Придніпровський районний суд
Справа № 2-3528/11
Р І Ш Е Н Н Я

15 травня 2014 року Придніпровський
районний суд м. Черкаси

В складі: головуючого судді
Михальченко Ю.В.

При секретарі Сухомудренко М.П.,
Королик Л.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Черкаси
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

В с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
боргу . Свої позовні вимоги позивач
мотивує тим, що 11 червня 2007 року, між ним
та відповідачем ОСОБА_3 був укладений
договір про відступлення права вимоги,
відповідно до умов якого, позивач як
первісний кредитор по договору
відступив, а відповідач ОСОБА_3, як
новий кредитор по договору набув право
вимоги за договором позики від 20.01.2006
року, укладеному між позивачем та
ОСОБА_4

Згідно п. 2.1 вказаного договору
відступлення, порядок проведення
розрахунків між ним та та відповідачем,
ОСОБА_3, мав бути визначений додатковою
угодою.

Між позивачем та відповідачем, ОСОБА_3,
04.09. 2007 року було підписано додаткову
угоду до договору про відступлення
права вимоги від 11.06.2007 року ,
відповідно до умов якої, за отримання
вказаного вище права вимоги,
відповідач зобов'язався, не пізніше 25
грудня 2008 року, сплатити йому 300 000
доларів США в гривневому еквіваленті.

Не зважаючи на те, що встановлений
вказаною угодою термін розрахунку
минув, на день звернення до суду,
відповідач ОСОБА_3 так і не сплатив
позивачу борг. Тому борг перед
позивачем складає 300 000 доларів США, що в
гривневому еквіваленті, враховуючи
офіційний курс гривні до долару США
складає: 300 000 дол. США х 8,0068 грн. = 2 402 040
грн.

04.09.2007 року між позивачем та
відповідачем, ОСОБА_2, було укладено
договір поруки. Пунктом 2 договору
поруки від 04.11.2007 року визначено, що в
разі невиконання боржником його
обов'язків по договору про
відступлення права вимоги від 11.07.2007
року та додаткової угоди до нього від
04.09.2007 року, відповідач ОСОБА_2 несе
перед позивачем солідарну
відповідальність за зобов'язання
відповідача ОСОБА_3

Згідно ст. 526 ЦК України зобов"язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору, у
встановлений строк та одностороння
відмова від виконання зобов»язання не
допускається.

В зв»язку з цим просить постановити
рішення, яким стягнути солідарно з
ОСОБА_2, ОСОБА_3 на його користь борг по
договору про відступлення права вимоги
в сумі 2402040 грн. та судові витрати.

Представник позивача ОСОБА_1 по
дорученню ОСОБА_5 в судовому засіданні
свої позовні вимоги підтримав та
просив позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 по
дорученню ОСОБА_6 в судовому засіданні
позов не визнав та суду пояснив, що 11
червня 2007 року, між його довірителем,
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений договір
про відступлення права вимоги,
відповідно до умов якого, позивач,
ОСОБА_1, як первісний кредитор по
договору відступив, а відповідач
ОСОБА_3 як новий кредитор по договору
набув право вимоги за договором позики
від 20.01.2006 року, укладеному між
позивачем та ОСОБА_4 Ніяких додаткових
угод до договору про відступлення
права вимоги, його довіритель не
підписував, а тому не несе жодних
грошових зобов»язань перед позивачем.
В задоволенні позову просив відмовити
в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
позов не визнав та пояснив, що 04.09.2007
року між позивачем та ним було укладено
договір поруки, згідно якого він
поручився за відповідача ОСОБА_3 по
договору про відступлення права вимоги
від 11.06.2007 року та додаткових угод до
нього. Строк сплати грошових коштів по
вищевказаному договору настав 25 грудня
2008 року. До дня звернення до суду, а це
більше ніж 6 місяців з кінцевої дати
сплати коштів, ОСОБА_1 до нього жодних
вимог щодо виконання договору поруки
не пред»являв. Тому на підставі п.4 ст. 559
ЦК України порука припиняється, якщо
кредитор протягом 6 місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов»язання не пред»явить вимоги до
поручителя. Тому просив борг стягнути з
основного боржника відповідача ОСОБА_3,
а в позові до нього відмовити.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові матеріали справи,
суд вважає, що позов підлягає до
повного задоволення в частині позовних
вимог до ОСОБА_3, а в частині вимог до
ОСОБА_2 до задоволення не підлягає з
наступних підстав.

Стаття 11 ЦПК України зазначає, що суд
розглядає справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданих відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Тобто
відповідно до цієї норми закону право
визначення підстав і предмета позову
належить позивачу.

Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК
України, кожна особа має право на
захист свого цивільного права в разі
його порушення, невизнання або
оспорювання. Особа має право на захист
свого інтересу, який не суперечить
загальним засадам цивільного
законодавства.

Суд може відмовити у захисті
цивільного права та інтересу особи в
разі порушення нею положень частин
другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до ст.13 ЦК, цивільні права
особа здійснює у межах, наданих їй
договором або актами цивільного
законодавства.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях.

В судовому засіданні встановлено, що
відповідно до договору позики від 20
січня 2006 року (а.с. 8), укладеному між
ОСОБА_1, позивач по даній справі,
позичив ОСОБА_4, 3000 000 доларів США., а той
зобовязався повернути їх до 20 січня 2007
року.

11 червня 2007 року, між ОСОБА_1 та ОСОБА_3
був укладений договір про відступлення
права вимоги, відповідно до умов якого,
позивач як первісний кредитор по
договору відступив, а відповідач
ОСОБА_3 як новий кредитор по договору
набув право вимоги за договором позики
від 20.01.2006 року, укладеному між
позивачем та ОСОБА_4

Договір відступлення права вимоги
також в практиці ділового обороту
називається "договором цесії", а його
суб'єкти відповідно "цедентом" (старий
кредитор) та "цесіонарієм" (новий
кредитор).

За умовами цього договору ОСОБА_1
відступає, а ОСОБА_3, набуває права
вимоги за вищезазначеним договором
позики. Згідно п. 2.1 вказаного договору
відступлення, порядок проведення
розрахунків між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мали
бути визначені додатковою угодою.
Тобто, зазначений пункт угоди свідчить
про передачу прав вимоги на оплатній
основі ( п.п. 1.1, 2.1 угоди, а.с. 5).

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 08 грудня 2008 року
позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення боргу були задоволені і з
відповідача на користь позивача було
стягнуто на погашення боргу 2155307 грн. З
наведеного випливає, що ОСОБА_3
реалізував свої права як новий
кредитор за договором про відступлення
права вимоги.

При укладенні договору про
відступлення права вимоги сторони,
згідно даної угоди керувались гл.48 ЦК
України, яка передбачає загальні
положення про поняття зобов»язання та
про сторони у зобов»язанні.

Так згідно ст. 12 ЦК України особа
здійснює свої цивільні права вільно, на
власний розсуд і може за відплатним або
безвідплатним договором передати своє
майнове права іншій особі, крім
випадків встановлених законом.

Положення цієї статті закріплює
презумпцію добросовісності і
розумності дій особи, яка здійснює
власне право. Ця презумпція діє, поки
інше не буде встановлено рішенням суду.

Добросовісне здійснення особою свого
цивільного права передбачає
реалізацію правомочностей
відповідного права з урахуванням
інтересів інших учасників відносин,
публічних інтересів держави тощо.

Розумне здійснення цивільних прав
передбачає адекватну оцінку особою
цінності певного майнового права,
доцільність своїх дій, наслідків
здійснення або нездійснення
цивільного права.

У зв'язку з цим, розумним здійсненням
цивільних прав слід вважати звичайні
дії, які є адекватними стану
правовідносин і які може вчиняти особа
відповідно до її середнього рівня
інтелекту та життєвого досвіду, а також
професійного статусу особи.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Частиною першою ст. 512 ЦК України
передбачено, що кредитор у зобов'язанні
може бути замінений іншою особою
внаслідок: передання ним своїх прав
іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги).

Тобто відступлення права вимоги є
правочином (договором), на підставі
якого старий кредитор передає свої
права новому кредитору, а новий
кредитор приймає ці права і
зобов'язується або не зобов'язується їх
оплатити. Договір відступлення права
вимоги може бути оплатним, якщо в ньому
передбачений обов'язок нового
кредитора надати старому кредитору
якесь майнове надання замість
отриманого права вимоги.

В судовому засіданні встановлено, що 04
вересня 2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3
уклали додаткову угоду, згідно п.1
котрої новий кредитор сплачує
первісному кредитору 300000 доларів США, а
в п.3 угоди зазначено, що сплата
грошових коштів здійснюється не
пізніше 25 грудня 2008 року у гривнях,
відповідно до курсу гривні до долару
США на день оплати боргу (а.с. 6).

