Справа № 752/2076/14-ц
Провадження № 2/752/2350/14
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

23 червня 2014 року Голосіївський
районний суд м. Києва в складі
головуючого судді Новак А.В., при
секретарі Чабанюк Л.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення майнової та моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

позивачі звернувся до Голосіївського
районного суду м. Києва з позовом до
ОСОБА_3 про стягнення майнової та
моральної шкоди.

Мотивував свої вимоги тим, що на їх
земельній ділянці по вулиці АДРЕСА_1
знаходиться гараж під Літ «Е», який
межує зі стіною гаража, розташованого
на земельній ділянці по АДРЕСА_2

Як зазначають позивачі відповідачка по
справі 08 серпня 2013 року зруйнувала
стіну свого гаража та у такий спосіб
фактично пошкодила їх власність - гараж
під Літ. «Е», внаслідок чого їм була
завдана майнова та моральна шкода.

Позивачі просять суд ухвалити рішення,
яким стягнути з відповідача на їх
користь 14143 гривні майнової шкоди, 15000
гривень моральної шкоди та вирішити
питання про судові витрати.

В судовому засіданні позивачі,
посилаючись на матеріали справи,
просили суд позовні вимоги
задовольнити повністю.

Відповідач в судове засідання
призначене на 23 червня 2014 року не
з'явилася. Клопотань про відкладення
розгляду справи до суду не надсилала,
про причини неявки суд не повідомила.

Про час та місце слухання справи
відповідач була повідомлена належним
чином, оскільки брала участь в судовому
засіданні, яке відбулося 14 квітня 2014
року, а тому суд з врахуванням факту
вимог позивачів про необхідність
розглянути справу за наявними
матеріалами справи, визнає неявку
відповідача такою, що відбулася з
неповажних причин і вважає за можливе
ухвалити рішення у її відсутність за
наявними матеріалами справи.

Заслухавши позивачів, дослідивши і
проаналізувавши докази, які містяться
в матеріалах справи, суд на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилались як на
підставу своїх вимог і заперечень,
дійшов наступних висновків.

З матеріалів справи та пояснень сторін
встановлено, що позивачі проживають за
адресою: АДРЕСА_1

Поряд із земельною ділянкою позивачів
наявна земельна ділянка за адресою:
АДРЕСА_2

Земельні ділянки за зазначеними
адресами межують між собою і
відповідно до технічного паспорта на
житловий будинок АДРЕСА_1 на вказаній
земельній ділянці розташований
самовільно побудований гараж під Літ.
«Е».

В ході судового розгляду справи
позивачем не було надано суду жодного
доказу про те, що наявні будь-які
неправомірні дії/бездіяльність саме
відповідача ОСОБА_3, які як наслідок
потягнули за собою наслідки у виді
руйнування власності майна позивачів.

Так само, перед судом не доведено факту
того, що саме ОСОБА_3 є власником
земельної ділянки і відповідно
будь-якого нерухомого майна, а так само
і гаража розташованого за адресою:
АДРЕСА_2

З матеріалів справи вбачається, що
зазначена позивачами земельна ділянка
належить ОСОБА_4

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданими відповідно до
Цивільного процесуального кодексу
України, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

За відсутності клопотання позивача,
суд відповідно до ч. 1 ст. 33 ЦПК України
позбавлений права замінити первісного
відповідача на належного відповідача,
або залучити до участі в справі іншу
особу як співвідповідача.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова
шкода, завдана неправомірними діями чи
бездіяльністю майну фізичної або
юридичної особи відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Постанова Пленуму Верховного суду
України «Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» за № 6 від 27.03.1992
року (із змінами та доповненнями)
роз'яснює, що розглядаючи позови про
відшкодування шкоди, суди повинні мати
на увазі, що шкода заподіяна особі та
майну громадянина, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі, особою,
яка її заподіла, за умови, що дії
останньої були неправомірними, між
ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина зазначеної
особи, а коли це було наслідком дії
джерела підвищеної небезпеки,
незалежно від наявності вини.

Суд вважає, що в ході судового
засідання, позивачами не доведено
наявність вини відповідача ОСОБА_3 у
завданні шкоди майну позивачів, так
само як і не доведено, що саме її -
ОСОБА_3 неправомірні дії стали
безпосередньою причиною пошкодження
гаражу позивачів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній особі
неправомірними діями, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини, а тому вирішуючи позов в частині
вимог, щодо відшкодування моральної
шкоди, суд вважає, що ці вимоги не
підлягають задоволенню, оскільки в
судовому засіданні факт спричинення,
як майнової так і моральної шкоди з
вини ОСОБА_3, встановлено не було.

Позивачами не надано суду доказів того,
що у зв'язку з неправомірними діями
саме відповідача, у них відбулись зміни
в житті, що виразились у вигляді
переживань, погіршення їх
психологічного та фізичного стану,
втратою можливості вести звичайний для
них спосіб життя.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
Цивільного процесуального кодексу
України.

Суд вважає, що позивачами не доведено
будь-якими належними та допустимими
доказами факту завдання їм шкоди саме
неправомірними діями відповідача,
оскільки таких доказів в ході судового
засідання позивачами надано не було.

Твердження позивачів в обґрунтування
позовних вимог, що руйнування їх гаражу
відбулося саме у зв'язку з
неправомірними діями відповідачки,
судом не беруться до уваги, оскільки
такі суперечать матеріалам справи та
не доведені будь-якими належними та
допустимими доказами і викладені
представником позивача у формі
припущень.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України,
доказування не може грунтуватися на
припущеннях.

Твердження позивачів в обґрунтування
позову, крім їх пояснень, не
підтверджені жодними доказами, а також
не знайшли свого підтвердження в ході
слухання справи, а тому не беруться
судом до уваги і такі обставини
встановлені в судовому засіданні не
дають суду жодних правових підстав для
задоволення позовних вимог.

На основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які посилались сторони, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, дослідженими в
судовому засіданні, оцінивши їх
належність, допустимість,
достовірність, а також достатність і
взаємний зв'язок у їх сукупності,
встановивши правовідносини, які
випливають із встановлених обставин та
правові норми, які підлягають
застосуванню до цих правовідносин, суд
дійшов висновку про необхідність
відмовити в задоволенні позову
повністю.

Судові витрат між сторонами
розподілити за правилами ст. 88 ЦПК
України.

Керуючись ст.ст. 212-215, 223, 294-296 ЦПК
України,суд,-

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про стягнення майнової та
моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом
десяти днів з дня його проголошення, а
рішення яке було ухвалено без участі
особи, яка її оскаржує протягом десяти
днів з дня отримання копії рішення.
Апеляційна скарга подається до
Апеляційного суду м. Києва через
Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя
А.Новак