Справа № 462/1104/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

16 травня 2014 року

Залізничний районний суд м. Львова

в складі: головуючого - судді
Іванюк І.Д.

при секретарі с/з -
Журавльовій А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові справу
за позовом Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Львівська залізниця» до ОСОБА_2 про
звільнення самовільно зайнятої
земельної ділянки в межах смуги
відведення залізниці шляхом демонтажу
бетонної огорожі, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом про
звільнення самовільно зайнятої
земельної ділянки в межах смуги
відведення залізниці шляхом демонтажу
бетонної огорожі. Позовні вимоги
обґрунтовує тим, що 25.06.2013 р. під час
обстеження земельної ділянки
Залізниці в межах території
Рудно-Мшана виявлено, що на 8 км. + 920 м. з
лівої сторони колії за ходом
кілометрів, при ширині смуги
відведення залізниці 23 м. від осі
непарної колії, ОСОБА_2 самовільно
встановлено бетонну огорожу довжиною
12,4 м. на відстані 10,3 м. від осі непарної
колії. За результатами перевірки,
проведеної 23.08.2012 р. Державною
інспекцією сільського господарства у
Львівській області встановлено факт
самовільного зайняття ОСОБА_2
земельної ділянки орієнтованою площею
0,0210 га., про що складено акт перевірки
та винесено постанову про накладення
на нього адміністративного стягнення.
Станом на 07.02.2014 р. вказані порушення
земельного законодавства залишаються
не усунутими, а відповідач продовжує
самовільно користуватись земельною
ділянкою. У зв'язку з цим просить
зобов'зати відповідача звільнити
самовільно зайняту земельну ділянку в
межах смуги відведення залізниці
шляхом демонтажу гаражу та огорожі.

Представник позивача в судове
засідання не з'явилась, подала заяву
про підтримання позовних вимог та
розгляд справи у її відсутності, а
також вказала, що не заперечує проти
постановлення заочного рішення. .

Відповідач у судове засідання не
з'явився, повідомлений судом про час,
дату та місце розгляду справи належним
чином.

Оглянувши матеріали справи, дослідивши
зібрані у справі докази, вирішуючи спір
в межах заявлених позовних вимог та на
підставі наданих доказів, суд
приходить до висновку, що позов слід
задоволити з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 78 ЗК України право
власності на землю - це право володіти,
користуватися і розпоряджатися
земельними ділянками.

На підставі ч. 2 ст. 152 ЗК України,
власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Пунктом «б» ч. 3 ст. 152 ЗК України
передбачений спосіб захисту прав
громадян та юридичних осіб на земельні
ділянки, який здійснюється, зокрема,
шляхом відновлення стану земельної
ділянки, який існував до порушення
прав, і запобігання вчиненню дій, що
порушують права або створюють
небезпеку порушення прав.

Відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦК України якщо
власник (користувач) земельної ділянки
заперечує проти визнання права
власності на нерухоме майно за особою,
яка здійснила (здійснює) самочинне
будівництво на його земельній ділянці,
або якщо це порушує права інших осіб,
майно підлягає знесенню особою, яка
здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, або за її рахунок.

Законом України «Про залізничний
транспорт» визначено, що для
забезпечення у межах смуги відведення
нормальної експлуатації залізничних
колій, ліній електропостачання та
зв'язку, інших пристроїв та об'єктів
залізничного транспорту загального
користування, а також у місцях, де є
небезпека зсувів, обвалів, розмивів,
селей, снігозанесень та інших
небезпечних впливів, встановлюються
охоронні зони.

Відповідно до Положення про землі
транспорту, затверджене постановою
Ради Міністрів СРСР від 08.01.1981 № 24 до
земель залізничного транспорту
відносяться землі, зайняті:
залізничними шляхами сполучення та
безпосередньо прилягаючими до них
спорудами і будівлями (залізничне
полотно, мости, тунелі, віадуки,
сигнальне обладнання,
службово-технічні приміщення тощо);
залізничними під'їзними шляхами, що
належать залізниці Міністерства
шляхів сполучення, а також
залізничними під'їзними шляхами, що
належать підприємствам, установам і
організаціям інших міністерств та
відомств і розташовані за межами
території (земель) цих підприємств,
установ і організацій; станціями із
всіма приміщеннями, спорудженнями
енергетичного, локомотивного,
вагонного, шляхового і вантажного
господарств, водопостачання і
каналізація, захисними і закріплюючими
насадженнями, службовими, жилими і
культурно-побутовими приміщеннями та
іншими будівлями, які мають спеціальне
призначення по обслуговуванню
залізничного транспорту. П. 2 визначає,
що розміри земельних ділянок, наданих
для зазначених цілей, визначались у
відповідності з затвердженими у
встановленому порядку нормами чи
проектно-технічною документацією.

Згідно з рішенням Конституційного Суду
України від 22.09.2005 №5-рп/2005 року
юридичні особи не можуть втрачати
раніше наданого їм права постійного
користування земельною ділянкою і
наведене в постанові Верховної Ради
Української РСР від 08.12.1990 „ Про
земельну реформу " положення щодо
обмеження строку оформлення права
користування є неконституційним.

Згідно із п.7 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 16 квітня 2004
р. № 7 «Про практику застосування
судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ» власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його права, навіть якщо ці
порушення не пов'язані з позбавленням
права володіння земельною ділянкою.
Захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється
згідно з частиною третьою статті 152 ЗК
шляхом: визнання прав; відновлення
стану земельної ділянки, який існував
до порушення прав, і запобігання
вчиненню дій, що порушують права або
створюють небезпеку порушення прав;
визнання угоди недійсною; визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування; відшкодування
заподіяних збитків; застосування
інших, передбачених законом, способів
захисту (стаття 16 ЦК).

Судом встановлено, що у користуванні
ДТГО «Львівська залізниця» перебуває
земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1,
площею 154640 кв.м.

З плану встановлення меж Залізничного
району м. Львова на ділянці
Львів-Мостиська-2, км. 6/5-84/2 вбачається,
що відповідач самовільно у межах смуги
відведення нормальної експлуатації
залізничних колій - у межах
охоронюваної зони, а саме на 8 км. + 920 м. з
лівої сторони колії за ходом
кілометрів спорудив бетонну огорожу,
що також стверджується листом
державної інспекції сільського
господарства у Львівській області від
23.08.2012 р.

З врахуванням наведеного суд приходить
до висновку, що заявлений позов є
підставним та відповідає фактичним
обставинам справи, а тому підлягає до
задоволення.

Також, з відповідача, в силу ст.88 ЦПК
України, необхідно стягнути понесені
позивачем судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 225-226 ЦПК
України, ст.ст. 152, 158 Земельного Кодексу
України, Законом України «Про
залізничний транспорт», суд,

в и р і ш и в:

Позов задоволити.

Зобов'язати ОСОБА_2 звільнити
самовільно зайняту земельну ділянку,
яка знаходиться в межах смуги
відведення залізниці, шляхом демонтажу
самовільно збудованої бетонної
огорожі на перегоні Рудно-Мшана 8 км. + 920
м.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Державного територіально-галузевого
об'єднання «Львівська залізниця» 243,60
грн. судових витрат.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданною протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем
в апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через суд, що
його ухвалив, шляхом подання в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Суддя

І.Д. Іванюк