Згідно статті 513 цього кодексу правочин
щодо заміни кредитора у зобов'язанні
вчиняється у такій самій формі, що і
правочин, на підставі якого виникло
зобов'язання, право вимоги за яким
передається новому кредиторові.

Згідно статті 516 ЦК України заміна
кредитора у зобов'язанні здійснюється
без згоди боржника, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Якщо боржник не був письмово
повідомлений про заміну кредитора у
зобов'язанні, новий кредитор несе ризик
настання несприятливих для нього
наслідків. У цьому разі виконання
боржником свого обов'язку первісному
кредиторові є належним виконанням.

Статтею 521 ЦК України також
передбачено, що форма правочину щодо
заміни боржника у зобов'язанні
визначається відповідно до положень
статті 513 цього Кодексу.

При цьому, суд вважає, що відступлення
права вимоги є лише процесуальна
заміна кредитора у правовідношеннях,
яка на відміну від інших підстав заміни
кредитора, передбачених ст. 512 ЦК
України, здійснюється на договірній і
оплатній основі.

З наведених законодавчих приписів та
встановлених фактичних обставин по
справі випливає, що позов підлягає до
задоволення в частині стягнення коштів
з ОСОБА_3, оскільки це відповідає волі
сторін, висловленій при укладенні
договору про відступлення права вимоги
та додаткової угоди до нього.

Не зважаючи на те, що встановлений
угодою термін розрахунку минув, на день
зверення до суду та розгляду справи,
відповідач ОСОБА_3 не сплатив борг
позивачу. Тому борг перед позивачем
складає 300 000 доларів США, що в
гривневому еквіваленті, враховуючи
офіційний курс гривні до долару США
складає 2402040 грн. ( 300 000 дол. США х 8,0068
грн. = 2 402 040 грн.) .

Щодо посилання представника
відповідача ОСОБА_3, що його
довірителем ніякої додаткової угоди не
було підписано, суд ставиться критично
та вважає, що дане заперечення ОСОБА_3
висловлюється з метою уникнення
виконання боргових зобов»язань,
оскільки факт підписання додаткової
угоди підтвердився висновком
додаткової комісійної
судово-почеркознавчої експртизи №1198
від 09.10.2013 року проведеної
Кіровоградським відділення Одеського
науково-дослідного інституту судових
експертиз, з якої вчабається, що підпис
від імені ОСОБА_3 в додатковій угоди до
договору про відступлення права вимоги
без № від 04.09.2007, який містить в колонці
«Новий кредитор» під друкованим
текстом «ОСОБА_3» виконаний самим
ОСОБА_3.

Суд, при ухваленні рішення, не
погоджується та сумнівається в його
правильності, а тому не приймає до
уваги висновок №1537/11-11 експертного
дослідження зображення підпису від
імені ОСОБА_3 від 11.02.2011 року, оскільки
дане дослідження проводилось по заяві
від 01.02.2011 року ОСОБА_3, експерт не
попереджався про кримінальну
відповідальність за ст.384 КК України та
для проведення дослідження надійшла
електрографічна копія додаткової
угоди, а не оригінал угоди. Також судом
не приймається до уваги висновок №281/282
комплексної, судової почеркознавчої та
технічного дослідження документів
експертизи від 02.07.2012 року виданого
Львівським науково-дослідним
інститутом судових експертиз (а.с.220-223),
оскільки при проведенні експертизи
експерту не було надано додаткових
матеріалів вільних та умовно-вільних
зразків підписів ОСОБА_3, а надано
дозвіл на використання зразків
підписів, які містяться в матеріалах
справи на клопотаннях та розписках.
Виходячи з Науково-методичних
рекомендацій з питань підготовки та
призначення судових експертиз та
експертних досліджень» підписи особи,
виконані на процесуальних документах
судової справи, в межах якої
проводиться експертиза, не можуть
служити в якості вільних, так
умовно-вільних зразків підписів,
оскільки вони виконані після порушення
провадження у судовій справі і прямо
пов»язані з нею. За таких обставин, на
момент проведення дослідження, в
розпорядженні експерта був фактично
єдиний вільний зразок підпису ОСОБА_3
(на його копії паспорта), що безумовно,
недостатньо для надання повного та
обгрунтованого висновку з поставлених
питань, на чому наголошував сам
експерт. Тому на думку суду, експертом
було проведено експертизу з
використанням неналежних зразків
підпису ОСОБА_3, що свідчить про
необгрунтованість наданого ним
висновку та викликає сумнів в його
правильності.

