АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 216/5465/13-ц
Головуючий в 1 інстанції
Провадження № 22-ц/774/955/К/14
Категорія № 27 ( І )
Доповідач Братіщева Л.А.
15 травня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Дніпропетровської
головуючого - судді : Братіщевої Л.А.,
суддів : Грищенко Н.М., Турік В.П.,
при секретарі: Кузьміній Н.В.
за участю: представника позивача
ОСОБА_2 - ОСОБА_3; відповідача ОСОБА_4 та
її представника ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4
на рішення Центрально-Міського
районного суду м. Кривого Рогу від 12
березня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за
У липні 2013 року ОСОБА_2 звернулась
до суду з позовом до ОСОБА_4 про
стягнення боргу за договором позики.
В обґрунтування позовних вимог
позивач зазначила, що 19.06.2012 року вона
позичила відповідачу ОСОБА_4 20 000 грн. На
підтвердження укладеного договору
позики відповідач написала їй
розписку, де зобов'язувалася повернути
борг в строк до 19.06.2013 року.
Однак до теперішнього часу
відповідач ОСОБА_4 борг не повернула, у
зв'язку з чим позивач просила суд
стягнути з відповідача борг в розмірі 20
000 грн., 229,41 судового збору та 500 грн.
витрат на правову допомогу, а всього 20
Рішенням Центрально-Міського
районного суду м. Кривого Рогу від 12
березня 2014 року позовну заяву ОСОБА_2
до ОСОБА_4 про стягнення боргу за
договором позики - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_2 суму боргу за договором позики в
розмірі 20 000 грн., судовий збір в розмірі
229,41 грн., витрати на правову допомогу в
розмірі 500 грн., а всього - 20 729,41 грн.

В апеляційній скарзі відповідач
ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального
та процесуального права, просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Зокрема вважає висновок суду про
те,що вона за 20 000 грн. придбала у
позивачки будинок є хибним, так як і є
передчасним твердження суду про те, що
договір купівлі -продажу житлового
будинку з господарськими спорудами від
19.06.2012 року не має відношення до
договору позики укладеного між
позивачем та нею 19.06.2012 року.

Судом не встановлено дату
укладання договору позики, факту
передання грошових коштів. Допитана в
якості свідка ОСОБА_6 підпис якої
стоїть на розписці, пояснила, що в
травні 2012 року її запросила позивачка
для засвідчення домовленості між
позивачкою та відповідачкою відносно
купівлі-продажу будинку, після
вивчення сторонами розписки вона
поставила свій підпис під розпискою,
самого факту передачі грошей вона не
бачила.

Досліджуючи боргову розписку чи
договір позики, суд повинен виявляти
справжню правову природу укладеного
договору, незалежно від найменування
документа, і залежно від установлених
результатів роботи відповідні правові
висновки.

Отже, гроші за договором позики від
19.06.2012 року не передавались і
відповідно договір позики між
сторонами не укладався.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено що відповідач
ОСОБА_4 згідно розписки від 19 червня
2012 року взяла в борг у ОСОБА_2 20 000 грн.,
зі строком повернення коштів 19 червня
2013 року( а.с.25), які відповідач так і не
повернула позивачеві.

Ухвалюючи рішення про
задоволення позовних вимог позивача
суд першої інстанції виходив з того, що
між позивачем і відповідачем був
укладений договір позики, який не
виконаний відповідачем належним чином.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі,
визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Згідно із ст. ст.1047 ЦК України Договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до вимог ст. 545 ЦК України
прийнявши виконання зобов'язання,
кредитор повинен на вимогу боржника
видати йому розписку про одержання
виконання частково або в повному
обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові
борговий документ, кредитор, приймаючи
виконання зобов'язання, повинен
повернути його боржникові. У разі
неможливості повернення боргового
документа кредитор повинен вказати про
це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у
боржника підтверджує виконання ним
свого обов'язку.

У разі відмови кредитора повернути
борговий документ або видати розписку
боржник має право затримати виконання
зобов'язання. У цьому разі настає
прострочення кредитора.

Частина 1 ст. 1049 ЦК України покладає на
позичальника обов'язок повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Як передбачено ч.3 ст. 1049 ЦК України,
позика вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок. Тобто зобов'язання
позичальника припиняються належним
виконанням і з цього часу боржник є
особою, яка повністю виконала свої
боргові зобов'язання, про що також
зазначено й в ст. 599 ЦК України.

Доводи відповідача в апеляційній
скарзі щодо залишення поза увагою, на
думку відповідача, пояснень свідків
про те, що розписка про отримання нею у
позивача 19.06.2012 року у борг 20 000 грн.
написана нею за проханням позивача в
якості гарантії наступного договору
купівлі-продажу домоволодіння, а
зазначена сума грошей нею не
отримувалась є безпідставними та
спростовуються достатньо
обґрунтованими висновками суду першої
інстанції із зазначенням про те, що
договір продажу житлового будинку з
господарчими спорудами від 19.06.2012 року,
укладений між сторонами даного спору,
не має відношення до договору позики і
не звільняє сторони від виконання умов
договору позики.

Колегія погоджується із висновком суду
щодо надання належної оцінки
поясненням свідків ОСОБА_6, які суд
правильно обґрунтував посилаючись на
норми ст.1051 ЦК України, що спростовує
доводи апеляційної скарги про
залишення поза увагою судом першої
інстанції пояснень цього свідка в
якості доказу не отримання ОСОБА_4 20 000
грн. за борговою розпискою.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
висновки суду першої інстанції щодо
невиконання відповідачем своїх
зобов'язань за договором позики
відповідають встановленим обставинам
справи та підтверджуються борговою
розпискою ОСОБА_4, яка знаходиться у
позивача ОСОБА_2 (позикодавця) і
оригінал якої надано позивачем суду
першої інстанції (а.с.25).

Інші доводи відповідача,
викладені в апеляційній скарзі, не
можуть бути взяті до уваги, оскільки
вони фактично зводяться до переоцінки
доказів та незгодою з висновками суду
по їх оцінці.

Вирішуючи спір, суд першої
інстанції в достатньо повному обсязі
встановив права і обов'язки сторін, що
брали участь у справі, обставини
справи, перевірив доводи і заперечення
сторін, дав їм належну правову оцінку,
ухвалив рішення, яке відповідає
вимогам закону.

Висновки суду обґрунтовані і
підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду ухвалено з
дотриманням норм матеріального і
процесуального законодавства, у
зв'язку із чим апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду -
залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України колегія суддів, -

У Х В А
Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
відхилити.

Рішення Центрально-Міського
районного суду м. Кривого Рогу від 12
березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: