Справа № 265/1873/14-ц
Провадження № 2/265/1242/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

05 червня 2014 року
місто
Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Козлова Д.О.,

при секретарі Скоробогатько Г. О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовом до
відповідача, посилаючись на те, що він є
власником будинку АДРЕСА_1. У вказаному
будинку зареєстрованим є відповідач,
який є онуком позивача. Відповідач при
цьому не мешкає за вказаною адресою з
2007 року. Внаслідок цього позивачу
чиняться перешкоди з боку відповідача
в частині користування належним йому
майном. До того ж позивач змушений
нести витрати за комунальними
платежами за відповідача, що для
позивача є обтяжливим. На теперішній
час відповідач мешкає за іншою адресою.
На підставі переліченого просив суд
визнати відповідача таким, що втратив
право користування будинком АДРЕСА_1.

У судове засідання позивач не з'явився,
надавши суду заяву з проханням
вирішити спір у його відсутність.

Відповідач у судове засідання не
з'явився за невідомих суду причин
повторно, будучи належним чином
повідомленим про час та місце розгляду
справи.

На підставі положень ст. 224 ЦПК України
суд вважає за можливе ухвалити рішення
при заочному розгляді справи.

Вивчивши письмові докази, суд вважає,
що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню,
виходячи з наступного вмотивування.

Матеріалами справи було встановлено,
що ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1,
що підтверджується копією договору від
15 березня 1971 року про надання в
безстрокове користування земельної
ділянки для будівництва будинку,
посвідченого державним нотаріусом 24
березня 1971 року, реєстр № 580, та
зареєстрованого в Маріупольському БТІ
24 жовтня 1979 року, реєстр № 29642 (а. с. 17-18).

За змістом ст. ст. 316, 317, 319 Цивільного
кодексу України (далі за текстом - ЦК)
право власності є правом особи на
майно, яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб. Власникові належать
права володіння, користування та
розпоряджання своїм майном на власний
розсуд.

Згідно до ст. 405 ЦК члени сім'ї власника
житла, які проживають разом з ним, мають
право на користування цим житлом
відповідно до закону. При цьому житлове
приміщення, яке вони мають право
займати, визначається його власником.

Суд за матеріалами справи встановив, що
ОСОБА_2 зареєстрований в АДРЕСА_1 з 8
грудня 1999 року, що підтверджується
відповіддю Орджонікідзевського РВ в
місті Маріуполі ГУ ДМС України в
Донецькій області від 3 квітня 2014 року,
а також копією домової книги за
зазначеною адресою (а. с. 6-10, 15).

Стаття 3 Сімейного кодексу України
(далі за текстом - СК) визначає, що сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом
та мають взаємні права та обов'язки.
Сім'я створюється на підставі шлюбу,
кровного споріднення, усиновлення, а
також на інших підставах, не
заборонених законом.

В контексті ст. 405 ЦК вимога спільного
проживання є додатковою і має
обов'язковий характер. Тому можна
виділити такі умови, за наявності яких
особа матиме право на користування
житлом поряд з власником: користувач
повинен, по-перше, бути членом сім'ї
власника житла, а по-друге, повинен
проживати разом із ним.

За ст. 41 Конституції України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Згідно до акту від 3 квітня 2014 року,
складеного головою КСН «Новий
Східний», вбачається, що ОСОБА_2 по
АДРЕСА_1 не мешкає з 2006 року, що
підтверджують сусіди по вказаному
домоволодінню (а. с. 19).

Таким чином суд встановив, що ОСОБА_2 не
мешкає в спірному житловому приміщенні
з 2006 року, не мешкає разом із позивачем,
залишаючись зареєстрованим в АДРЕСА_1,
тому чинить перешкоди ОСОБА_1 у
володінні належним йому майном.

Суд при цьому наголошує, що до спірних
правовідносин положення Житлового
кодексу України можуть
застосовуватись лише за аналогією, бо
переважному застосуванню підлягають
норми Цивільного кодексу, оскільки
саме нормами ЦК України врегульовано
відносини, що виникають з приводу
реалізації права власності. Тому
спірні правовідносини між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 повинні вирішуватись на
підставі положень закону, закріплених
у Главі 32 ЦК «Право користування чужим
майном», а не положеннями ЖК України.

З цих обґрунтувань суд відхиляє
посилання позивача на необхідність
застосування до спірних правовідносин
положень ст. ст. 71, 72 ЖК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК член сім'ї
власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

У судовому засіданні натомість було
підтверджено, що ОСОБА_2 не мешкає понад
сім років в буд. АДРЕСА_1., тому втратив
право користування цим житловим
приміщенням.

Оскільки ОСОБА_1 є власником буд.
АДРЕСА_1, право власності якого є
непорушним, у здійсненні якого він не
може бути обмежений, то суд вважає, що
його право підлягає захисту відповідно
до ст. 391 ЦК.

На підставі наведеного суд вважає
необхідним заявлені позовні вимоги
ОСОБА_1 задовольнити шляхом визнання
ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування АДРЕСА_1.

За положеннями ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню витрати по сплаті
судового збору в сумі 243,60 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 213-215, 224-226
ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням, -
задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування будинком АДРЕСА_1
Донецької області.

Стягнути з ОСОБА_2, зареєстрованого в
АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1,
зареєстрованого в АДРЕСА_1, витрати по
сплаті судового збору в сумі 243,60 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто
Орджонікідзевським районним судом
міста Маріуполя Донецької області за
письмовою заявою відповідача, поданою
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Рішення суду позивачем може бути
оскаржено до Апеляційного суду
Донецької області протягом десяти днів
з дня отримання його копії шляхом
подання апеляційної скарги через
Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя.

Суддя