенням,
ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить
його скасувати та ухвалити нове
рішення, яким стягнути моральну шкоду в
розмірі 1 753 920 грн., витрати на послуги
адвоката в розмірі 3 000 грн., витрати на
проведення судово-психологічної
експертизи в розмірі 5 508 грн.

Вважає рішення незаконним,
несправедливим та необ'єктивним.

Зазначає, що при прийнятті рішення суд
не взяв до уваги висновок експерта та
всі докази, надані позивачем на
підтвердження його моральних
страждань. Також, ОСОБА_3 вказує, що суд
не обґрунтував визначений у рішенні
розмір моральної шкоди в сумі 100 000 грн.

Заслухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи,
ознайомившись з доводами апеляційних
скарг, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3
підлягає відхиленню, апеляційна
скарга Державної казначейської служби
України задоволенню частково з
наступних підстав.

За вимогами Закону України "Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
незаконними діями органів, що
здійснюють оперативно-розшукову
діяльність, органів досудового
розслідування, прокуратури і суду" в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин, ч.ч. 1, 2, 7 ст. 1176
ЦК України, шкода в порядку,
передбаченому цими нормами, може бути
відшкодована лише внаслідок обставин,
визначених ст. 1 цього Закону, а право на
її відшкодування виникає у випадках,
зазначених у ст. 2 Закону.

Пунктом 1 частини 1 статті 1
зазначеного Закону в редакції, чинній
на час виникнення спірних
правовідносин передбачено, що підлягає
відшкодуванню шкода, завдана
громадянинові внаслідок незаконного
засудження, незаконного притягнення як
обвинуваченого, незаконного взяття і
тримання під вартою, незаконного
проведення в ході розслідування чи
судового розгляду кримінальної справи
обшуку, виїмки, незаконного накладення
арешту на майно, незаконного
відсторонення від роботи (посади) та
інших процесуальних дій, що обмежують
права громадян.

За правилами п. 2 ч. 1 ст. 2 вказаного
Закону право на відшкодування шкоди в
розмірах і в порядку, передбачених цим
Законом, виникає у випадках закриття
кримінальної справи за відсутністю
події злочину, відсутністю у діянні
складу злочину або недоведеністю
участі обвинуваченого у вчиненні
злочину.

Статтею 4 цього ж Закону
передбачено, що відшкодування
моральної шкоди провадиться у разі,
коли незаконні дії органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і
суду завдали моральної втрати
громадянинові, призвели до порушення
його нормальних життєвих зв'язків,
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

При визначенні розміру моральної
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і
суду, суд повинен визначити страждання,
заподіяні громадянинові внаслідок
фізичного чи психічного впливу, що
призвело до погіршення або позбавлення
можливостей реалізації ним своїх
звичок і бажань, погіршення відносин з
оточуючими людьми, інших негативних
наслідків морального характеру, при
цьому суд зобов'язаний враховувати, що
таке відшкодування проводиться
виходячи з розміру не менше одного
мінімального розміру заробітної плати
за кожен місяць на момент перебування
під слідством чи судом (ст. 13 Закону).

Пунктом 9 постанови Пленуму ВСУ
„Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" від 31.03.1995 року, № 4 передбачено,
що у випадку, коли межі відшкодування
моральної шкоди визначаються у
кратному співвідношенні з мінімальним
розміром заробітної плати, суд при
вирішенні цього питання має виходити з
такого розміру мінімальної заробітної
плати, що діє на час розгляду справи.

Крім того, визначаючи розмір
відшкодування, суд має керуватися
принципами рівності, поміркованості,
розумності, справедливості.

Розмір відшкодування моральної
шкоди має бути не більш, ніж достатнім
для розумного задоволення потреб
потерпілої особи і не повинен
призводити до її збагачення.

Судом встановлено, і це
підтверджується матеріалами справи, а
саме з постанови про закриття
кримінальної справи від 26 грудня 2011
року вбачається, що 31 січня 2005 року
серед інших і відносно ОСОБА_3 порушено
кримінальну справу за ознаками
злочинів, передбачених ст. ст. 27 ч. 3, 212
ч .3, 27 ч. 5, 212 ч. 3, 27 ч. 3, 364 ч. 2, 27 ч. 3, 366 ч.
2 КК України. 6 червня 2005 року
кримінальну справу з обвинувальним
висновком направлено для судового
розгляду. Постановою Острозького
районного суду Рівненської області від
14 квітня 2008 року кримінальну справу
направлено для організації проведення
додаткового розслідування. 26 грудня 2011
року слідчим з особливо важливих справ
слідчого відділу прокуратури
Рівненської області кримінальну
справу № 29/2206 по обвинуваченню, в тому
числі ОСОБА_3, провадженням закрито на
підставі ст.ст. 6 п. 2, 130, 213 п. 2, 214, 215 КПК
України у зв'язку недоведеності його
участі у вчиненні злочину. Запобіжний
захід у виді підписки про невиїзд
скасовано. Крім того в постанові
зазначено, що пред'явлене органом
досудового слідства по 107 епізодах
обвинувачення не містить
обвинувальних доказів, а носить
характер їх штучного створення (умисне
неправильне тлумачення фактів та
подій, не відображення у справі фактів
і обставин, що спростовують
обвинувачення, відмова виклику
свідків та проведення очних ставок,
пред'явлення обвинувачення без
порушення кримінальних справ, відмова
в участі захисника обвинуваченого) (
а.с.17-116).

Згідно постанови Острозького
районного суду Рівненської області
від 1 листопада 2007 року ОСОБА_3 змінено
міру запобіжного заходу з підписки про
невиїзд, на взяття під варту (а.с. 152-155).

Згідно постанови цього ж суду від 15
листопада 2007 року ОСОБА_3 змінено
міру запобіжного у виді тримання під
вартою, на підписку про невиїзд ( а.с.156).

Діючи у відповідності з вимогами
закону та фактичними обставинами
справи суд обґрунтовано визначив
розмір моральної шкоди, заподіяної
ОСОБА_3 в сумі 100 000 грн..

З таким висновком погоджується колегія
суддів апеляційного суду.

При цьому колегія суддів
апеляційного суду вважає, що суд першої
інстанції правомірно прийняв до уваги
висновки судової психологічної
експертизи №634/13-25 від 28.01.2014 року в
частині заподіяння моральної шкоди
ОСОБА_3 внаслідок незаконного
притягнення останнього до
кримінальної відповідальності,
обрання запобіжного заходу у вигляді
підписки про невиїзд, проведення
обшуку і накладення арешту на майно.

Частиною 1 статті 143 ЦПК України
передбачено, що суд призначає
експертизу для з'ясування обставин, що
мають значення для справи і потребують
спеціальних знань у галузі науки,
мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд
призначає експертизу за заявою осіб,
які беруть участь у справі.

Визначення розміру моральної
шкоди в даному випадку має правовий
характер, за чинним законодавством
відноситься до виключної компетенції
суду, тому враховуючи вимоги ст.ст. 58, 59
ЦПК України колегія судів апеляційного
суду вважає, що висновок експертизи в
цій частині не слід приймати до уваги.

Вище наведене спростовує посилання
заявника, що суд першої інстанції при
прийнятті рішення не взяв до уваги
висновок експерта та всі докази, надані
позивачем на підтвердження його
моральних страждань.

Крім того, суд першої інстанції
стягнув з держави витрати на правову
допомогу.

Між тим, у заяві вимога про
стягнення таких витрат відсутня,
додаткової письмової заяви з цього
приводу до суду не надходило, в
матеріалах справи вона відсутня.

До того ж, питання визначення
граничних розмірів компенсації витрат,
пов'язаних з розглядом цивільної
справи регламентується Законом
України „Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах від 20.12.2011 року, № 4191-VI.

Статтею 1 цього Закону
передбачено, що розмір компенсації
витрат на правову допомогу у цивільних
справах, в яких така компенсація
виплачується стороні, на користь якої
ухвалено судове рішення, іншою
стороною, а в адміністративних справах
- суб'єктом владних повноважень, не може
перевищувати 40 відсотків встановленої
законом мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Відповідно до ст. 2 Закону № 4191-VI
компенсація витрат на правову допомогу
виплачується за рахунок державного
бюджету в межах видатків, передбачених
Державній судовій адміністрації
України на здійснення правосуддя
місцевими загальними та місцевими
адміністративними судами.

Судом необґрунтовано, без
достатніх правових підстав стягнуто з
Державного бюджету України на користь
ОСОБА_3 3000 грн. витрат на правову
допомогу.

При цьому, колегія суддів
виходить з того, що відповідно до ст.ст.
84, 88 ЦПК України судові витрати на
правову допомогу - це фактично понесені
стороною і документально підтверджені
витрати, пов'язані з наданням цій
стороні правової допомоги адвокатом
або іншим спеціалістом в галузі права
під час вирішення цивільної справи.

В матеріалах справи відсутні
розрахунок про кількість годин, які
затратив для надання правової допомоги
адвокат ОСОБА_5 в даній справі. Крім
довіреності ОСОБА_3 адвокату ОСОБА_5 від
24 квітня 2013 року (а. с. 12, 118) на
представлення його інтересів у суді та
надрукованої адвокатом ОСОБА_5,
квитанції про вартість послуг 3000 грн.,
(а. с. 201) інших доказів того, що заявник,
на користь, якого ухвалено рішення,
поніс витрати на правову допомогу в
матеріалах справи немає. При цьому слід
зауважити, що зі змісту вищевказаних
довіреності та квитанції не
вбачається, що позивач дійсно провів
оплату 3000 грн. адвокату за надання
правової допомоги в конкретній справі.

За таких обставин рішення в цій
частині підлягає скасуванню.

Посилання Державної казначейської
служби України, що суд при прийнятті
рішення не встановив, а заявник не
надав доказів, яку саме шкоду завдала
заявнику Державна казначейська служба
є необґрунтованим.

Заявник в даному випадку зазначав, що
моральна шкода йому завдана
незаконними діями органів, що
здійснюють оперативно-розшукову
діяльність, органів досудового
розслідування, прокуратури і суду.

Суд першої інстанції
обґрунтовано, всупереч посиланню
заявника, стягнув кошти у
відшкодування моральної шкоди з
Державної казначейської служби
України за рахунок коштів Державного
бюджету України шляхом їх списання х
єдиного казначейського рахунку, що не
суперечить вимогам Бюджетного кодексу
України та ст. 176 ЦК України.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 309, 316, 317, 319, ЦПК України,
колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Апеляційну скаргу Державної
казначейської служби України
задовольнити частково.

Рішення Нетішинського міського суду
Хмельницької області від 14 березня 2014
року в частині вирішення питання про
розподіл судових витрат між сторонами
скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення.

В стягненні судових витрат на правову
допомогу відмовити. В решті рішення
суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте може
бути оскаржено в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:/підпис/

Судді:/підписи/

З оригіналом згідно:

суддя апеляційного суду
А.В. Купельський