АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа №672/1655/13-ц
Провадження №22-ц/792/1296/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2014 року
м.Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької
області

в складі : головуючої - судді Карпусь
С.А.

суддів : Федорової Н.О., Матковської Л.О.

при секретарі: Терлич А.В.

з участю: відповідачки та її
представників

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_1 на
рішення Городоцького районного суду
від 14 квітня 2014 року та додаткове
рішення цього суду від 30 квітня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про поділ спільного майна подружжя.

Заслухавши доповідача, пояснення
учасників процесу, дослідивши доводи
апеляційних скарг, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В липні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання
права власності на 1/2 частину спільного
майна подружжя. На обґрунтування
позовних вимог зазначав, що рішенням
Городоцького районного суду від 17
січня 2013 року за ним визнано право
власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1. Перебуваючи з відповідачкою у
шлюбі, на підставі рішення виконавчого
комітету Сатанівської селищної ради
від 26.10.2006 року, вони здійснили до
квартири добудову площею 25 кв.м., якою
користуються і на даний час. Така
добудова є спільною сумісною власністю
подружжя, правовстановлюючих
документів на неї не виготовлено, згоди
на її розподіл в добровільному порядку
між подружжям не досягнуто, тому з
підстав, передбачених ст. 60, ст. 71 СК
України, просив визнати за ним право
власності на 1/2 частину будівельних
матеріалів, використаних на її
будівництво.

Рішенням Городоцького районного суду
від 14 квітня 2014 року визнано за ОСОБА_2
право власності на 1/2 частину
будівельних матеріалів, використаних
на будівництво добудови до квартири
АДРЕСА_1, що належать на праві спільної
сумісної власності подружжя.

Додатковим рішенням Городоцького
районного суду від 30 квітня 2014 року
стягнуто

________________________________________________________________________
_______

Головуючий у першій інстанції - Федорук
І.М. Провадження № 22-ц/792/1296/14

Доповідач - Карпусь С.А.
Категорія № 5

зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий
збір в сумі 226,18 грн. та 2400 грн. вартості
проведеної будівельно-технічної
експертизи. Постановлено повернути
ОСОБА_2 переплачений судовий збір в
розмірі 173,82 грн..

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
вважає рішення суду незаконним та
необґрунтованим, просить його
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі, та
провести розподіл грошових зобов'язань
подружжя, стягнутих з неї рішенням
Городоцького районного суду від 21.01.2014
року. Посилається на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, недоведеність обставин, які суд
вважав встановленими. Зазначає, що суд
визнавши будівельні матеріали,
використані на добудову, об'єктом
спільної сумісної власності подружжя,
вийшов за межі позовних вимог, оскільки
така вимога позивачем не заявлялась.
Позивач не надав суду виключний
перелік матеріалів, використаних на
будівництво добудови, які на його думку
підлягають поділу, а суд в рішенні не
зазначив ці матеріали чи обладнання.
Вважає, що рішення суду, без
конкретного зазначення матеріалів є
незаконним, оскільки порушує права на
матеріали, які належать третім особам
та які вона вклала після розірвання
шлюбу. Крім того суд залишив поза
увагою вимоги п.23,24 постанови Пленуму
ВСУ №11 від 21.12.2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», оскільки не з'ясував джерело
коштів за які будувалась оспорювана
прибудова та наявність у одного з
подружжя боргових зобов'язань, що
виникли в інтересах сім'ї.

В апеляційній скарзі на додаткове
рішення цього суду від 30 квітня 2014 року
ОСОБА_1 вважає його в частині стягнення
з неї судових витрат на користь
позивача незаконним, просить його в цій
частині скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні цих
вимог. Витрати по проведенню
експертизи повинні були розподілені
між сторонами, оскільки експертизу
слід було провести лише щодо 1/2 частини
вартості будівельних матеріалів, на
яку визнано право власності за
позивачем.

Позивач, будучи належним чином
оповіщеним про розгляд справи, в судове
засідання не з'явився. В своєму
запереченні на апеляційну скаргу
просив її відхилити, посилаючись на
законність та обґрунтованість судових
рішень.

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з таких
підстав.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

У разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором (частина перша статті 70 СК
України).

З огляду на положення статей 182, 331
частин 2,3 ЦК України право власності на
новостворене нерухоме майно (зокрема
житлові будинки, будівлі, споруди тощо)
виникає після завершення будівництва,
прийняття нерухомого майна до
експлуатації та з моменту державної
реєстрації права на нерухомість. До
завершення будівництва особа
вважається власником матеріалів,
обладнання тощо, які були використані в
процесі цього будівництва.

Встановлено, що сторони з травня 2005
року по 14 листопада 2006 року проживали
однією сім'єю, а з 15 листопада 2006 року по
31 серпня 2012 року перебували у
зареєстрованому шлюбі. 20 червня 2006 року
вони придбали двокімнатну квартиру
АДРЕСА_1 жилою площею 28,4 кв.м., загальною
площею 49,4 кв.м. Рішенням Городоцького
районного суду від 17 січня 2013 року,
залишеним без змін в цій частині
рішенням апеляційного суду
Хмельницької області від 18 лютого 2013
року, визнано квартиру спільною
сумісною власністю та визнано за
ОСОБА_2 право власності на 1/2 такої.

