РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2014 року
Харцизький міський суд Донецької
області у складі:

головуючої судді Сидорової М.В.

при секретарі Луценко В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Харцизьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа: Публічне акціонерне
товариство Комерційний банк
«ПРИВАТБАНК», про відшкодування
заподіяної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернувся до суду із
вказаним позовом до відповідача який
мотивує тим, що її чоловік - ОСОБА_3 з її
згоди 17 серпня 2005 року уклав договір
поруки №ПЕХ 005-05 з ПАТ КБ «ПРИВАБАНК»,
згідно з яким виступив поручителем
ОСОБА_2 перед кредитором - ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» за виконання обов'язків
позичальника за кредитним договором
№ЕХ 005-05 від 17 серпня 2005 року.

Згідно умов кредитного договору № ЕХ
005-05 від 17.08.2005 року ОСОБА_2 був наданий
кредит у вигляді відновлювальної
кредитної лінії у сумі 50000,00 грн. на
термін до 18 серпня 2008 року. Крім того,
ОСОБА_2 уклав з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
декілька додаткових угод до вказаного
кредитного договору, згідно з якими: з 09
листопада 2005 року Банк надав кредит
позичальникові у вигляді
відновлювальної кредитної лінії у сумі
180000,00 грн. (додаткова угода №1); згідно
умов додаткової угоди №3 з 04 серпня 2006
року ліміт відновлювальної кредитної
лінії збільшився до 380 000,00 грн., з 18
грудня 2007 року розмір ліміту за
кредитом збільшився до 900 000,00 грн.
(відповідно до умов додаткової угоди
№6).

Умовами кредитного договору були
встановлені розміри процентів за
користування кредитом, процентів у
випадку порушення строків повернення
кредит, а також розміри та порядок
сплати комісій, штрафів, пені та інших
платежів.

З умовами кредитного договору ОСОБА_2
був ознайомлений та мав відомості про
наслідки невиконання або неналежного
виконання своїх зобов'язань. Проте ним
булло допущено умисне порушення своїх
обов'язків за кредитним договором, він
неодноразово допускав прострочення
виплати коштів за договором, тим самим
спричинивши негативні наслідки для її
чоловіка та для неї.

Рішенням Жовтневого районного суду
м.Дніпропетровська від 20.08.2010 року з
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, як солідарних
боржників перед Банком, було стягнуто
на користь Банку 809184,87 грн.

Після цього до її чоловіка почали
звертатися працівники Банку та
працівники Відділу державної
виконавчої служби з вимогою погасити
борг. Вона з чоловіком були вимушені
продати квартиру АДРЕСА_1, яка належала
їм на праві власності. Суму від продажу
вказаної квартири в розмірі 87415,00грн.
покупець ОСОБА_5 відразу внесла на
поточний рахунок Банку, з яких 43707,50 грн.
належало позивачці, оскільки квартира
була придбана під час шлюбу з ОСОБА_3 та
належала подружжю на праві спільної
власності.

12 вересня 2013 року її чоловік - ОСОБА_3
направив ОСОБА_2 претензію на суму 118
000,00 грн., в якій він, діючи в інтересах
сім'ї, просив сплатити суму боргу в
семиденний строк. ОСОБА_2 знехтував
вказаними вимогами.

Вказує, що через зловмисне ухилення
ОСОБА_2 від своїх зобов'язань за
кредитним договором, вона та її чоловік
виплатили частину його боргу, через що
залишились без житла, а ОСОБА_2
відмовився відшкодовувати їм грошові
кошти, які були витрачені ними в його
інтересах. Вважає, що такими
незаконними діями їй була заподіяна
матеріальна шкода у розмірі 43707,50грн.,
яку просить стягнути з відповідача на
її користь, а також стягнути понесені
судові витрати.

