Справа № 363/4495/13ц Головуючий у І
інстанції Скарлат О.І.Провадження №
22-ц/780/2081/14 Доповідач у 2
інстанції КулішенкоКатегорія 44
УХВАЛА

Іменем України

11 червня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді Кулішенка Ю.М.,

суддів: Лащенка В.Д., Сушко Л.П.,

при секретарі: Химинець Н.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали цивільної справи
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Вишгородського районного суду
Київської області від 22 січня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа: управління
Держземагенства у Вишгородському
районі Київської області про визнання
недійсним державного акту на право
власності на земельну ділянку,-

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернулася
до суду з позовом до ОСОБА_2, третя
особа: управління Держземагенства у
Вишгородському районі Київської
області про визнання недійсним
державного акту на право власності на
земельну ділянку, посилаючись на те, що
у 1995 році вона отримала у користування
земельну ділянку 0,15 га для ведення
особистого селянського господарства в
смт. Димер Вишгородського району
Київської області. На підставі рішення
Димерської селищної ради
Вишгородського району Київської
області № 186 від 26.11.2003 року ця ділянка
передана їй у приватну власність.

11.07.2007 року позивачка звернулась до
відділу земельних ресурсів
Вишгородського району з заявою про
виготовлення технічної документації
щодо видачі державного акту на право
приватної власності на земельну
ділянку площею 0,15 га. У 2010 році ТОВ
«Будексім 2007» позивачу повідомив, що
при формуванні кадастрового номера і
внесення в базу даних Вишгородського
району в Управлінні Держкомзему
Вишгородського району було
встановлено, що земельна ділянка
накладається на вже раніше відведені
паї. 11.12.2011 року відповідач отримав
державний акт на право власності на
земельну ділянку серія ЯД № 907106 для
ведення особистого селянського
господарства, площею 1,9100 га,
кадастровий номер :20:097:0200, яка
розташована на території
Козаровицької сільської ради
Вишгородського району Київської
області. Звернувшись до Управління
Держкомзему у Вишгородському районі
Київської області про внесення змін до
бази даних, щодо меж земельних ділянок,
позивачка отримала відповідь, що
оскільки суміжний землекористувач
набув право власності на земельну
ділянку, питання може бути вирішено за
згодою сторін у судовому порядку.
Оскільки під час проведення робіт з
виготовлення кадастрового плану
земельної ділянки відповідача була
додана до площі приватизованої ним
земельної ділянки частина земельної
ділянки, яка знаходиться у
користуванні позивача, позивачка
вважає, що право на приватизацію
земельної ділянки, яка знаходиться у її
користуванні порушено.

Рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від 22 січня 2014
року в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій
посилалась на порушення судом норм
матеріального та процесуального права
і просить рішення скасувати та
ухвалити нове, яким її позовні вимоги
задовольнити.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін,
вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, приходить до
висновку про те, що апеляційна скарга
не підлягає до задоволення, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлено, що рішенням
Димерської селищної ради
Вишгородського району від 26 листопада
2003 року ОСОБА_1 безкоштовно передано у
приватну власність земельну ділянку
площею 0,15 га для ведення особистого
селянського господарства.

ОСОБА_2 11.12.2011 року отримав державний
акт на право власності на земельну
ділянку серія ЯД № 907106, площею 1,9100 га,
яка розташована у Київській області
Вишгородського району Козаровицької
сільської ради для ведення особистого
селянського господарства, кадастровий
номер :20:097:0200 та зареєстрований в
книзі записів реєстрації актів на
право власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 09414.

Відповідно до статті 81 ЗК України
громадяни України набувають права
власності на земельні ділянки на
підставі безоплатної передачі із
земель державної і комунальної
власності; приватизації земельних
ділянок, що були раніше надані їм у
користування.

Відповідно до статті 155 ЗК України у
разі видання органом виконавчої влади
або органом місцевого самоврядування
акта, яким порушуються права особи щодо
володіння, користування чи
розпорядження належною їй земельною
ділянкою, такий акт визнається
недійсним.

Згідно ч. 2 статті 328 ЦК України право
власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 153 ЗК України
власник не може бути позбавлений права
власності на земельну ділянку, крім
випадків, передбачених цим Кодексом та
іншими законами України.

Згідно ст. 152 ЗК України, держава
забезпечує громадянам та юридичним
особам рівні умови захисту права
власності на землю. Власник земельної
ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень
його прав на землю, навіть якщо ці
порушення не пов'язані з позбавленням
права володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків. Захист
прав громадян та юридичних осіб на
земельні ділянки здійснюється шляхом:
визнання прав; відновлення стану
земельної ділянки, який існував до
порушення прав, і запобігання вчиненню
дій, що порушують права або створюють
небезпеку порушення прав; визнання
угоди недійсною; визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування;
відшкодування заподіяних збитків;
застосування інших, передбачених
законом, способів.

Рішення Вишгородського районного суду
від 19.09.2008 року про передачу земельної
ділянки у власність відповідачу ОСОБА_2
є чинним, а тому визнання недійсним
державного акту на право власності на
земельну ділянку серії ЯД № 907106 площею
1,9100 га, як правовстановлюючого
документа без оскарження рішення, яким
надано право на отримання цього акта не
передбачено законом.

Суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку, що відсутні
підстави для задоволення позовних
вимог, оскільки визнання недійсним
державного акта на право власності на
землю як самого по собі
правовстановлюючого документа не
передбачено нормами закону при
наявності рішення, що надало право на
отримання цього правовстановлюючого
документа.

Наведені в апеляційній скарзі доводи
не спростовують висновків суду.

Висновки суду першої інстанції,
викладені в рішенні відповідають
вимогам закону та обставинам справи.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
розглядаючи спір повно дослідив і
оцінив обставини справи, надані
сторонами докази, дійшов вірного
висновку у вирішенні спору та ухвалив
обґрунтоване рішення з вірним
застосуванням норм матеріального
права.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317, ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду
Київської області від 22 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді