УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

Головуючого Макарчука М.А., суддів:
Леванчука А.О., Нагорняка В.А.,Маляренка
А.В., Писаної Т.О.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом ОСОБА_6 до приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Раритет» про визнання
нещасного випадку страховим, стягнення
страхового відшкодування, за
касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення
апеляційного суду Житомирської
області від 19 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з указаним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що 28 жовтня 2010 року на
залізничній платформі станції
«Хмельницький» під час посадки на
поїзд він впав на колію і колісною
парою вагону йому було ампутовано ногу.
Травма отримана під час виконання ним
службових обов'язків і внаслідок цього
йому було встановлено інвалідність
другої групи. Відповідач відмовив
позивачу у виплаті страхового
відшкодування, посилаючись на те, що
ОСОБА_6, як застрахована особа,
перебував у стані алкогольного
сп'яніння, а тому нещасний випадок не є
страховим.

Рішенням Бердичівського
міськрайонного суду від 27 грудня 2013
року позов задоволено частково.
Визнано страховим випадком нещасний
випадок, що стався з ОСОБА_6 28 жовтня 2010
року на залізничній платформі станції
«Хмельницький». Стягнуто з ПАТ СК
«Раритет» на користь ОСОБА_6 38 250 грн
страхового відшкодування. У
задоволенні іншої частини позову
відмовлено. Вирішено питання розподілу
судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Житомирської області від 19 лютого
2014 року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить рішення
апеляційного суду скасувати і залишити
в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судами першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що скарга
підлягає відхиленню на таких
підставах.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції виходив із того, що
позивач як пасажир був застрахований
від нещасного випадку на транспорті та
надав відповідачу документи, необхідні
для проведення страхової виплати.
Неправомірність дій ОСОБА_6 при
одержанні травм не встановлена.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про відмову в задоволенні позову,
апеляційний суд виходив із того, що
саме внаслідок ігнорування позивачем
правил поведінки на залізничному
транспорті мав місце нещасний випадок
на станції Хмельницький.

Судами встановлено, що 28 жовтня 2010 року
позивач, перебуваючи на залізничній
платформі станції «Хмельницький» під
час заходу до третьої платформи потягу
№ 42 «Трускавець-Дніпропетровськ», впав
на залізничну колію, де колісною парою
вагону йому ампутовано ногу.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про
страхування» особисте страхування від
нещасних випадків на транспорті є
обов'язковим.

Із копії проїзного білета позивача
вбачається, страхувальником є
відповідач - ПАТ Страхова компанія
«Раритет».

Відповідно до п. 2 Положення про
обов'язкове особисте страхування від
нещасних випадків на транспорті,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 959 від 14 серпня 1996
року, (далі - Положення) пасажири з
моменту оголошення посадки в поїзд
вважаються застрахованими.

За змістом п. 7 Положення страховими
випадками є одержання застрахованим
травми внаслідок нещасного випадку на
транспорті при встановленні йому
інвалідності. Якщо такий випадок
стався внаслідок неправомірних або
навмисних дій застрахованого, він не
вважається страховими і страхова сума
при цьому не виплачується.

Відповідно до вимог п. 9 Положення
перевізник на кожний нещасний випадок,
що стався із застрахованим на
транспорті, повинен скласти акт про
нещасний випадок із пасажирами
галузевого зразка.

Враховуючи викладене, суд апеляційної
інстанції дійшов вірного висновку, що в
даному випадку підставою для виплати
страхового відшкодування є саме акт
про нещасний випадок із пасажирами
галузевого зразка. А відомості,
встановлені судовими рішеннями та
викладені в акті Н-1 для спірних
правовідносин будь-якого правового
значення не мають.

Згідно з п. 10 Положення страхова
виплата застрахованому здійснюється
страховиком на підставі заяви
застрахованого про її виплату; акта про
нещасний випадок; листа
непрацездатності (для працюючої особи)
або довідки закладу охорони здоров'я,
що засвідчив тимчасову
непрацездатність громадян (для
непрацюючої особи), або довідки
спеціалізованих установ про
встановлення інвалідності; у разі
загибелі чи смерті застрахованого
внаслідок нещасного випадку - копії
свідоцтва про смерть, а також
страхового поліса або документа, що
його замінює (для пасажира пільгової
категорії - документа, що підтверджує
право на пільги).

Апеляційний суд вірно виходив із того,
що згідно акта, складеного
перевізником, травма позивачем
одержана внаслідок особистої
необережності та перебування в стані
алкогольного сп'яніння. Зазначений акт
зареєстрований у відповідному журналі,
є чинним і жодною із сторін не
спростований.

Факт перебування позивача в стані
алкогольного сп'яніння
підтверджується також повідомленням
Хмельницької обласної лікарні,
результатами лабораторного аналізу
крові та показами свідка ОСОБА_7

Відповідно до п. 14 Правил поведінки
громадян на залізничному транспорті,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України № 903 від 10
листопада 1995 року, пасажирам
забороняється перебувати у стані явно
вираженого алкогольного сп'яніння.

На підставі вказаного апеляційний суд
дійшов обґрунтованого висновку, що
внаслідок неправомірних дій ОСОБА_6
стався нещасний випадок, а тому він не
вважається страховими і страхова сума
при цьому не виплачується.

При розгляді справи судом дотримані
вимоги цивільного процесуального
закону, всебічно, повно й об'єктивно
з'ясовані обставини справи та надана їм
належна оцінка.

Наведені у касаційній скарзі доводи
висновків суду не спростовують.

На підставі вказаного колегія суддів
приходить до висновку, що оскаржуване
рішення апеляційного суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а тому його слід
залишити без змін, а касаційну скаргу
відхилити.

Керуючись статтями 336, 337, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду
Житомирської області від 19 лютого
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. МакарчукСудді:
А.О. Леванчук А.В. Маляренко В.А.
Нагорняк Т.О. Писана