УХВАЛА

іменем україни

28 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика
П.О.,

суддів: Євграфової
Є.П., Євтушенко О.І.,

Журавель В.І.,
Завгородньої І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
про визнання виконавчого напису
нотаріуса таким, що не підлягає
виконанню, за касаційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» на рішення
Вознесенського міськрайонного суду
Миколаївської області від 09 жовтня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Миколаївської області від 13 січня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до
ПАТ «Дельта Банк» про визнання
виконавчого напису нотаріуса таким, що
не підлягає виконанню, посилаючись на
те, що 23 липня 2008 року між ним і ВАТ
«Сведбанк» (правонаступником якого є
ПАТ «Дельта Банк») було укладено
іпотечний договір, згідно з умовами
якого належна йому квартира АДРЕСА_1
була передана в іпотеку для
забезпечення його зобов'язання згідно
з кредитним договором від 23 липня 2008
року № 1404/0708/88-016.

01 червня 2013 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 вчинено виконавчий
напис, реєстровий номер 1233.

Посилаючись на те, що оспорюваний
виконавчий напис вчинений в порушення
п. 2.3 Глави 16 Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України
без підтвердження отримання ним
надісланого іпотекодержателем
повідомлення - письмової вимоги про
усунення порушень та відсутності
підстав рахувати заборгованість за
кредитним договором безспірною через
неповідомлення його про зміну
кредитора, через що у нього виникло
право не виконувати обов'язки щодо
сплати платежів за цим договором,
позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 09 жовтня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Миколаївської області від 13 січня 2014
року, визнано виконавчий напис,
вчинений 01 червня 2013 року приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4,
реєстровий номер 1233, таким, що не
підлягає виконанню.

У поданій касаційній скарзі ПАТ
«Дельта Банк» просить зазначені судові
рішення скасувати, посилаючись на
порушення судами норм матеріального і
процесуального права, справу передати
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Наведеній нормі ухвалені у справі
судові рішення не відповідають.

Установлено, що 23 липня 2008 року між
ОСОБА_3 і ВАТ «Сведбанк»
(правонаступником якого є ПАТ «Дельта
Банк») укладено іпотечний договір,
згідно з умовами якого належна ОСОБА_3
квартира АДРЕСА_1 передана в іпотеку
для забезпечення його зобов'язання
згідно з кредитним договором від 23
липня 2008 року № 1404/0708/88-016.

Згідно з розрахунком банку
заборгованість ОСОБА_3 за кредитним
договором станом на 25 травня 2012 року
становила 101 118 грн, з яких: 87 126 грн -
заборгованість за кредитом, 13 992 грн -
заборгованість за відсотками.

01 червня 2013 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 вчинено виконавчий
напис, реєстровий номер 1233, за яким з
метою задоволення вимог ПАТ «Дельта
Банк» звернено стягнення на зазначену
квартиру.

Суд першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, визнаючи
виконавчий напис таким, що не підлягає
виконанню, посилався на порушення при
вчиненні виконавчого напису пп. 2.3 п. 2
глави 16 Порядку вчинення нотаріальних
дій нотаріусами України, оскільки
згідно з копією повідомлення, що була в
розпорядженні приватного нотаріуса, в
ньому є відмітка працівника поштового
зв'язку про вручення особисто ОСОБА_3 09
березня 2013 року поштового
відправлення. Між тим при врученні
повідомлення особисто фізичній особі
необхідно, щоб зазначена особа вчинила
відмітку про отримання, але такої
відмітки вказане повідомлення не
містить.

Крім того, згідно з ксерокопією
закордонного паспорта на ім'я ОСОБА_3
він із 07 до 10 березня 2013 року не
перебував на території України.

За таких обставин суд дійшов висновку
про відсутність підстав вважати, що
повідомлення - письмову вимогу про
усунення порушень іпотекодавцем було
надіслано ОСОБА_3

Проте з такими висновками судів
погодитися не можна з таких підстав.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про
іпотеку» у разі порушення основного
зобов'язання та/або умов іпотечного
договору іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмову
вимогу про усунення порушення. У цьому
документі зазначається стислий зміст
порушених зобов'язань, вимога про
виконання порушеного зобов'язання у не
менш ніж тридцятиденний строк та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки у разі невиконання
цієї вимоги. Якщо протягом
встановленого строку вимога
іпотекодержателя залишається без
задоволення, іпотекодержатель вправі
прийняти рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
позасудового врегулювання на підставі
договору.

Відповідно до п. 11 іпотечного договору
іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю письмову вимогу в строк,
що не перевищує тридцяти календарних
днів, та попередження про звернення
стягнення на предмет іпотеки у разі
невиконання цієї умови. Якщо протягом
встановленого строку вимога
іпотекодержателя залишається без
задоволення, іпотекодержатель вправі
розпочати звернення стягнення на
предмет іпотеки. Тридцятиденний строк
починає відліковуватися з дати, що
зазначена на квитанції, яка надається
іпотекодержателю відділенням зв'язку
при відправленні іпотекодавцю листа з
вимогою про усунення порушення
основного зобов'язання з повідомленням
про вручення, або дата, зазначена на
такому листі, що отриманий
іпотекодавцем особисто у
іпотекодержателя.

Отже, в договорі, умови якого є для
сторін обов'язковими, останні дійшли
згоди про те, що відлік строку на
усунення порушень за основним
зобов'язанням починається з дня
надсилання вимоги іпотекодавцю, та не
пов'язується із її фактичним врученням
останньому.

Із матеріалів справи (а. с. 56-59)
вбачається, що вимога позивачу від 01
березня 2013 року, що містить
попередження про можливість звернення
стягнення на іпотечне майно,
направлена поштою 05 березня 2013 року на
адресу, вказану позивачем при
укладенні кредитного та іпотечного
договорів.

Суд на порушення вимог ст. ст. 214, 215 ЦПК
України на зазначене уваги не звернув,
пояснень відповідача в достатньому
обсязі не перевірив, не визначився із
характером спірних правовідносин, не
дав їм оцінки та не вирішив, яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

З'ясування цих обставин має суттєве
значення для правильного вирішення
спору.

Апеляційний суд на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права уваги не звернув
і помилково залишив рішення суду
першої інстанції без змін.

Оскільки допущені судами порушення
норм матеріального та процесуального
права призвели до неправильного
вирішення справи, рішення судів першої
та апеляційної інстанцій підлягають
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
задовольнити.

Рішення Вознесенського міськрайонного
суду Миколаївської області від 09
жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Миколаївської області від 13 січня
2014 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
П.О. Гвоздик

Судді: Є.П.
Євграфова

О.І.
Євтушенко

В.І.
Журавель

І.М.
Завгородня