Рішенням виконкому Сатанівської
селищної ради № 73 від 26 жовтня 2006 року
надано ОСОБА_1 дозвіл на будівництво
прибудови до вказаної квартири, на
підставі якого сторонами спільною
працею та за рахунок сумісних коштів
велось будівництво.

Будівництво прибудови до вказаної
квартири не завершене і в експлуатацію
не прийняте, тобто є об'єктом
незавершеного будівництва.

Згідно висновку будівельно-технічної
експертизи № 169/014 від 26 лютого 2014 року у
незавершене будівництво вкладено
будівельних матеріалів на суму 45 235
грн..

Ці обставини підтверджуються
матеріалами справи.

Давши належну оцінку дослідженим
доказам в їх сукупності та правильно
застосувавши норми матеріального
права, суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що будівельні
матеріали, використані на будівництво
добудови до належної сторонам
квартири, є спільним майном подружжя,
частки в якому є рівними, а тому
обґрунтовано визнав за ОСОБА_2 право
власності на 1/2 частину будівельних
матеріалів, вкладених в незавершене
будівництво.

Доводи апеляційної скарги не містять
посилань на докази, які б спростовували
висновки суду першої інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що в будівництво прибудови до квартири
були вкладені особисті кошти
відповідачки, не заслуговують уваги,
оскільки на їх підтвердження
відповідачка достовірних та належних
доказів не надала.

Як встановлено судом, з травня 2005 року
сторони проживали однією сім'єю, з 15
листопада 2006 року перебували в
зареєстрованому шлюбі і в цей час
придбали в спільну власність квартиру,
з дозволу виконкому селищної ради
будували прибудову до цієї квартири, що
підтверджується рішенням Городоцького
районного суду від 17 січня 2013 року,
робочим проектом газифікації квартири
з прибудовою, розробленим ПП ОСОБА_4 12
травня 2008 року (а.с. 65-71).

З приєднаних до матеріалів справи
копій накладних про придбання
будівельних матеріалів не видно, що
перераховані в них матеріали були
придбані саме відповідачкою і під час
роздільного проживання. Щодо накладної
№ 2897 від 15.06.2008 року та квитанції від
12.04.2007 року на ім'я ОСОБА_5, то ці
обставини не є достовірним свідченням
належності добудови на праві особистої
власності відповідачці.

Рішенням Городоцького районного суду
від 21 січня 2014 року з відповідачки було
стягнуто на користь її матері ОСОБА_5 159
860 грн. боргу згідно розписки, проте
відповідачка не довела, що вказані
кошти були використані в інтересах
сім'ї, в тому числі на зведення
прибудови.

Під час спільного проживання сторони
придбали квартиру АДРЕСА_1, в судовому
порядку за позивачем визнано право
власності на 1/2 її частину. Прибудова до
квартири площею 23.23 кв.м. є її
продовженням, вона не завершена
будівництвом та не прийнята в
експлуатацію, тому суд першої
інстанції правильно виходив з того, що
оскільки за позивачем визнано право
власності на ? частини квартири без
виділу конкретних приміщень, не
суперечитиме закону і визнання за ним
права власності на 1/2 частку
будівельних матеріалів, використаних в
таке будівництво. Відсутність в
рішенні суду вказівки щодо переліку
будівельних матеріалів, вкладених в
таке будівництво, при таких обставинах
не порушує права відповідачки.

За правилами ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Не погоджуючись з вимогами позову
ОСОБА_2, відповідачка вказувала, що
об'єкт незавершеного будівництва
будувався нею за кошти, що були
позичені в матері, і є її приватною
власністю, проте зустрічний позов про
такі її вимоги був поданий до суду
всупереч вимог ст. 123 ЦПК України перед
закінченням судового слідства, а не до
початку розгляду справи по суті, тому
суд розглянув спір в межах заявлених
вимог.

Не спростовують висновків суду першої
інстанції і інші доводи апеляційної
скарги, в тому числі посилання щодо
неправильності розподілу судових
витрат. Як з'ясовано судом, під час
розгляду цієї справи позивачем були
понесені та документально
підтверджені витрати на оплату
експерта та судового збору, які
відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України
підлягають стягненню на його користь з
відповідачки. Також суд дійшов
правильного висновку, що надміру
сплачені позивачем кошти судового
збору підлягають йому поверненню з
держави, а не з відповідачки.

Рішення суду ґрунтується на повно,
всебічно досліджених матеріалах
справи, постановлено з дотриманням
вимог матеріального та процесуального
права та в межах заявлених позивачем
вимог і підстав для його скасування в
межах доводів апеляційної скарги не
вбачається.

Відповідно відповідає вимогам закону
додаткове рішення, ухвалене у цій
справі, доводи апеляційної скарги не
впливають на його законність та
обгрунтованість.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 319, 324 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Городоцького районного суду
від 14 квітня 2014 року та додаткове
рішення цього суду від 30 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуюча /підпис/ Судді /підписи/

Згідно оригіналу: суддя
апеляційного суду
С.А. Карпусь