АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3655/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Мовчан Д. В. Доповідач - Куценко
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 року
м. Дніпропетровськ

14 травня 2014 року Колегія суддів судової
палати з цивільних справ апеляційного
суду Дніпропетровської області в
складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Волошина М.П.

при секретарі - Філіпповій К.Д.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Ленінського районного суду
м. Дніпропетровська від 28 лютого 2014
року, по справі за позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
«Дніпрометробуд» про стягнення
заборгованості по заробітній платі та
моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 у грудні 2013 року звернувся до
суду з позовом до ПАТ «Дніпрометробуд»
про стягнення заборгованості по
заробітній платі, заробітну плату за
час затримки остаточного розрахунку
при звільненні з урахуванням індексу
інфляції та моральну шкоду.

В обґрунтування своїх позовних вимог
посилається на те, що наказом № 221-ок
від 29.12.2007 року був прийнятий на роботу
до відповідача на посаду провідного
інженера відділу
матеріально-технічного забезпечення з
02.01.2008 року, про що зроблено запис в
трудовій книжці.

Наказом № 246-ок від 02.12.2013 року ОСОБА_2
було звільнено з займаної посади на
підставі п.1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку
зі скороченням штату, про що також
зроблено запис у трудовій книжці.

Позивач посилається на те, що на час
розрахунку йому була нарахована, але не
виплачена заробітна плата з серпня по
грудень 2013 року, яка складає 11829, 58 грн.,
яку просить стягнути з відповідача,
також просив стягнути середній
заробіток за час затримки її виплати,
компенсацію з урахуванням індексу
інфляції в сумі 1200 грн. та моральну
шкоду в сумі 15000 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 28.02.2014 року
позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено
частково, стягнуто з ПАТ
«Дніпрометробуд» заборгованість по
заробітній платі в сумі 11829 грн. 58 коп.
та моральну шкоду в сумі 500 грн.,
вирішено питання щодо судових витрат. В
іншій частині позовних вимог -
відмовлено /а.с. 43-46/.

З рішенням суду не погодився позивач
ОСОБА_2 і звернувся до суду з
апеляційною скаргою в якій просить
скасувати рішення в частині відмови в
стягненні середнього заробітку за час
затримки її виплати, та стягнути на
його користь середній заробіток за
період з 02.12.2013 року по 31.03.2014 року в сумі
12026, 94 грн., компенсацію з урахуванням
індексу інфляції в сумі 1200 грн. та
моральну шкоду в сумі 15000 грн. /а.с. 48-51/.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду в частині
відмови в задоволенні позовних вимог
про стягнення заробітної плати за час
затримки її виплати - скасуванню
відповідно до п. 3,4 ст. 309 ЦПК України, з
наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним та
обґрунтованим.

Відповідно до ст.43 Конституції України
право на своєчасне одержання
винагороди за працю захищається
законом.

Згідно із частиною 1 ст. 116 КЗпП України
під час звільнення працівника виплата
всіх сум, що належать йому від
підприємства, установи, організації,
провадиться в день звільнення.

Відповідно до ч.2 ст. 233 КЗпП України у
разі порушення законодавства про
оплату праці працівник має право
звернутися до суду з позовом про
стягнення належної йому заробітної
плати без обмеження будь-яким строком.

Судом встановлено, що наказом № 221-ок
від 29.12.2007 року ОСОБА_2 був прийнятий на
роботу до відповідача на посаду
провідного інженера відділу
матеріально-технічного забезпечення з
02.01.2008 року, про що зроблено запис в
трудовій книжці.

Наказом № 246-ок від 02.12.2013 року ОСОБА_2
було звільнено з займаної посади на
підставі п.1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку
зі скороченням штату, про що також
зроблено запис в трудовій книжці /а.с. 6/.

На час розрахунку ОСОБА_2 була
нарахована, але не виплачена заробітна
плата з серпня по грудень 2013 року, яка
складає 11829, 58 грн., що підтверджується
довідкою № 68 від 25.02.2014 року /а.с. 39/.

За таких обставин, суд першої інстанції
правильно прийшов до висновку, що в цій
частині позовні вимоги підлягають
задоволенню, а позовні вимоги про
стягнення компенсації з урахуванням
індексу інфляції задоволенню не
підлягають.

Відносно відмови в задоволенні позову
про стягнення середнього заробітку за
час затримки її випати, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
помилково прийшов до висновку, що вони
не підлягають задоволенню.

Згідно із ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст. 116 цього Кодексу, за
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24.12.1999 року
№ 13 «Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці»
установивши під час розгляду справи
про стягнення заробітної плати у
зв'язку із затримкою розрахунку під час
звільнення, що працівникові не були
виплачені належні йому від
підприємства, установи, організації
суми в день звільнення, коли ж він у цей
день не був на роботі, наступного дня
після пред'явлення ним роботодавцеві
вимог про розрахунок, суд на підставі
ст. 117 КЗпП України стягує на користь
працівника середній заробіток за весь
період затримки розрахунку, а під час
не проведення його до розгляду справи -
по день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності.

Тобто передбачена ст. 117 КЗпП України
відповідальність за затримку
розрахунку під час звільнення настає
за наявності у цьому вини роботодавця.

Факт несвоєчасного розрахунку з ОСОБА_2
по заробітній платі при звільненні
знайшов своє підтвердження у судовому
засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що
середня заробітна плата позивача за
один день складає 146, 67 грн., станом на
31.03.2014 року, з 02.12.2013 року затримка по її
виплаті складає 82 дні, а тому загальна
сума затримки по виплаті заробітної
плати складає 12026 грн.94 коп. (146, 67 грн. х 82
дні).

За таких обставин, розглядаючи позовні
вимоги в межах апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що ця сума підлягає стягненню з
відповідача.

Керуючись ст.ст. 303, ст. 307, 309 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 28 лютого 2014 року
в частині відмови в задоволенні
позовних вимог про стягнення
заробітної плати за час затримки її
виплати - скасувати.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Дніпрометробуд» на
користь ОСОБА_2 заробітну плату за час
затримки її виплати в сумі 12026 грн. 94
коп.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з цього часу.

Судді :