Також позивач збільшила позовні
вимоги, та крім вищевикладеного
просить визнати причини пропуску
строку до суду із вказаним позовом
поважними та поновити строк звернення
до суду із вказаним позовом, оскільки
її чоловіком - ОСОБА_3 в межах строку
позовної давності раніше було подано
до суду позов до ОСОБА_2 з аналогічними
вимогами, але про стягнення усієї
вартості квартири - 87415,00грн. Під час
розгляду вказаної справи, її чоловік
зменшив свої позовні вимоги та,
оскільки квартира була спільною
власністю подружжя, просив суд
задовольнити його вимоги в сумі, яка
відповідає половині вартості квартири.
В зв'язку з цим, вважає, що строк
звернення до суду пропущений нею з
поважних причин.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник
ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні
вимоги підтримали в повному обсязі з
підстав викладених в позовній заяві.
Також ОСОБА_1 пояснила, що вона з 07.06.1997р.
по 04.09.2012р. перебувала у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 Під час
шлюбу вони придбали квартиру АДРЕСА_1. В
них з чоловіком також були кредитні
зобов'язання та їх спільна з чоловіком
квартира була певний час в іпотеці у
ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Після виконання
своїх кредитних зобов'язань, банк
тривалий час відмовлявся знімати арешт
з квартири, оскільки її чоловік - ОСОБА_3
був поручителем по кредитним
зобов'язанням у ОСОБА_2, який мав велику
заборгованість по кредиту перед ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК». Таким чином вони з
чоловіком були вимушені продати
квартиру, щоб сплатити борги ОСОБА_2
Відповідач ОСОБА_2 не вимагав від неї та
не просив сплати на користь ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» коштів в рахунок
погашення його кредитних зобов'язань.
Просила задовольнити позов та саме з
ОСОБА_2 стягнути половину вартості
проданої квартири - 43707,50 грн., яку вони з
чоловіком вимушені були продати через
невиконання відповідачем своїх
кредитних зобов'язань.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не
визнав та в судовому засіданні пояснив,
що він ніяких договірних чи інших
правовідносин з позивачкою не мав та не
має. Просив в задоволені позову
відмовити.

Представник відповідача за
довіреністю ОСОБА_7 в судовому
засіданні пояснив, що позов є
необґрунтованим та таким, що не
підлягає задоволенню оскільки між
сторонами не існує ніяких договірних
або деліктних правовідносин. Договір
поруки, на який посилається позивачка,
як на підставу для стягнення з
відповідача суми у відшкодування
завданої їй майнової шкоди, було
укладено між ОСОБА_3 та ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК», а не між сторонами по
справі, тому вказаний договір не
створює для сторін по справі жодних
обов'язків. Крім того вважає, що договір
поруки від 17.08.2005р. припинив свою дію.
Доводи позивачки про те, що продаж
спільної з ОСОБА_3 квартири було
здійснено з метою виконання рішення
Жовтневого районного суду
м.Дніпропетровська від 20.08.2010р., просить
не приймати до уваги, оскільки
вищевказане судове рішення набрало
законної сили лише 16.08.2011р., а продаж
квартири здійснено 30.12.2010р. Вважає, що
позивачка не довела, що в результаті
неправомірних дій з боку ОСОБА_2 їй
завдано майнову шкоду, а також просить
застосувати строк позовної давності,
оскільки позивачка зазначає, що шкода
їй завдана внаслідок вимушеного
продажу квартири, угода
купівлі-продажу укладена 30.12.2010р., а
позов до суду подано в лютому 2014 року,
тобто поза межами строку позовної
давності.

На підставі викладеного просить в
задоволені позову відмовити.

Представник третьої особи - ПАТ КБ
«ПРИАВТБАНК» в судове засідання не
з'явився, надавши заяву про розгляд
справи у його відсутність, просить
прийняти рішення на розсуд суду.

Суд вважає можливим розглянути справу
у відсутність представника третьої
особи.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи в їх
сукупності, знаходить позов
необґрунтованим та таким, що не
підлягає задоволенню через наступне.

Відповідно до ч. 3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.22 ЦК України особа, якій
завдано збитків у результаті порушення
її цивільного права, має право на їх
відшкодування.

Збитками є:1) втрати, яких особа зазнала
у зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); 2) доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному
обсязі, якщо договором або законом не
передбачено відшкодування у меншому
або більшому розмірі.

Відповідно до вимог ст. 1166 ч. 1 ЦК
України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України, у
разі порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Як вбачається зі змісту наведених норм,
порука є угодою щодо прийняття перед
третьою особою на себе обов'язку
поручитися перед кредитором за
виконання боржником свого зобов'язання
та нести відповідальність за
невиконання або неналежне виконання
зобов'язання боржником шляхом
відшкодування в грошовій формі того, що
не було виконане боржником в
солідарному порядку з боржником якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Таким чином, порука є способом
забезпечення виконання зобов'язання
(як правило, грошового), а не угодою щодо
розпорядження майном, належним
поручителю; договір поруки не створює
обов'язків для будь-яких інших осіб,
окрім сторін за договором.

Відповідно вимог ст. 556 ЦК України,
після виконання поручителем
зобов'язання, забезпеченого порукою,
кредитор повинен вручити йому
документи, які підтверджують цей
обов'язок боржника.

До поручителя, який виконав
зобов'язання, забезпечене порукою,
переходять усі права кредитора у цьому
зобов'язанні, в тому числі й ті, що
забезпечували його виконання.

Частиною 1 ст. 528 ЦК України встановлено,
що виконання обов'язку може бути
покладено боржником на іншу особу, якщо
з умов договору, вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства
або суті зобов'язання не випливає
обов'язок боржника виконати
зобов'язання особисто. У цьому разі
кредитор зобов'язаний прийняти
виконання, запропоноване за боржника
іншою особою.

Згідно частини 1 ст. 65 СК України,
дружина, чоловік розпоряджуються
майном, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, за
взаємною згодою.

Згідно ст.73 СК України за
зобов'язаннями одного з подружжя
стягнення може бути накладено лише на
його особисте майно і на частку у праві
спільної сумісної власності подружжя,
яка виділена йому у натурі.

Судом встановлено і це не
заперечується сторонами, що 17 серпня 2005
року між ЗАТ КБ «ПриватБанк»,
правонаступником якого є ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 було укладено
кредитний договір №ЕХ 005-05, згідно умов
якого ОСОБА_2 отримав кредитні кошти в
розмірі 50 000грн. Сума кредитування
збільшувалась відповідно до
додаткових угод.

Судом також встановлено, що 17 серпня 2005
року в забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором №ЕХ
005-05 від 17 серпня 2005 року, між ОСОБА_3 та
ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником
якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»,

укладено договір поруки № ПЕХ 005-05,
відповідно до умов якого поручитель
зобов'язується перед кредитором
відповідати у повному обсязі за
своєчасне та повне виконання боржником
зобов'язань за кредитним договором №
ЕХ 005-05 від 17 серпня 2005 року укладеним
між кредитором та боржником,
поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що й боржник
включаючи сплату кредиту, процентів,
нарахованих за користування кредитом,
комісій, штрафів, пені та інших
платежів, а також по відшкодуванню всіх
збитків.

Згідно п.4 вказаного договору поруки у
випадку невиконання позичальником
обов'язків за кредитним договором,
позичальник та поручитель
відповідають перед кредитором як
солідарну позичальники.

Відповідно до п. 7 договору поруки, к
поручителю, виконавчому обов'язки
позичальника за кредитним договором,
переходять всі права кредитора за
кредитним договором.

Додатковою угодою №1 від 09.11.2005р. до
договору поруки № ПЕХ 005-05 від 17.08.2005р.
збільшена сума кредиту за кредитним
договором №ЕХ 005-05 від 17.08.2005р. до
180000,00грн.

Додатковою угодою №2 від 04.08.2006р. до
договору поруки № ПЕХ 005-05 від 17.08.2005р.
збільшена сума кредиту за кредитним
договором №ЕХ 005-05 від 17.08.2005р. до
380000,00грн.

Обидві вказані додаткові угоди містять
заяви позивачки на дачу згоди на
укладання таких договорів її чоловіком
ОСОБА_3

Судом також встановлено, що позивачка
ОСОБА_1А перебувала у зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_3 з 07.06.1997р. по 04.09.2012р., їм
належала квартира АДРЕСА_1, яку вони
продали відповідно до договору
купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_3,
ОСОБА_1 - з однієї сторони, та ОСОБА_5 - з
іншої, посвідченого приватним
нотаріусом Харцизького міського
нотаріального округу ОСОБА_8,
реєстровий №2169, з ціною продажу - 87415,00
грн.

Вказані обставини також не
заперечуються сторонами і не є
спірними.

Згідно рішення Жовтневого районного
суду м.Дніпропетровська від 20 серпня 2010
року, яке набрало законної сили 16.08.2011
року, з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ
КБ «ПриватБанк» було стягнуто
солідарно 809184,87 грн. заборгованості за
кредитним договором №ЕХ 005-05 від
17.08.2005р., а також заборгованість за
іншим кредитним договором, вирішено
питання про судові витрати.

Згідно рішення Харцизького міського
суду Донецької області від 13.12.2011р., яке
набрало законної сили 31.01.2012р., з ОСОБА_2
та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» було стягнуто солідарно
397692,04 грн. заборгованості за кредитним
договором №ЕХ 005-05 від 17.08.2005р. станом на
23.11.2011р.

Згідно відповіді ПАТ КБ «Приватбанк»
від 30.08.2013р. на звернення ОСОБА_3 від
12.07.2013р., за кредитним договором №ЕХ 005-05
від 17.08.2005р. було здійснено погашення на
суму коштів у розмірі 118000,00грн. за
рахунок реалізації заставного майна
ОСОБА_3

Оцінивши обставини справи та надані
сторонами докази в їх сукупності,
проаналізувавши вищевикладені норми
діючого законодавства, суд прийшов до
висновку, що у разі укладення одним з
подружжя договору поруки, діючим
законодавством не передбачено
солідарного обов'язку другого з
подружжя перед позикодавцем за
зобов'язаннями боржника.

Посилання позивачки на ст.ст. 553-554 ЦК
України, якими регулюються
правовідносини поруки, як на підставу
своїх вимог, не може бути прийнято
судом при ухвалені даного рішення,
оскільки позивачкою не доведено
наявність між сторонами правовідносин
поруки. Між сторонами по даній справі
також відсутні будь-які договірні
відносини з приводу покладення
відповідачем, який є боржником за
кредитним зобов'язаннями, своїх
обов'язків на іншу особу, тобто на
позивача.

Таким чином вимога про стягнення з
відповідача на користь позивачки
грошових коштів, які належали
позивачці внаслідок продажу квартири,
що перебувала у спільній власності
позивачки та поручителя - її чоловіка,
та внесення їх в рахунок погашення
боргу відповідача перед Банком, не є
підставою для задоволення позову
подружжя поручителя до того
позичальника, який є стороною у
кредитному договорі.

Посилання позивачки на ст. 65 СК України
є безпідставним, оскільки вказана
стаття регламентує право
розпорядження майном, що є об'єктом
спільної сумісної власності подружжя,
в той час, як договір поруки не
передбачає розпорядження саме
спільним майном сім'ї ОСОБА_3

Доводи позивачки про те, що продаж
спільної з ОСОБА_3 квартири було
здійснено вимушено з метою виконання
рішення Жовтневого районного суду
м.Дніпропетровська від 20.08.2010р., суд
також не приймає до уваги, оскільки
вищевказане судове рішення набрало
законної сили лише 16.08.2011р., а продаж
квартири здійснено 30.12.2010р.

Суд також вважає, що позивачкою не
доведено належними доказами в судовому
засіданні, що отримані в результаті
договору купівлі-продажу квартири
грошові кошти в розмірі 87415,00 грн., були
внесені на рахунок ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
саме в порядку виконання обов'язку
поручителя, або іншої особи, за
вищевказаним кредитним договором.

В той же час, на виконання забезпечення
зобов'язань за договором поруки,
кредитор може розраховувати лише на
особисте майно, що належить саме
ОСОБА_3, а не його дружині. Окрім того, в
разі виконання зобов'язань за
кредитним договором поручителем, саме
він не позбавлений права звернутися з
регресними вимогами до боржника і
отримати сплачені ним банку кошти в
порядку ст.556 ЦК України.

При цьому оплата позивачкою кредиту
замість позичальника - ОСОБА_2 та його
поручителя - ОСОБА_3, не має правового
значення для вирішення даного спору.

Враховуючи встановлене, суд прийшов до
висновку, що позов є необґрунтованим,
позивачка не довела, що в результаті
неправомірних дій з боку ОСОБА_2 їй
завдано майнову шкоду, тому підстав
визначених законом для стягнення з
відповідача на користь позивачки
грошових коштів суд не вбачає, а тому в
задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.22, 528, 553-556,1166 ЦК України,
ст.ст.10, 11, 60, 61, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа: Публічне акціонерне
товариство Комерційний банк
«ПРИВАТБАНК», про відшкодування
заподіяної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Донецької області
через Харцизький міський суд Донецької
області протягом десяти днів з дня
проголошення.

Суддя: