22-ц/775/464/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції
Доповідач Ігнатоля Т.Г.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області в
складі:

головуючого Ігнатоля
Т.Г.,

суддів Попової С.А.,
Мироненко І.П.,

при секретарі Брежнєві
Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі справу за
позовом ОСОБА_1 до Маріупольської
міської ради про визнання права
власності на самочинно зведене
нерухоме майно

за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Жовтневого районного судум.
Маріуполя Донецької області від
19 лютого 2014 року,-

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року
позивачка звернулася до суду з позовом
до Маріупольської міської ради про
визнання права власності на самочинно
збудоване нерухоме майно, а саме: жилий
будинок літ. А-1, сіни літ. а-1, сіни літ.
а1-1, тамбур літ. а3-1, сарай літ. Б-1, гараж
літ. Г-1,які розташовані за адресою о
АДРЕСА_1. В обґрунтування позовних
вимог зазначила, що у 1999 році вона
своїми силами та за власні кошти, без
відповідного дозволу та проектної
документації перебудувала
вищевказаний будинок. 10 липня 2013 року
між нею та Маріупольською міською
радою укладено договір оренди
земельної ділянки, площею 0,0740 га, яка
знаходиться за цією ж адресою. Цільове
призначення земельної ділянки:
будівництво та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель та
споруд. Відповідно до висновку
будівельно-технічної експертизи від 13
липня 2010 року №279 самочинно зведені
будівлі відповідають будівельним
нормам та правилам, а також
забезпечують їх безпечну та надійну
експлуатацію. На даний час у неї
виникли труднощі щодо оформлення
права власності на вищевказане
домоволодіння з самочинними
перебудовами, які не були прийняті в
експлуатацію, тому, просить визнати за
нею право власності на самочинно
збудовані будівлі, розташовані на
території домоволодіння АДРЕСА_1.

Рішенням Жовтневого
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 19 лютого 2014 року в
задоволені позову ОСОБА_1 до
Маріупольської міської ради про
визнання права власності на самочинно
збудовані будівлі відмовлено.

В апеляційній скарзі
позивачка ОСОБА_1, посилаючись на
порушення норм матеріального права,
просить скасувати рішення та
постановити нове про задоволення
позовних вимог. Посилається на те, що
судом проігноровано висновок
будівельно-технічної експертизи від 13
липня 2010 року, згідно якого, самочинно
збудовані будівлі відповідають
будівельним нормам. Також зазначає, що
самочинно збудовані будівлі не
порушують прав інших осіб. Крім того,
при зверненні до інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Донецькій області їй була надана
відповідь, відповідно до якої з 31
грудня 2013 року у інспекції відсутні
повноваження щодо прийняття в
експлуатацію самочинно зведених
будівель, які були збудовані у період з
05 серпня 1992 року до 12 березня 2011 року,
тому ці питання повинен вирішувати
суд.

Сторони в судове засідання
апеляційного суду не з»явилися, будучи
належним чином повідомленими про час
та місце розгляду справи.

Позивачка двічі, 25 березня 2014
року та 8 квітня 2014 року, не з»явилася
до суду, про що свідчить її заява про
відкладення розгляду справи від 24
березня 2014 року та розписка про
отримання судової повістки на 8 квітня
2014 року. Представник позивачки - ОСОБА_2
повторно не з»явився до суду: 25
березня 2014 року, будучи повідомленим
телефонограмою за № 197 від 18 березня 2014
року, та 8 квітня 2014 року подав заяву
про відкладення розгляду справи у
зв'язку з зайнятістю в іншому процесі.

Представник Маріупольської
міської ради також повторно не з
«явився до суду, будучи повідомленим
телефонограмою за №198 від 18 березня 20134
року та судовою повісткою на 25 березня
2014 року, подав письмові заперечення на
апеляційну скаргу ( а.с. 86,89).

Виходячи з положень ст.ст. 169,
ч.2 ст.305, 197 ЦПК України, справа
розглянута апеляційним судом у
відсутність сторін та технічної
фіксації судового процесу.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи скарги позивачки
та заперечення проти неї відповідача,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК У
країни апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає , що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні
даного позову, суд виходив з того, що
позивачкою не доведено факту порушення
або оспорювання її прав та законних
інтересів щодо самочинного
будівництва Маріупольською міською
радою,оскільки ніяких рішень з цього
приводу не приймалося; матеріали
справи не містять будь - яких даних про
наявність дозволу на будівництво,
звернення позивачки до органів
місцевого самоврядування з питання
прийняття в експлуатацію самочинно
збудованого нерухомого майна; не
надано висновків про відповідність
самочинного будівництва санітарно
-гігієнічним вимогам та правилам
пожежної безпеки.

Колегія суддів не може не
погодитися з такими висновками суду,
оскільки вони відповідають
обставинам справи та вимогам закону.

Судом встановлено і це
підтверджується матеріалами справи, що
відповідно до договору оренди
земельної ділянки від 10 липня 2013 року,
укладеного між Маріупольською міською
радою (орендодавцем) та ОСОБА_1
(орендарем), останній в оренду була
передана земельна ділянка, площею 0,0740
га для будівництва та обслуговування
жилого будинку та господарських
будівель і споруд, яка знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 7-9).

Договір зареєстровано в
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно, що підтверджується
відповідним витягом № 7064666 від 29 липня
2013 року Реєстраційної служби
Маріупольського міського управляння
юстиції Донецької області ( а.с. 10).

Згідно з технічним паспортом
Маріупольського БТІ від 1 жовтня 2013
року, виданим на ім'я ОСОБА_3, на
вказаній земельній ділянці без
відповідного дозволу та проектної
документації, про що зазначено в
позовній заяві ОСОБА_1, самочинно
збудовані житловий будинок літ А-1,
сіни літ. а-1, сіни літ. а1-1, тамбур літ.
а3-1, сарай літ. Б-1, гараж літ. Г-1 ( а.с.15-19).

Відповідно до висновку
будівельно-технічного експертного
дослідження ТОВ «Донбасспецмонтаж»
№279 від 13 липня 2010 року домоволодіння
АДРЕСА_1 знаходиться у задовільному
технічному стані і може
експлуатуватися надалі. Технічний
стан будівельних конструкції жилого
будинку А-1, нежитлових прибудов а-1, а1-1,
тамбура а3-1, гаража Г-1, сараю Б-1, туалету
Е-1 та огорожі №1,2 забезпечує їхню
безпечну та надійну експлуатацію ( а.с.
20-21).

Відповідно до змісту ст.ст.11,15
ЦК України цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства.
Кожна особа має право на судовий
захист.

Захист цивільних прав - це
передбачені законом способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної безпеки такого порушення.

Як правило, особа права якої
порушено, може скористатися не будь -
яким, а конкретним способом захисту
свого права. Спосіб захисту
порушеного права частіше за все
визначається спеціальним законом, який
регламентує конкретні цивільні
правовідносини.

Суд, здійснюючи правосуддя,
захищає права, свободи та інтереси
фізичних осіб, права та інтереси
юридичних осіб, державні та суспільні
інтереси у спосіб, визначений законами
України (ст.4 ЦПК України).

Відповідно до положень ст. 328 ЦК
України право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна
може пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати документа,
який засвідчує його право власності.

Відповідно до вимог ч.1,2 ст.376 ЦК
України житловий будинок, будівля,
споруда, інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без належного
дозволу чи належно затвердженого
проекту, або з істотним порушенням
будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на
нього.

Відповідно до абз. 2 ч.2 , ч.3 ст.
331 ЦК України, право власності на
новостворене нерухоме майно виникає з
моменту його прийняття до
експлуатації, якщо прийняття цього
майна до експлуатації передбачено
договором або законом. До завершення
будівництва особа вважається
власником матеріалів, обладнання тощо,
які були використані в процесі цього
будівництва.

