Єдиний унікальний номер 256/3558/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/3918/2014
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2014 року Апеляційний суд
Донецької області у складі:

головуючого
Маширо О.П.

суддів
Канурної О.Д., Зайцевої С.А.

при секретарі
Сачко І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
по апеляції ОСОБА_1, до якої приєдналась
ОСОБА_2, представник ОСОБА_1, на рішення
Калінінського районного суду м.
Донецька від 19 березня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної і
моральної шкоди,

у с т а н о в и в :

До апеляційного суду звернувся позивач
ОСОБА_1 з апеляційною скаргою на
рішення суду, яким йому було відмовлено
у задоволенні його позовних вимог.

До цієї апеляційної скарги приєдналась
його представник ОСОБА_2

Суд першої інстанції установив, що 29
червня 2011 року приблизно о 14.30 год. у
перерві судового засідання
Калінінського районного суду м.
Донецька, коли розглядався позов
ОСОБА_9 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про усунення
перешкод у користуванні власністю, між
позивачем, його матір»ю ОСОБА_2 та його
батьком ОСОБА_4 - з одного боку та ОСОБА_3
- з іншого виник словесний конфлікт,
який переріс у обопільну бійку.

Відмовляючи позивачеві у задоволенні
його позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 не
надав належних доказів на
підтвердження того факту, що
відповідач ОСОБА_3 дійсно причинив йому
тілесні ушкодження, а також розбив
відеокамеру.

Суд також вказав, що висновком
судово-медичного обстеження позивача
тілесних ушкоджень у ОСОБА_4 виявлено
не було.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_4 та
його представник ОСОБА_2, яка
приєдналась до його апеляції, просить
рішення суду скасувати як таке, що не
відповідає вимогам матеріального і
процесуального закону, та ухвалити
нове про задоволення його позовних
вимог у повному обсязі.

Зокрема, суд з самого початку прийняв
сторону відповідача, не дослідив усі
докази, що містяться у справі, у тому
числі, матеріали з Калінінського
райвідділу міліції м. Донецька, де
наведені докази знищення відеокамери
відповідачем ОСОБА_3, а також інші
письмові докази, які підтверджують
обґрунтованість заявлених позивачем
вимог.

За таких обставин висновок суду першої
інстанції про те, що позовні вимоги
ОСОБА_4 не знайшли свого підтвердження
у судовому засіданні, є безпідставним.

Крім того, суд першої інстанції прийняв
та послався на пояснення свідків
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_10, хоча ці
особи не були присутніми у суді 29
червня 2011 року та по-різному викладали
події того дня.

Єдиним свідком події був ОСОБА_9, однак
він надав суду завідомо неправдиві
пояснення та порушив присягу свідка.

Суд першої інстанції безпідставно не
прийняв до уваги його пояснення та
надані ним медичні висновки про те, що
саме після його побиття 29 червня 2011
року різко погіршився стан його
здоров»я, внаслідок чого йому була
достроково надана 2 група інвалідності.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи,
апеляційний суд вважає, що апеляційну
скаргу слід відхилити, рішення суду
залишити без змін, з таких підстав.

У відповідності до вимог ч.1 ст.308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Згідно зі ст.213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим,
тобто ухваленим у відповідності до
вимог процесуального судочинства на
основі повно і всебічно з"ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

На думку апеляційного суду оскаржуване
судове рішення відповідає вимогам
процесуального і матеріального закону,
тому підстав для його скасування немає.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції всебічно, повно і об"єктивно
дослідив надані сторонами докази,
правильно встановив фактичні
обставини справи та зробив правильні
правові висновки про те, що вимоги
позивача не ґрунтуються на законі.

У рішенні наведені відповідні мотиви, з
яких він його ухвалив. Ці мотиви не
суперечать закону та не спростовуються
доводами скарги.

Судом першої інстанції було
встановлено, що 29 червня 2011 року
приблизно о 14.30 годин біля приміщення
Калінінського районного суду м.
Донецька між позивачем, його матір»ю
ОСОБА_2 та його батьком ОСОБА_8 і
відповідачем у справі ОСОБА_3 стався
конфлікт: на підставі особистих
неприязних стосунків у перерві
судового засідання сторони почали
сваритись, а потім між ними виникла
бійка.

Звертаючись до суду зі своїм позовом,
ОСОБА_1 вказав, що ОСОБА_3 застосував до
нього силу, наніс кілька ударів по руці
та відеокамері, яка була зафіксована
ременем на руці, внаслідок чого різко
погіршився стан його здоров»я,
наступного дня він потрапив до лікарні,
а після тривалого лікування йому,
інваліду 3-ї групи, достроково була
надана друга група інвалідності.

Відмовляючи позивачеві у задоволенні
вимог в цій частині позову, суд першої
інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не
надав належних та допустимих доказів
на підтвердження того факту, що йому
злочинними діями відповідача дійсно
були спричинені тілесні ушкодження.

Апеляційний суд вважає, що такий
висновок суду першої інстанції є
підставним та обґрунтованим, оскільки
ОСОБА_1 насправді не надав до суду
об»єктивних доказів на підтвердження
своїх вимог в цій частині позову.

З висновку судово-медичного
дослідження (обстеження) № 12 від 03
січня - 02 березня 2012 року Донецького
обласного бюро судово-медичної
експертизи відносно ОСОБА_1 вбачається,
що будь-яких видимих тілесних
ушкоджень або об»єктивних слідів від
них в області голови, тулубу та
кінцівок у позивача не знайдено (т.3
а.с.161-169).

В апеляційному суді позивач вказав, що
це обстеження було проведене через
значний строк після самих подій, тому і
не було виявлено у нього тілесних
ушкоджень.

Натомість будь-якого іншого
експертного висновку або інших
об»єктивних доказів на підтвердження
факту спричинення йому тілесних
ушкоджень 29 червня 2011 року позивач до
суду не надав.

Не надано також доказів про наявність
причинного зв»язку між тим інцидентом,
який стався між сторонами 29 червня 2011
року, та встановленням 15 жовтня 2012 року
позивачеві другої групи інвалідності,
тому апеляційний суд вважає, що і в цій
частині рішення суду є обгрунтованим.

У своїй позовній заяві позивач ОСОБА_1
просив також стягнути на його користь
матеріальну шкоду, спричинену йому
пошкодженням відеокамери.

Натомість позивач не довів у судовому
засіданні, що ця відеокамера була
пошкоджена саме відповідачем ОСОБА_3.

Апеляційний суд не може прийняти у
якості належного доказу в цій частині
вимог позивача постанову про відмову у
відкритті кримінальної справи від 30
травня 2012 року, оскільки цією
постановою лише зафіксований факт
пошкодження відеокамери, проте не
з»ясовано, від чиїх саме винних дій це
сталось (т.3 а.с.155).

До того ж, з цієї постанови вбачається,
що відеокамера належить не позивачеві,
а його матері ОСОБА_2, що
підтверджується і іншим об»єктивним
доказом: гарантійним талоном, який був
оформлений при покупці цієї камери, де
вказано, що покупцем є ОСОБА_2 (т.1 а.с.11).

На підставі викладеного апеляційний
суд вважає, що висновок суду першої
інстанції про відмову ОСОБА_1 у
задоволенні його позовних вимог
ґрунтується на законі, доводи
апеляційної скарги на висновки суду не
впливають та зроблений судом правовий
висновок не спростовують, тому
апеляційний суд вважає, що апеляційну
скаргу ОСОБА_1, до якої приєдналась його
представник ОСОБА_2, слід відхилити,
оскаржуване рішення суду залишити без
змін.

Керуючись ст.ст. 308, 314, 315 ЦПК України,
апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, до якої
приєдналась ОСОБА_2, представник
ОСОБА_1, відхилити.

Рішення Калінінського районного суду
м. Донецька від 19 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Головуючий:

Судді: