АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3755/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Третяк В. В. Доповідач - Куценко
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 року
м. Дніпропетровськ

14 травня 2014 року Колегія суддів судової
палати з цивільних справ апеляційного
суду Дніпропетровської області в
складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Волошина М.П.

при секретарі - Філіпповій К.Д.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2, ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

на рішення Баглійського районного суду
м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 24 лютого
2014 року, по справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«ДніпроАЗОТ» до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, третя особа Баглійський
районний відділ у м. Дніпродзержинську
Головного управління Державної
міграційної служби України у
Дніпропетровській області про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням та
зняття з реєстраційного обліку, -

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ «ДніпроАЗОТ» у листопаді 2013 року
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання такими,
що втратили право користування
житловим приміщенням та зняття їх з
реєстраційного обліку.

В обґрунтування своїх вимог
посилаються на те, що гуртожиток по вул.
Стовби, 3 в м. Дніпродзержинську
знаходиться у власності підприємства.
04.08.1997 року відповідачі були вселені до
кімнати АДРЕСА_1 (путівка № 901),
відповідачі більше шести місяців в
спірній квартирі не проживають, що
підтверджується актами, тому на
підставі ст. 71, 72 ЖК України просять
визнати їх такими, що втратили право
користування кімнатою та зняти їх з
реєстраційного обліку.

Відповідачі позов не визнали
посилаючись на те, що вони проживають в
гуртожитку тільки в літку, там
знаходяться їх речі, постійно не
проживають через те, що гуртожиток не
придатний для проживання, але іншого
житла вони не мають.

Рішенням Баглійського районного суду
м. Дніпродзержинська від 24.02.2014 року
позовні вимоги ПАТ «ДніпроАЗОТ»
задоволено, визнано ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 такими, що втратили право
користування житловим приміщенням в
кімнаті АДРЕСА_1 та зобов'язано
Баглійський районний відділ ГУ ДМС у
Дніпропетровській області зняти
їх з реєстраційного обліку. Вирішено
питання щодо судових витрат /а.с. 66-67/.

З рішенням суду не погодилися ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і звернулися до суду з
апеляційною скаргою в якій просять
рішення суду скасувати, та ухвалити
нове, яким відмовити ПАТ «ДніпроАЗОТ»
в задоволенні позовних вимог,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права /а.с. 72-74/.

Перевіривши законність та
обгрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених позовних вимог, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду -
скасуванню, відповідно до п.3, 4 ч.1 ст. 309
ЦПК України, з наступних підстав.

За змістом ст.ст.71, 72 ЖК України
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням,
провадиться в судовому порядку в
наслідок відсутності цієї особи понад
шість місяців без поважних причин.

Відповідно до абз. 1 п. 10 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що
виникли в практиці застосування судами
Житлового кодексу України» у справах
про визнання наймача або члена його
сім'ї таким, що втратив право
користування жилим приміщенням (ст. 71
ЖК України), необхідно з'ясувати
причини відсутності відповідача понад
встановлені строки. Суд може
продовжити пропущений строк у разі їх
поважності.

Вичерпного переліку таких поважних
причин житлове законодавство не
встановлює, в зв'язку з чим указане
питання вирішується судом у кожному
конкретному випадку з урахуванням
конкретних обставин справи.

Судом встановлено, що гуртожиток по
вул. Стовби, 3 в м. Дніпродзержинську
знаходиться у власності підприємства
ПАТ «ДніпроАЗОТ» .

04.08.1997 року відповідачі були вселені до
кімнати АДРЕСА_1 (путівка № 901), площею
24,5 кв. метри, на підставі спільного
рішення адміністрації і
профспілкового комітету ВАТ
«ДніпроАЗОТ», в подальшому
перейменованого в ПАТ «ДніпроАЗОТ»,
протокол № 7 від 22.07.1997 року /а.с. 13/.

У квітні 2007 року ВАТ «ДніпроАЗОТ»
звернулося до суду з позовом про
виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з
гуртожитку з наданням житлового
приміщення в іншому гуртожитку.
Рішенням Баглійського районного суду
м. Дніпродзержинська від 17.10.2008 року
позов було задоволено, ухвалою
апеляційного суду від 07.05.2009 року
рішення було скасовано та направлено
на новий розгляд до суду першої
інстанції, а ухвалою Баглійського
районного суду від 04.12.2013 року позовні
вимоги за заявою позивача залишено без
розгляду з тих підстав, що підприємство
не може надати відповідачам інше житло
/а.с. 53-54, 47, 75/.

В листопаді 2013 року ПАТ «ДніпроАЗОТ»
звертається до суду з позовом
посилаючись на те, що відповідачі
більше шести місяців в спірній кімнаті
не проживають, що підтверджується
актами, тому на підставі ст. 71, 72 ЖК
України просять визнати їх такими, що
втратили право користування кімнатою
та зняти їх з реєстраційного обліку.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції помилково прийшов до
висновку, що позовні вимоги ПАТ
«ДніпроАЗОТ» підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

Але рішення суду першої інстанції не
відповідає цим нормам.

Як вбачається з матеріалів справи
рішенням Дніпродзержинської міської
ради № 115 від 24.04.2013 року будівлю
гуртожитку за адресою вул. Стовби, 3 в м.
Дніпродзержинську, в якій проживають
відповідачі визнано непридатною для
проживання /а.с. 57, 58/.

Позивач, починаючи з квітня 2007 року по
грудень 2013 року ставив питання про
виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з
гуртожитку з наданням житлового
приміщення в іншому гуртожитку, а в
листопаді 2013 року звертається до суду з
новим позовом та посилається на те, що
вони в гуртожитку не проживають
посилаючись на акти 2011, 2012 та 2013 року
/а.с. 14-19/.

Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не
може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування ним інакше як з
підстав і в порядку, передбачених
законом.

Таким чином, відповідачі надали докази
того, що вони не можуть проживати в
гуртожитку з поважних причин, а саме
через те, що будинок є аварійним, інше
житло у них відсутнє.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що позовні
вимоги ПАТ «ДніпроАЗОТ» не знайшли
свого підтвердження у судовому
засіданні, а тому позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 303, ст. 307, 309 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Баглійського районного суду м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 24 лютого 2014 року -
скасувати.

Публічному акціонерному товариству
«ДніпроАЗОТ» в задоволені позову про
визнання ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими,
що втратили право користування
житловим приміщенням та зняття з
реєстраційного обліку - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з цього часу.

Судді :