Суд зазначає, що посилання
представника відповідача ОСОБА_3, що
при проведенні повторної
судово-почеркознавчої експертизи,
експерти вийшли за межі наданих їм
повноважень і провели не повторну
експертизу, як було призначено на
підставі ухвали Придніпровського
районного суду м.Черкаси від 15.08.2013
року, а повторну комплексну
почеркознавчу експертизу,
безпідставні. Оскільки у відповідності
до ч.5 ст.143 ЦПК України «Якщо проведення
експертизи доручено спеціалізованій
експертній установі, її керівник має
право доручити проведення експертизи
одному або кільком експертам,
створювати комісії з експертів
керованої ним установи, якщо судом не
визначено конкретних експертів, у разі
потреби замінювати виконавців
експертизи, заявити клопотання щодо
організації проведення досліджень
поза межами експертної установи.».

Відповідно до п.4.2 Інструкції про
призначення та проведення судових
експертиз та експертних досліджень,
затвердженої Наказ Міністерства
юстиції України від 08.01.1998 № 53/5 (у
редакції наказу Міністерства юстиції
України від 26.12.2012 N 1950/5), зареєстровано
в Міністерстві юстиції України 02 січня
2013 р. за N 1/22533 «У разі коли призначена
первинна, додаткова, повторна або
комплексна експертиза за процесом
дослідження чи наданими об'єктами не є
такою по суті, керівник експертної
установи організовує проведення
відповідної експертизи, а у вступній
частині висновку зазначаються мотиви
зміни її процесуального визначення
відповідно до законодавства.»

Тобто при проведенні дослідження
експерти Кіровоградського відділення
Одеського науково-дослідного
інституту судових експертиз діяли в
межах визначених чинним закнодавством
України.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов"язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору. Згідно ст.
599 ЦК України зобов"язання припиняється
виконанням , проведеним належним чином.
Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов"язаний повернути позикодавцеві
позику у строк та в порядку , що
встановлені договором. Згідно ст. 625 ЦК
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов"язання.

В судовому засіданні встановлено, що
04.09.2007 року між позивачем та
відповідачем ОСОБА_1 було укладено
договір поруки, згідно якого
відповідач ОСОБА_2 поручився за
відповідача ОСОБА_3 по договору про
відступлення права вимоги від 11.06.2007
року та додаткових угод до нього. Строк
сплати грошових коштів по
вищевказаному договору настав 25 грудня
2008 року. До дня зверення до суду
позивачем ( вх № 20022 від 07.12.2009 року),
минуло більше 6-ти місяців з дня
кінцевої дати сплати коштів. Позивач
ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 жодних
вимог що до виконання договору поруки
не пред»являв, з цього приводу доказів
суду не надав. Дану обставину в
судовому засіданні сторони визнали.

Згідно п.4 ст.559 ЦК України порука
припиняється після закінчення строку
встановленого в договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлений,
порука припиняєтьтся , якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов»язання не пред»явить вимоги до
поручителя. Поскільки строк сплати
коштів настав 25.12.2008 року, а позивач
ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 претензій
протягом 6 місяців не пред»явив, то
вимоги позивача ОСОБА_1 до відповідача
ОСОБА_2 до задоволення не підлягають.

На підставі вищевикладеного, суд
приходить до висновку про часткове
задоволення позовних вимог, саме про
стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
боргу в сумі 2402040 грн., та про відмову в
задоволенні позову до ОСОБА_2

Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, з другої
сторони суд присуджує понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати. Обговорюючи питання про суму
судових витрат суд виходить з
наступного. Позивачем при подачі
позову по квитанції № 667282209 від 12.11.2009
року сплачено судовий збір в сумі 1 700
грн., по квитанції № 667284709 від 12.11.2009
року витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи в сумі 120
грн. Тому на його користь позивача з
відповідача ОСОБА_3 слід стягнути
вищевказані судові витрати в сумі 1820
грн. ( 1 700 грн. + 120 грн. = 1 820 грн. )

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 526, 559, 599, 625, 1046 , 1049 ЦК України , ст.
ст. 8,10, 79, 60, 88, 212, 213, 215, 223 ЦПК України, суд
-

В и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення боргу задовольнити частково
.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
борг в сумі 2402040 грн. та судові витрати
в сумі 1 820 грн., а всього 2403 860 грн.

В частині позовних вимог про стягнення
боргу з ОСОБА_2 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Черкаської області через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Повний текс рішення виготовлено 20
травня 2014 року.

Головуючий Ю. В. Михальченко