АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/607/14
Головуючий 1 інст. -
Справа №645/8751/13-ц
Доповідач - Макаров Г.О.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого -
Макарова Г.О.,

суддів:
Кружиліної О.А.,

Кіся П.В.,

при секретарі -
Сементовській О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Фрунзенського районного
суду м. Харкова від 20 листопада 2013 року
по справі за позовом Комунального
підприємства «Харківські теплові
мережі» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості, та за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до Комунального
підприємства «Харківські теплові
мережі» про зобов'язання прийняття
теплового лічильника на абонентський
облік та укладення договору, -

ВСТАНОВИЛА:

18.09.2013 року Комунальне
підприємство «Харківські теплові
мережі» (далі КП «ХТМ») звернулося з
позовом до ОСОБА_2 з позовом про
стягнення заборгованості за опалення
та підігрів води, в якому просили
стягнути з ОСОБА_2 на свою користь
заборгованість в сумі 13414,23 грн. В
обґрунтування позову зазначено, що
ОСОБА_2 зареєстрований та мешкає за
адресою: АДРЕСА_1, опалювальна площа
зазначеної квартири складає 44,7 кв.м.
Позивач надає послуги з
централізованого опалення та
підігріву води для потреб гарячого
водопостачання згідно Закону України
«Про житлово-комунальні послуги» та
Правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, затверджених
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 630 від 21.07.2005 року з наступними
змінами. За період часу з 01.11.2006 року по
01.08.2013 року борг відповідача за
опалення та підігрів води складає 13414,23
грн. Розрахунок заборгованості
виконано за тарифами, затвердженими
розпорядженнями облдержадміністрації
№ 419 від 25.06.2001 р., № 19 від 18.01.2002 р. та
Рішеннями виконавчого комітету
Харківської міської ради № 987 від 10.10.2003
р., № 804 від 04.10.2006 р., № 693 від 05.11.2008 р.,
Постановою Національної комісії
регулювання електроенергетики України
№ 1757 від 14.12.2012 р. з подальшими змінами.

В свою чергу, 11.10.2013 року, ОСОБА_2
звернувся до КП «ХТМ» із зустрічним
позовом про зобов'язання прийняття
теплового лічильника на абонентський
облік та укладення договору з
централізованого опалення. В
обґрунтування зустрічного позову
зазначено, що відповідно до договору
купівлі-продажу квартири від 08 серпня
1997 року відповідач за первісним
позовом ОСОБА_2 є власником квартири
АДРЕСА_1. В період з 1998 по 2005 роки ОСОБА_2
неодноразово звертався із заявами до
КП «ХТМ» у яких вказував на неякісність
надаваємих позивачем за первісним
позовом послуг. Листом від 24 грудня 2008
року ОСОБА_2 повідомив КП «ХТМ» про те,
що у жовтні 2008 році у його квартирі було
встановлено тепловий лічильник
спеціалізованою організацією ТОВ
«АНТАП УКРАЇНА», однак КП «ХТМ» не
направило свого представника для
опломбування прибору обліку і
прийняття його до експлуатації.

Представник позивача КП «ХТМ» у
судовому засіданні позовні вимоги
підтримала в повному обсязі, просила
суд їх задовольнити; зустрічні позовні
вимоги не визнала в повному обсязі, у
задоволенні яких просила відмовити. В
обґрунтування своїх заперечень проти
зустрічного позову представник
позивача зазначила, що ОСОБА_2 на адресу
КП «ХТМ», відповідно до діючого
законодавства, не було надано усіх
необхідних документів для вирішення
питання про прийняття теплового
лічильнику в експлуатацію.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні
позовні вимоги не визнав, просив суд у
задоволенні позову відмовити та
застосувати позовну давність до вимог
позивача; зустрічні позовні вимоги
підтримав в повному обсязі просив суд
їх задовольнити. В обґрунтування своїх
заперечень за позовом КП «ХТМ»
відповідач зазначив, що договору про
надання послуг між ним та позивачем
укладено не було у зв'язку із чим
претензії останнього є безпідставними.

Рішенням Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 20 листопада 2013 року,
позов Комунального підприємства
«Харківські теплові мережі» до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
опалення та підігрів води - задоволено
частково; стягнуто з ОСОБА_2 на користь
КП «Харківські теплові мережі»
заборгованість за опалення та підігрів
води в сумі 6 923 грн. 96 коп. та судовий
збір у сумі 114 грн. 70 коп. У задоволенні
решти позовних вимог КП «Харківські
теплові мережі» відмовлено. У
задоволенні зустрічних позовних вимог
ОСОБА_2 до КП «Харківські теплові
мережі» про зобов'язання прийняття
теплового лічильника на абонентський
облік та укладення договору з
централізованого опалення-відмовлено
в повному обсязі.

В апеляційний скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення
розглянувши справу по суті,
задовольнивши його зустрічний позов та
відмовити у задоволені позовних вимог
КП «ХТМ», при цьому також просить
застосувати норми ст. 257 ЦК України,
щодо трирічного строку позовної
давності, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, а також на
неповне з'ясування судом першої
інстанції всіх обставин справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, невірну оцінку
доказів.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного:

Статтями 10, 11, 58, 60, 179, 212, 213 Цивільного
процесуального кодексу України,
передбачено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи (причини пропуску строку
позовної давності тощо) і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення.

Для встановлення у судовому засіданні
фактів, зазначених у частині першій
цієї статті, досліджуються показання
свідків, письмові та речові докази,
висновки експертів.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд
відображає в рішенні, в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до роз'яснень, які містяться
у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове
рішення у цивільній справі», рішення є
законним тоді коли суд виконавши всі
вимоги цивільного судочинства
відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно розтлумачив ці
норми. Обґрунтованим визнається
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 319 Цивільного
кодексу України, власність зобов'язує.

Згідно ст. 322 Цивільного кодексу
України, власник зобов'язаний
утримувати майно, що йому належить,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до положень ст. 526
Цивільного кодексу України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до п. 17 Правил надання
послуг з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення, затверджених
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 630 від 21.07.2005 року з наступними
змінами, послуги з водовідведення
оплачуються споживачем з розрахунку
обсягу витрат холодної та гарячої води
згідно з нормативами (нормами)
споживання або показання засобів
обліку води.

Тарифи по оплаті за послуги
водопостачання встановлюються
рішенням Харківської міської ради.
Незгода відповідача з визначеними
тарифами не є підставою для відмови у
задоволенні позову.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги», споживач
зобов'язаний оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Згідно п.8 «Правил надання населенню
послуг з водо-, теплопостачання та
водовідведення», послуги надаються
відповідно до умов договору. Але це не
означає, що під час відсутності такого
договору, відповідач має право
користуватися послугами, що фактично
надаються і не оплачувати їх.

Це випливає з положень ст. 11 Цивільного
кодексу України, відповідно до якої,
цивільні права і зобов'язання
виникають не тільки з основ
передбачених законодавством, а також з
дії громадян.

Статтею 24 Закону України «Про
теплопостачання», передбачено
обов'язок відповідача, як споживача
послуг позивача своєчасно укласти
договір на постачання теплової енергії
з теплопостачальною організацією, а за
статтею 25 вказаного Закону України у
разі відмови споживача оплачувати
споживання теплової енергії
заборгованість стягується у судовому
порядку.

Не підписання сторонами окремого
договору не може бути підставою для
відмови у задоволенні позову. Зокрема,
відповідно до ст.20 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги», саме на
споживача покладений обов'язок укласти
договір на надання житлово-комунальних
послуг, підготовлений виконавцем на
основі типового договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 267 Цивільного
кодексу України, позовна давність
враховується тільки по заяві однієї зі
сторін. Відповідач у судовому
засіданні заявив про необхідність
врахування позовної давності.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу
України, загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Даний спір не відноситься до окремих
видів вимог до яких законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність, як це передбачено ст. 258
Цивільного кодексу України.

Відповідно до п.п. 9, 29, 32 Правил надання
послуг з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення, затверджених
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 630 від 21.07.2005 року з подальшими
змінами. У квартирі (будинку садибного
типу) роботи з установлення засобів
обліку води і теплової енергії (далі -
квартирні засоби обліку) проводяться
спеціалізованою організацією,
виконавцем, виробником чи
постачальником за рахунок коштів
споживача. Квартирні засоби обліку
беруться виконавцем на абонентський
облік (п. 9). Споживач має право на
установлення квартирних засобів а
взяття їх на абонентський облік (п. 29).
Виконавець зобов'язаний забезпечувати
за заявою споживача взяття на
абонентський облік у тижневий строк
квартирних засобів обліку (п. 32).

У вищенаведених нормах зазначено, що
установлення засобів обліку води і
теплової енергії у квартирах може
проводитись або спеціалізованою
організацією або виконавцем послуг.
Тобто законодавець надав споживачу
послуг альтернативу щодо вибору
суб'єкта господарювання, який буде
встановлювати засоби обліку води і
теплової енергії. Проте, у будь якому
разі, незалежно від того хто
встановлював засоби обліку води і
теплової енергії, квартирні засоби
обліку беруться на абонентський облік
саме виконавцем, в даному випадку КП
«Харківські теплові мережі».

Відповідно до п. 20 вказаних Правил,
плата за надані послуги вноситься
споживачем відповідно до показань
засобів обліку води і теплової енергії
або затверджених нормативів (норм)
споживання на підставі платіжного
документа (розрахункової книжки,
платіжної квитанції тощо) або
відповідно до умов договору на
встановлення засобів обліку.

Пунктом 7.2.31 Правил технічної
експлуатації теплових установок і
мереж, затверджених Наказом
Міністерства палива та енергетики
України від 14 лютого 2007 року № 71,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 5 березня 2007 р. за № 197/13464 із
подальшими змінами та доповненнями
передбачено, що допуск до експлуатації
вузла обліку теплової енергії у
споживача здійснюється представником
енергопостачальної організації в
присутності представників споживача
та ТО ЦОВМ, про що складається
відповідний акт.

Акт складається у трьох примірниках,
один з яких одержує представник
споживача, другий - представник
енергопостачальної організації, а
третій - представник ТО ЦОВМ. Акт
допуску до експлуатації вузла обліку
теплової енергії у споживача
затверджується керівником
енергопостачальної організації.

Для допуску вузла обліку теплової
енергії до експлуатації представник
споживача повинен подати:

- принципову схему теплового пункту;

- проект на вузол обліку, погоджений з
енергопостачальною організацією та ТО
ЦОВМ;

- паспорти на ЗВТ вузла обліку;

- документи про повірку ЗВТ вузла
обліку з чинним тавром державного
повірника;

- свідоцтво про державну метрологічну
атестацію вузла обліку теплової
енергії (ця вимога стосується тільки
тих ЗВТ, які вимірюють масу або об'єм
теплоносія методом змінного перепаду
тиску);

- акт про відповідність монтажу вимогам
чинних нормативних документів (ця
вимога стосується тільки тих ЗВТ, які
вимірюють масу або об'єм теплоносія
методом змінного перепаду тиску);

- змонтований і перевірений на
працездатність вузол обліку теплової
енергії і теплоносія, уключаючи ЗВТ, що
реєструють параметри теплоносія.

При допуску вузла обліку до
експлуатації має бути перевірено:

- відповідність заводських номерів на
ЗВТ обліку вказаним у їх паспортах;

- відповідність діапазонів вимірювань
установлених ЗВТ обліку діапазонам
вимірюваних параметрів;

- якість монтажу ЗВТ і ліній зв'язку, а
також відповідність монтажу до вимог
паспортів і проектної документації;

- наявність пломб.

У разі виявлення порушень вимог цих
Правил вузол обліку до експлуатації не
приймається і в акті наводиться повний
перелік виявлених недоліків із
зазначенням пунктів Правил, положення
яких порушено.

При допуску до експлуатації вузла
обліку у споживача після одержання
акта представник енергопостачальної
організації пломбує ЗВТ вузла обліку
теплової енергії і теплоносія.

Вузол обліку споживача визнається
допущеним до ведення обліку отриманої
теплової енергії і теплоносія після
підписання акта представниками
енергопостачальної організації,
споживача і ТО ЦОВМ та його
затвердження в установленому порядку.

Облік теплової енергії і теплоносія на
основі показів ЗВТ вузла обліку
споживача здійснюється з моменту
підписання акта про його прийняття в
експлуатацію.

Виклик споживачем представника
енергопостачальної організації та ТО
органу ЦОВМ для оформлення допуску
вузла обліку до експлуатації
здійснюється не менше ніж за 5 днів до
передбаченого дня оформлення вузла
обліку, а рішення про допуск в
експлуатацію має бути прийнято не
пізніше ніж через 10 днів з моменту
подання заявки споживачем.

Відповідно до п. 7.2.34 вказаних Правил,
вузли обліку в закритій системі
теплопостачання, розрахункове теплове
навантаження якої становить менше 2,5
МВт, обладнуються теплолічильником з
витратоміром (лічильником) на
подавальному трубопроводі і
термометрами в подавальному і
зворотному трубопроводах.

Рішення суду першої інстанції
обґрунтоване встановленням таких
фактів та відповідних їм
правовідносин:

Згідно інформації адресно-довідкового
бюро в Харківській області, відповідач
за первісним позовом ОСОБА_2
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1
(дані з грудня 1997 року).

Відповідно до договору купівлі-продажу
квартири від 08 серпня 1997 року ОСОБА_2 є
власником квартири розташованої за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 15).

Згідно наданого позивачем розрахунку,
заборгованість ОСОБА_2 перед КП
«Харківські теплові мережі» за період
з 01.11.2006 року по 01.08.2013 року складає 13
414,23 грн.

Зазначена заборгованість утворилась
внаслідок не оплати відповідачем
ОСОБА_2 послуг, що підтверджується
наданими КП «Харківські теплові
мережі» розрахунками суми
заборгованості.

До КП «Харківські теплові мережі» щодо
невідповідності надаваємих послуг
ОСОБА_2 вперше звернувся 24 грудня 2008
року, що підтверджується копією
відповідної заяви (а.с. 32). У даній заяві
ОСОБА_2 також просив позивача за
первісним позовом провести
перерахунки за опалення та укласти з
ним договір з централізованого
опалення на підставі показників
встановленого у квартирі теплового
лічильника.

У відповіді від 04 лютого 2009 року
заступника начальника філії
«Харківтеплозбут» на зазначену вище
заяву ОСОБА_2 роз'яснено, що у разі
відхилень від нормативів температури
повітря у приміщеннях квартири
споживач викликає виконавця для
складання акта-претензії на підставі
якого виконується перерахунок (а.с. 34).

Посилання відповідача на відсутність
договору про надання послуг з
теплопостачання як на відсутність у
позивача права вимагати стягнення
заборгованості є безпідставними. Судом
встановлено, що позивачем надавалися
відповідачу послуги з теплопостачання
та гарячого водопостачання, він від них
не відмовлявся, а тому зобов'язаний
вчасно та в повній мірі розрахуватись
за їх споживання. Такими діями
відповідача є фактичне користування
послугами, що надаються КП «Харківські
теплові мережі».

Окрім того, КП «Харківські теплові
мережі» подає опалення в усі квартири
будинку незалежно від того, уклав
споживач договір із підприємством чи
ні, оскільки подати тепло у квартиру
тільки того споживача, який має з КП
«Харківські теплові мережі» договірні
відносини технічно неможливо.

Таким чином, відповідач, будучи
власником квартири, зобов'язаний її
утримувати, у тому числі сплачувати за
послуги з централізованого опалення та
підігріву холодної води.

Як вбачається з матеріалів справи,
позовні вимоги щодо стягнення
заборгованості заявлені позивачем за
період з 01.11.2006 року по 01.08.2013 року.

Таким чином, станом на 01.08.2010 року строк
позовної давності для вимоги про
стягнення заборгованості за опалення
та підігрів води за вказаний у позові
період сплинув, що є підставою для
відмови у задоволенні позовних за
період з 01.11.2006 року по 31.07.2010 року.

Згідно відомості нарахування та оплат
за теплову енергію з урахуванням
періоду платежу - в період часу з 01
серпня 2010 року по 31 липня 2013 року у
відповідача за первісним позовом
ОСОБА_2 існує заборгованість у сумі 6
923,96 грн.

Вимоги відповідача ОСОБА_2 , щодо
зобов'язання КП «Харківські теплові
мережі» взяти на абонентський облік
засіб обліку теплової енергії та
укласти з ним договір про надання
послуг з централізованого опалення та
справляння плати за споживання
теплової енергії з урахуванням
встановленого засобу обліку, заявлені
передчасно, так як технічні умови на
встановлення такого засобу обліку не
видавались, проектна документація
відповідно до технічних умов не
розроблялась та не затверджувалась у
передбаченому законом порядку.

В матеріалах справи відсутні докази на
підтвердження того, що ОСОБА_2 було
надано на адресу КП «Харківські
теплові мережі» необхідний пакет
документів для прийняття в
експлуатацію вузла обліку теплової
енергії.

З урахуванням наведеного суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку
про часткове задоволення позовних
вимог в частині стягнення з ОСОБА_2 на
користь Комунального підприємства
«Харківські теплові мережі»
заборгованості за опалення та підігрів
води в сумі 6 923 грн. 96 коп. та відмови у
повному обсязі в задоволенні
зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про
зобов'язання прийняття теплового
лічильника на абонентський облік та
укладення договору.

Такий висновок є обґрунтованим,
оскільки суд дійшов його на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин
справи, та наявних в ній доказів, яким
дана відповідна оцінка. Правильно
встановивши юридичну природу виниклих
правовідносин, суд застосував закон,
який їх регулює.

Доводи викладені в апеляційній скарзі
були предметом судової перевірки та не
дістали об'єктивного підтвердження.

Наведені у рішенні мотиви визнання цих
доводів безпідставними, судова колегія
вважає обґрунтованими, такими що
відповідають матеріалам справи.

Оскільки судове рішення ухвалене з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права, а наведені в
скарзі доводи не відносяться до тих
підстав, з якими процесуальне
законодавство пов'язує можливість
прийняття рішення відносно скасування
чи зміни оскаржуємого судового рішення
і висновків суду першої інстанції не
спростовують, в її задоволенні
належить відмовити на підставі ст.308
Цивільного процесуального кодексу
України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 313-315, 317,
319, 321, 322, 324, 325 Цивільного
процесуального кодексу України, судова
колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Фрунзенського районного
суду м. Харкова від 20 листопада 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий -

Судді: