Справа № 750/6254/13-ц Провадження №
22-ц/795/1111/2014 Головуючий у I інстанції
-Требух Н. В. Доповідач - Мамонова О.
Є.Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Мамонової О.Є.,

суддів: Губар В.С.,
Позігуна М.І.,

при секретарі: Остапенко Г.С.

з участю: позивача ОСОБА_1,
відповідачки ОСОБА_2 та адвоката
ОСОБА_3.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Деснянського районного суду
м. Чернігова від 11 квітня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визначення додаткового строку для
прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення Деснянського
районного суду м. Чернігова від 11
квітня 2014 року, яким відмовлено в
задоволенні його позову до ОСОБА_2 про
визначення додаткового строку для
прийняття спадщини, та ухвалити нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити повністю.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що рішення суду є незаконним в
зв'язку з невідповідністю висновків
суду фактичним обставинам справи,
невірним застосуванням норм
матеріального права та порушенням норм
процесуального права. Апелянт
зазначає, що про відкриття спадщини він
дізнався в серпні 2010 року після
звільнення з місць позбавлення волі, та
одразу звернувся до нотаріальної
контори, де йому повідомили, що для
можливості подати заяву про прийняття
спадщини необхідно звернутись до суду
з позовом про визначення додаткового
строку для подання такої заяви. Апелянт
вказує, що оскільки з вересня 2010 року
він працював і проживав за межами
України - в Білорусії та Росії, приїздив
тільки на вихідні, то не мав можливості
звернутися з позовом до суду. Одразу
після влаштування на роботу в м.
Чернігові він подав позов до суду та ще
раз звернувся до нотаріальної контори,
де отримав письмову довідку. Також
апелянт вважає, що оскільки суд не
постановляв ухвали про допуск до
участі у справі представника позивача
адвоката ОСОБА_3, як особи, яка надає
правову допомогу, квитанція надана ним,
як фізичною особою підприємцем, а
діяльність адвоката у відповідності до
вимог ЗУ „Про адвокатуру та
адвокатську діяльність" не є
підприємницькою, то сплачені йому
кошти не є судовими витратами в
розумінні ст. 88 ЦПК України і не
підлягають розподілу між сторонами.

У письмових запереченнях на апеляційну
скаргу ОСОБА_2 просить залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
рішення суду першої інстанції без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача ОСОБА_1, який підтримав
апеляційну скаргу, відповідачки ОСОБА_2
та її адвоката, які заперечували проти
задоволення апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду залишенню без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасовано правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем належних доказів
того, що він дійсно з кінця 2010 року по
червень 2013 року працював за кордоном і
не мав можливості приїхати до України
для вирішення питання щодо
спадкування, а також інших доказів, які
свідчать про поважність причин, які б
унеможливлювали подання заяви про
прийняття спадщини відразу після
звільнення позивача з місць
позбавлення волі суду не було надано.

З таким висновком районного суду
погоджується апеляційний суд, оскільки
він ґрунтується на матеріалах справи
та відповідає вимогам чинного
законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер батько позивача
ОСОБА_4, після смерті якого відкрилась
спадщина на квартиру та грошовий вклад
(а.с. 6, 27, 28, 29, 30).

Зазначену спадщину прийняла дружина
спадкодавця - відповідач ОСОБА_2,
отримавши свідоцтва про право на
спадщину за законом від 18.08.2008 року (а.с.
31, 34, 35).

Позивач ОСОБА_1 спадщину у встановлений
законом строк не прийняв.

Згідно зі ст. 1272 ЦК України, якщо
спадкоємець протягом строку,
встановленого ст. 1270 цього кодексу, не
подав заяву про прийняття спадщини він
вважається таким, що не прийняв її. За
позовом спадкоємця, який пропустив
строк для прийняття спадщини з
поважної причини,суд може визначити
йому додатковий строк, достатній для
подання ним заяви про прийняття
спадщини.

Пленум Верховного Суду України в п. 24
постанови від 30.05.2008 року № 7 „Про
судову практику у справах про
спадкування" роз'яснив, що вирішуючи
питання про визначення додаткового
строку, суд досліджує поважність
причин пропуску строку для прийняття
спадщини. При цьому необхідно
керуватися тим, що поважними є причини,
пов'язані з об'єктивними,
непереборними, істотними труднощами
для спадкоємця на вчинення цих дій.

Додатковий строк для подання заяви про
прийняття спадщини визначається у
разі, якщо суд визнає причини пропуску
строку для прийняття спадщини
поважними.

З наданих позивачем доказів
вбачається, що він з 27.02.2004 року по 15.04.2010
року відбував покарання у місцях
позбавлення волі звідки був звільнений
умовно-достроково (а.с. 12-13).

Матеріалами справи підтверджується, що
позивач ОСОБА_1 про смерть свого батька
дізнався після звільнення з місць
позбавлення волі ще в серпні 2010 року.

До нотаріальної контори позивач
звернувся лише в червні 2013 року, де
йому, згідно довідки № 226/02-14 від 20.06.2013
року, було роз'яснено про необхідність
вирішення питання про встановлення
судом додаткового строку для подання
ним заяви про прийняття спадщини (а.с.
4-5).

Оскільки ОСОБА_1 не надано суду
належних та допустимих доказів на
підтвердження обставин, що об'єктивно
та непереборно перешкоджали
останньому звернутися із заявою про
прийняття спадщини до нотаріальної
контори чи до суду із заявою про
визначення додаткового строку для
прийняття спадщини після звільнення
позивача з місця позбавлення волі,
апеляційний суд знаходить, що суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку щодо відсутності підстав для
задоволення його позову.

Посилання апелянта на те, що з вересня
2010 року він працював за межами України
не можуть бути прийняті до уваги
апеляційним судом, оскільки не
підтверджені належними та допустимими
доказами.

Також не заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги про відсутність
підстав для відшкодування судових
витрат у розмірі 1500 грн. виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України до
судових витрат, пов'язаних з розглядом
судової справи, належать, зокрема,
витрати на правову допомогу.

У контексті ст. 84 ЦПК України до
витрат на правову допомогу належать
витрати, пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката.

Представник відповідачки ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 брав участь у справі в якості
адвоката, що підтверджується договором
про надання правової допомоги (а.с. 24, 72,
131, 168) .

На підтвердження понесених адвокатом
витрат у справі наявна квитанція (а.с.
133) та розрахунок (а.с. 174).

Висновки районного суду апеляційною
скаргою не спростовуються та не дають
підстав для скасування законного і
обґрунтованого судового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324
ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.
Чернігова від 11 квітня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: