Справа № 368/1125/14-ц
провадження № 2/368/359/14
Рішення

іменем України

"17" червня 2014 р. Кагарлицький
районний суд Київської області

в складі: головуючого судді
Шевченко І.І.

при секретарі
Губенко А.П.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Кагарлик справу
за позовом ОСОБА_1 до Ліщинської
сільської ради Кагарлицького району
Київської області, третя особа:
Державна реєстраційна служба
Кагарлицького районного управління
юстиції, Кагарлицька районна державна
нотаріальна контора про визнання права
власності на житловий будинок в
порядку спадкування, -

в с т а н о в и в:

позивач просить суд встановити
факт належності їй, ОСОБА_1, заповіту
від 02.04.1999 р., складеного ОСОБА_2 та
посвідченого державним нотаріусом
Кагарлицької районної державної
нотаріальної контори Воловенко Р.П. та
зареєстровано в реєстрі за № 1 с-414 та
визнати за нею, ОСОБА_1, в порядку
спадкування після ОСОБА_2 право
власності на житловий будинку
(загальною площею 70,90 кв. м., житловою
площею 32.90 кв. м. допоміжною площею 23 кв.
м.) з надвірними спорудами та будівлями
(погріб під частиною будівлі під літ.
В/пг. веранда під літ. а. сарай під літ. Б.
сарай під літ. В. колодязь питний за
1/2№1, ґанок під. літ. А1, козирок під. літ.
а2, огорожа №2, ворота з хвірткою №3), що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1,
посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2
померла ОСОБА_2.

За життя ОСОБА_2 належав житловий
будинок за адресою: АДРЕСА_1, в якому
вона проживала до та на час смерті.

Отже, після смерті ОСОБА_2 залишився
вищезазначений житловий будинок.

02.04.1999 р. ОСОБА_2 було складно заповіт,
посвідчений державним нотаріусом
Кагарлицької районної державної
нотаріальної контори та
зареєстрований в реєстрі за № 1 с-414.

Відповідно до вищезазначеного
заповіту ОСОБА_2 все своє майно, де б
воно не було і чого б воно не складалось
і взагалі все те, що буде належати їй на
день смерті і на що за законом матиме
право заповіла їй, ОСОБА_1.

Згідно ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу
України право на спадкування мають
особи, визначені у заповіті.

Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу
України у разі відсутності заповіту,
визнання його недійсним, неприйняття
спадщини або відмови від її прийняття
спадкоємцями за заповітом, а також у
разі неохоплення заповітом усієї
спадщини право на спадкування за
законом одержують особи визначені у
статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу
України у першу чергу право на
спадкування за законом мають діти
спадкодавця, у тому числі зачаті за
життя спадкодавця та народжені після
його смерті, той з подружжя, який його
пережив, та батьки.

Після ОСОБА_2 із спадкоємців першої
черги залишилась лише вона її дочка
ОСОБА_1. Інших спадкоємців першої черги
не залишилось, оскільки з її батьком
ОСОБА_2 розлучилась, а батьки померли
давно.

Отже, враховуючи те, що інших
спадкоємців першої черги після ОСОБА_2
немає, вона як спадкоємець за законом
першої черги успадковує всю спадщини
ОСОБА_2

У зв'язку з відкриттям спадщини ОСОБА_2
вона у встановлений ст. 1270 Цивільного
кодексу України шестимісячний строк
звернулась до державного нотаріуса
Кагарлицької районної державної
нотаріальної контори Воловенко Р.П. із
заявою про прийняття спадщини матері
ОСОБА_2, що підтверджується витягом про
реєстрацію у Спадковому реєстрі №
33400306 від 02.03.2013 р.

Після прийняття спадщини для
оформлення свідоцтва про право на
спадщину вона звернулась до державного
нотаріуса Кагарлицької районної
державної нотаріальної контори.
Державний нотаріус попросила її надати
правовстановлюючий документ на право
власності на житловий будинок на ім'я
ОСОБА_2

На вимогу нотаріуса вона не змогла
надати правовстановлюючий документ на
право власності на житловий будинок,
оскільки такий документ за життя
ОСОБА_2 не був отриманий. У зв'язку з чим
державний нотаріус відмовила в
оформленні свідоцтва на спадщину на
спадковий житловий будинок.

Вона звернулась до Південного БТІ для
виготовлення технічного паспорту на
житловий будинок та з'ясування питання
чи не отримувався ОСОБА_2
правовстановлюючий документ на право
власності на житловий будинок та чи він
зареєстрований. На її звернення було
виготовлено технічний паспорт та
надано відповідь, відповідно до якої
Південне БТІ повідомило, що станом на
01.01.2013 р. право власності на житловий
будинок не було зареєстровано за
ОСОБА_2

В зв'язку з чим, державним нотаріусом,
було рекомендовано їй звернутись до
суду щодо визнання за нею в порядку
спадкування права власності на
житловий будинок, що знаходиться за
адресою АДРЕСА_1, який належав ОСОБА_2

Отже, за умов відсутності
правовстановлюючого документа, згідно
якого ОСОБА_2 набула право власності
саме на житловий будинок, та його
реєстрації, вона не може у
встановленому порядку оформити через
нотаріальну контору та прийняти у
спадщину житловий будинок, що
знаходиться АДРЕСА_1.

Згідно ст. 328 Цивільного кодексу
України право власності надувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів.

Згідно ст. 392 Цивільного кодексу
України власник майна може пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, а також
у разі втрати ним документа, який
засвідчує його право власності.

Крім того, державний нотаріус
Кагарлицької районної державної
нотаріальної контори відмовилась
оформляти спадщину на підставі
заповіту від 02.04.1999 р., оскільки в
заповіті невірно вказано її прізвище.
Зокрема, в заповіті вказано ОСОБА_1, а в
паспорті ОСОБА_1.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 256 Цивільного
процесуального кодексу України суд
розглядає справи про встановлення
факту належності правовстановлюючих
документів особі, прізвище, ім'я, по
батькові, місце і час народження якої,
що зазначені в документі, не збігаються
з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і
часом народження цієї особи,
зазначеним у свідоцтві про народження
або в паспорті.

Згідно ст. 257 Цивільного процесуального
кодексу України заява фізичної особи
про встановлення факту, що має юридичне
значення, подається до суду за місцем
її проживання.

Згідно п. 12 Постанови Пленуму
Верховного суду України №5 від 31.03.1995 р.
«Про судову практику в справах про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення» при розгляді справи про
встановлення відповідно до п.6 ст.273 ЦП К
факту належності правовстановлюючих
документів особі, прізвище, ім'я, по
батькові, місце і час народження якої,
зазначені в документі, не збігаються з
ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і
часом народження цієї особи, вказаними
у свідоцтві про народження або в
паспорті, у тому числі, факту
належності правовстановлюючого
документа, в якому допущені помилки у
прізвищі, імені, по батькові або
замість імені чи по батькові зазначені
ініціали суд повинен запропонувати
заявникові подати докази про те, що
правовстановлюючий документ належить
йому і що організація, яка видала
документ, не має можливості внести до
нього відповідні виправлення. Разом з
тим, цей порядок не застосовується,
якщо виправлення в таких документах
належним чином не застережені або ж їх
реквізити нечітко виражені внаслідок
тривалого використання, неналежного
зберігання, тощо. Це є підставою для
вирішення питання про встановлення
факту, про який йдеться в документі,
відповідно до чинного законодавства.

Підтвердженням того, що заповіт від
02.04.1999 р. був складений на неї є копія її
паспорту, свідоцтва про народження та
свідоцтва про укладання шлюбу. Також
підтвердити належність заповіту від
02.04.1999 р. може державний нотаріус
Кагарлицької районної державної
нотаріальної контори Воловенко Р.П.,
яка посвідчувала заповіт та в
присутності якої ОСОБА_2 підписувала
його.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився та подав до суду
заяву, в якій просять справу слухати
без представника сільської ради.
Позовні вимоги визнають. Проти них не
заперечують.

Представник третьої особи не
з'явився, про час і місце розгляду
справи був повідомлений завчасно, про
що свідчить розписка про отримання
судової повістки, вважається, що
судовий виклик або судове повідомлення
вручене їм належним чином, а тому суд
вважає ухвалити рішення на підставі
наявних в справі матеріалів.

Представник Кагарлицької
районної державної нотаріальної
контори Київської області в судове
засідання не з'явився та подав до суду
заяву, в якій просить справу слухати
без участі представника. З даною заявою
згідні.

Суд, вислухавши позивача, яка не
заперечує проти проведення заочного
розгляду справи та вивчивши матеріали
справи, вважає позовні вимоги позивача
задовольнити.

В судовому засіданні суд встановив
наступні обставини та відповідні їм
правовідносини.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним
і обґрунтованим. Обґрунтованим є
рішення ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі мають рівні
права щодо надання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості.

Згідно з ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Сторони мають
право обґрунтовувати належність
конкретного доказу для підтвердження
їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Відповідно до ст. 234
Цивільного-процесуального кодексу
України в порядку окремого
провадження розглядаються цивільні
справи про підтвердження наявності або
відсутності юридичних фактів, що мають
значення для охорони прав та інтересів
особи або створення умов здійснення
нею особистих немайнових прав.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2.

За життя ОСОБА_2 був складений заповіт
від 02.04.1999 р. посвідчений державним
нотаріусом Воловенко Р.П., згідно до
якого ОСОБА_2 на випадок свої смерті
зробила таке розпорядження: все своє
майно, де б воно не було і з чого б воно
не складалося і взагалі все те, що буде
їй належати на день смерті і на що вона
за законом матиму право заповідає
ОСОБА_1.

Згідно ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу
України право на спадкування .мають
особи, визначені у заповіті.

Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу
України у разі відсутності заповіту,
визнання його недійсним, неприйняття
спадщини або відмови від її прийняття
спадкоємцями за заповітом, а також у
разі не охоплення заповітом усієї
спадщини право на спадкування за
законом одержують особи, визначені у
статтях 1261-1265 нього Кодексу.

З метою оформлення спадщини позивачі
звернулись до Кагарлицької районної
державної нотаріальної контори. Однак,
державний нотаріус Кагарлицької
районної державної нотаріальної
контори відмовилась оформляти
спадщину на підставі заповіту від
02.04.1999 р.. оскільки в заповіті невірно
вказано прізвище позивача ОСОБА_1.
Зокрема, в заповіті вказано, що
спадщина заповідається ОСОБА_1, а
насправді згідно паспорту у прізвище
позивача ОСОБА_1.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 256 Цивільного
процесуального кодексу України суд
розглядає справи про встановлення
факту належності правовстановлюючих
документів особі, прізвище, ім'я, по
батькові, місце і час народження якої,
що зазначені в документі, не збігаються
з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і
часом народження цієї особи,
зазначеним у свідоцтві про народження
або в паспорті.

Згідно ст. 257 Цивільного процесуального
кодексу України заява фізичної особи
про встановлення факту, що мас юридичне
значення, подається до суду за місцем
її проживання.

Згідно п. 12 Постанови Пленуму
Верховного суду України №5 від 31.03.1995 р.
«Про судову практику в справах про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення» при розгляді справи про
встановлення відповідно до п. б ст. 273
ЦПК факту належності
правовстановлюючих документів особі,
прізвище, ім'я, по батькові, місце і час
народження якої, зазначені в документі,
не збігаються з ім'ям, по батькові,
прізвищем, місцем і часом народження
цієї особи, вказаними у свідоцтві про
народження або в паспорті, у тому числі,
факту належності правовстановлюючого
документа, в якому допущені помилки у
прізвищі, імені, по батькові або
замість імені чи по батькові зазначені
ініціали суд повинен запропонувати
заявникові подати докази про те, що
правовстановлюючий документ належить
йому і що організація, яка видала
документ, не має можливості внести до
нього відповідні виправлення. Разом з
тим, цей порядок не застосовується,
якщо виправлення в таких документах
належним чином не застережені або ж їх
реквізити нечітко виражені внаслідок
тривалого використання, неналежного
зберігання, тощо. Це є підставою для
вирішення питання про встановлення
факту, про який йдеться в документі,
відповідно до чинного законодавства.

Підтвердженням того, що заповіт від
02.04.1999 р. був складений на позивача -
ОСОБА_1 є копія її паспорту, свідоцтво
про народження.

Виправлення помилки є неможливим
шляхом складання нового заповіту та
його посвідчення або внесення змін,
оскільки ОСОБА_2 вже померла.

Згідно ч. 2 ст. 213 Цивільного кодексу
України на вимогу однієї або обох
сторін суд може постановити рішення
про тлумачення змісту правочину.

Згідно ч. З ст. 213 Цивільного кодексу
України при тлумаченні змісту
правочину беруться до уваги однакове
для всього змісту правочину значення
слів і понять, а також загальноприйняте
у відповідній сфері відносин значення
термінів, тому суд в цій частині вимог
позивачу та встановлює факт належності
ОСОБА_1 заповіту від 02.04.1999 р.,
складеного ОСОБА_2 та посвідченого
державним нотаріусом Кагарлицької
районної державної нотаріальної
контори Воловенко Р.П. та зареєстровано
в реєстрі за № 1 с-414.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму ВС
України «Про судову практику у справах
про спадкування» від 30 05.2008 N 7 спадкові
відносини регулюються Цивільним
кодексом України, законами України від
2 вересня 1993 року N 3425-XII "Про нотаріат",
від 23 червня 2005 року N 2709-IV "Про
міжнародне приватне право", іншими
законами, а також прийнятими
відповідно до них підзаконними
нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 1 статті 1223 ЦК
України право на спадкування мають
особи зазначені у заповіті, а у разі
відсутності заповіту право на
спадкування за законом одержують особи
визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця.

Вказане вище спадкове майно фактично
перейшло до позивача, дочки померлої,
спадкоємця 1 черги за заповітом.

Спадкова справа у нотаріуса вказаної
вище держнотконтори заведена та
зареєстрована у нотаріуса за
реєстровим № 97.

Про те, оформити спадкові права на
житловий будинок АДРЕСА_1 після смерті
спадкодавця позивач не має змоги, так
як вказаний будинок матір'ю за життя не
був зареєстрований у визначеному
законодавчо встановленому порядку на
неї, а тому відсутній
правовстановлюючий документ на об'єкт
нерухомості, який відповідно до вимог
закону підтверджує право власності на
нього.

Відповідно до ст. 4 Закону України « Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень »
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права на нерухоме
майно, що знаходиться на території
України, а саме право власності на
нерухоме майно.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не виплаває
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлено судом.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень», в разі
смерті особи, підставою для реєстрації
прав, що посвідчують виникнення
речових прав на нерухоме майно, є
рішення суду стосовно речових прав не
нерухоме майно, що набрало законної
сили.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не виплаває
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлено судом.

Станом на даний час, зареєструвати його
в установленому законом порядку
неможливо в зв'язку з тим, що відповідно
до п. 2.3., п. 3.3. «Тимчасового положення
про порядок реєстрації прав власності
на нерухоме майно» затвердженого
наказом Міністерства юстиції України
№ 7/5 від 07 лютого 2002 року заяву для
здійснення реєстрації права власності
на нерухоме майно подає власник (
власники ) або особа , яка належним
чином ним ( ними ) уповноважена.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень», в разі
смерті особи, підставою для реєстрації
прав, що посвідчують виникнення
речових прав на нерухоме майно, є
рішення суду стосовно речових прав не
нерухоме майно, що набрало законної
сили.

Вказане в судовому засіданні
підтверджується наявними в справі
доказами, а саме: копією паспорта на
ОСОБА_1; копією свідоцтва про смерть на
ОСОБА_2; довідкою із сільської ради;
копією технічного паспорта на будинок
АДРЕСА_1, а тому суд визнає за ОСОБА_1 в
порядку спадкування після ОСОБА_2 право
власності на житловий будинку
(загальною площею 70,90 кв. м., житловою
площею 32,90 кв. м, допоміжною площею 23 кв.
м.) з надвірними спорудами та будівлями
(погріб під частиною будівлі під літ.
В/пг, веранда під літ. а, сарай під літ. Б,
сарай під літ. В, колодязь питний за ? №1,
ганок під. літ. А1, козирок під. літ. а2,
огорожа № 2, ворота з хвірткою № 3), що
знаходяться за адресою АДРЕСА_1.

Суд стягує з позивача на користь
держави судовий збір в сумі 243 грн. 60
коп.

На підставі викладеного та керуючись
Законом України від 02 вересня 1993 року
«Про нотаріат», ЦК України, постановою
Пленуму Верховного Суду України від 30
травня 2008 року № 7 «Про судову практику
у справах про спадкування»,
«Інструкцією про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України»
, затверджена наказом Міністерства
юстиції України від 18 червня 1994 року №
18/5, ст. ст. 10, 11, 60, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК
України суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Ліщинської
сільської ради Кагарлицького району
Київської області, третя особа:
Державна реєстраційна служба
Кагарлицького районного управління
юстиції, Кагарлицька районна державна
нотаріальна контора про визнання права
власності на житловий будинок в
порядку спадкування - задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_1
заповіту від 02.04.1999 р., складеного
ОСОБА_2 та посвідченого державним
нотаріусом Кагарлицької районної
державної нотаріальної контори
Воловенко Р.П. та зареєстровано в
реєстрі за № 1 с-414.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку
спадкування після ОСОБА_2 право
власності на житловий будинку
(загальною площею 70,90 кв. м., житловою
площею 32,90 кв. м, допоміжною площею 23 кв.
м.) з надвірними спорудами та будівлями
(погріб під частиною будівлі під літ.
В/пг, веранда під літ. а, сарай під літ. Б,
сарай під літ. В, колодязь питний за ? №1,
ганок під. літ. А1, козирок під. літ. а2,
огорожа № 2, ворота з хвірткою № 3), що
знаходяться за адресою АДРЕСА_1.

Стягнути із ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженки с. Ліщинка Кагарлицького
району Київської області,
ідентифікаційний код НОМЕР_1, на
користь держави судовий збір на рр
0324, МФО 821018, код 22030001, ЄДРПОУ -
37341907, банк - ГУ ДКСУ у Київській області
в сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Київської області
через Кагарлицький районний суд
протягом десяти днів з дня
проголошення, а особами , які брали
участь у справі і не були присутніми в
судовому засіданні протягом 10 днів з
дня отримання копії рішення.

Суддя: І. І. Шевченко