Відповідно до положень ст.375 ЦК
України, право власника на забудову
здійснюється ним за умови додержання
архітектурних, будівельних,
санітарних, екологічних та інших норм і
правил.

У відповідності з частиною 2 статті
19 Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі та в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачений Конституцією та законами
України.

Згідно зі ст.31 Закону України
«Про місцеве самоврядування в
Україні», до відання виконавчих
комітетів міських рад належать
делеговані повноваження щодо
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів у порядку,
встановленому законодавством, а також
видача забудовникам технічних умов на
проектування, будівництво,
реконструкцію будинків та споруд.

Відповідно до вимог ст.24
Закону України «Про планування і
забудову території», фізичні та
юридичні особи, які мають намір
здійснити будівництво об'єктів
містобудування на земельних ділянках,
що належать їм на праві власності,
зобов'язані отримати від виконавчих
органів відповідних рад дозвіл на
будівництво. Статтею 30-1 цього ж закону
передбачено, що зведені споруди не
можуть експлуатуватися без прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачка не навела у позовній заяві та
не надала ніяких належних доказів, про
звернення до компетентних органів за
вирішенням питання про надання дозволу
на проведення будівельних робіт, що
саме Маріупольська міська рада
порушує, оспорює або перешкоджає в
реалізації її права власності на
самочинно збудовані об'єкти
нерухомості, тобто, що є підстави
вважати про наявність спору про право.

В матеріалах справи відсутні докази,
що позивачкою була оформлена та
затверджена в установленому законом
порядку проектна документація; що
закінчені будівництвом об'єкти
нерухомості, згідно діючому
законодавству, приймалися в
експлуатацію.

Не надано таких доказів і
апеляційному суду.

Виходячи з зазначених норм
матеріального права та обставин
справи, колегія суддів вважає, що суд
обґрунтовано відмовив у задоволенні
позову, оскільки позивачкою не надано
затвердженої у встановленому законом
порядку проектної документації, яка є
підставою для видачі дозволу на
будівництво; дозвіл на будівництво , а
саме, документ, виданий забудовнику
органами місцевого самоврядування, що
посвідчує право власника, володільця,
орендатора або користувача об'єкта
нерухомості здійснити забудову
земельної ділянки, будівництво,
реконструкцію будівлі - споруди;
дотримання містобудівних регламентів,
будівельних, екологічних, санітарно -
гігієнічних, протипожежних та інших
правил, нормативів.

Доводи апеляційної скарги про
те, що інспекція будівельно -
архітектурного контролю з 31 грудня 2013
року не має повноважень на прийняття в
експлуатацію самочинно зведених
житлових будинків, господарських
будівель та споруд, які зведені у
період з 5 серпня 1992 до 12 березня 2011
року, а тому, це повинен зробити суд,
колегія суддів вважає безпідставними,
оскільки визнання в судовому порядку
права власності на річ за загальним
правилом є способом захисту наявного
цивільного права, а не підставою його
виникнення. Чинним законодавством не
передбачено прийняття в експлуатацію
самочинно зведених об'єктів нерухомого
майна право власності на яке визнано в
судовому порядку.

Крім того, матеріали справи не
містять відомостей про те, що саме
перебудовано ОСОБА_1 у 1999 році чи в
інший період і чи є це завершеним
будівництвом. Технічний паспорт на
спірне домоволодіння виданий на іншу
особу.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують правильність висновків
суду.

За таких обставин, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
позивачки не підлягає задоволенню, а
рішення суду про відмову у задоволенні
про визнання права власності на
самочинно збудоване нерухоме майно,
підлягає залишенню без зміни.

Керуючись ст.ст.307,308,313-315 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 19
лютого 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної
сили з моменту її проголошення і може
бути оскаржена

шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів безпосередньо
до суду

касаційної інстанції.

Судді