Справа
№2318/6255/12
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 травня 2014 року Уманський
міськрайонний суд Черкаської області
в складі: головуючої - судді Ребриної
при секретарі - Стефанюк Н.І.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Умані цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, співвідповідача ОСОБА_4,
третьої особи: Уманської міської
державної нотаріальної контори про
визнання договору недійсним та
застосування до нього наслідків
недійсного правочину,
ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
співвідповідача ОСОБА_4, третьої особи:
Уманської міської державної
нотаріальної контори про визнання
договору недійсним та застосування до
нього наслідків недійсного правочину,
вказавши, що з 26 липня 2003 року між нею та
ОСОБА_4 було укладено шлюб, що
підтверджується свідоцтвом про
На підставі свідоцтва про
придбання нерухомого майна з прилюдних
торгів, виданого Уманською міською
нотаріальною конторою від 25.11.2010 року
за реєстром № 3-3570, ними за спільні
кошти було придбано 19/1000 частин
комплексу нежитлових будівель та
споруд, а саме: громадська будівля
(будівля управління), підвал, вхід у
підвал, ганки «А», «під А», «а», І, ІІ,
ХХVІ, загальною площею 1219,2 кв. м., що
знаходяться в АДРЕСА_1.
Згідно ст. 60 Сімейного Кодексу
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
26 жовтня 2011 року ОСОБА_2, який діяв
від імені її чоловіка ОСОБА_4 по
довіреності, посвідченої Поярковою
О.Л., віце-консулом Генерального
консульства України в Барселоні 11.07.2011
року за реєстром № 570/4/2-1939 уклав на
користь ОСОБА_3 договір дарування
частини комплексу, нежитлових будівель
та споруд. Даний договір було
посвідчено державним нотаріусом
Уманської міської державної
нотаріальної контори Дашицькою Л.Л.
Враховуючи те, що згідно ст. 369 ЦК
України вона, як співвласник майна
повинна бути повідомлена про
відчуження спільного майна подружжя і
у випадку її згоди вона повинна була
дати письмову згоду, яка мала бути
нотаріально посвідчена для вчинення
такого правочину, вона такої згоди не
Зазначеними незаконними діями
ОСОБА_2 грубо порушив її законне право
власності на частину у спільному майні
подружжя, гарантоване їй чинним
Згідно з нормами ст. 369 ЦК України
співвласники майна, що є у спільній
сумісній власності, володіють і
користуються ним спільно, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.
Згода співвласників на вчинення
правочину щодо розпорядження спільним
майном, який підлягає нотаріальному
посвідченню та (або) державній
реєстрації, має бути висловлена
письмово і нотаріально посвідчена.
Правочин щодо розпорядження спільним
майном, вчинений одним із
співвласників, може бути визнаний
судом недійсним за позовом іншого
співвласника у разі відсутності у
співвласника, який вчинив правочин,
необхідних повноважень.
Відповідно до ст. 228 ЦК України -
правочин вважається таким, що порушує
публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
Правочин укладений ОСОБА_2 є
таким, що порушив її конституційне
право, передбачене ст. 41 Конституції
України, згідно якої кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
творчої діяльності. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК
України, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами 1-3,5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.
У відповідності до ч.1 ст. 216 ЦК
України, у разі недійсності правочину
кожна із сторін зобов'язана повернути
другій стороні у натурі все, що вона
одержала на виконання цього правочину,
а вразі неможливості такого
повернення, зокрема тоді, коли одержане
полягає у користуванні майном,
виконаній роботі, наданій послузі, -
відшкодувати вартість того, що
одержано, за цінами, які існують на
момент відшкодування.
Згідно з ч.1 ст. 220 ЦК України, у
разі недодержання сторонами вимоги
закону про нотаріальне посвідчення
договору такий договір є нікчемним.
В зв'язку з порушенням її прав,
гарантованих Конституцією України та
порушенням норм чинного законодавства
відповідачами вона вважає за потрібне
звернутись до суду для визнання
договору дарування від 26.10.2011 року
недійсним та застосування до нього
наслідків недійсного правочину.
Тому просить визнати недійсним з
моменту вчинення договір дарування
частини комплексу, нежитлових будівель
та споруд від 26.10.2011 року за реєстром №
3-2994, укладеного між ОСОБА_2, який діяв по
довіреності , посвідченої Поярковою
О.Л., віце-консулом Генерального
консульства України в Барселоні 11.07.2011
року за реєстром № 570/4/2-1939 від імені
ОСОБА_4 (дарувальник) та ОСОБА_3
(обдарований), посвідчений державним
нотаріусом Уманської міської
державної нотаріальної контори
Дашицькою Л.Л.; застосувати до сторін
цього договору наслідки недійсності
правочину - повернути їх у попереднє
В судовому засіданні позивачка
ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_7 позов
підтримали та просять його задоволити.
В судовому засіданні співвідповідач
ОСОБА_4 позов визнає та не заперечує
проти його задоволення, вказавши, що
дійсно він перебуває в шлюбі з ОСОБА_1 з
26 липня 2003 року, від якого мають двох
малолітніх дітей. Перебуваючи в
Іспанії, він 11.07.2011 року видав ОСОБА_2,
чоловікові його рідної сестри,
довіреність на продажу частини
комплексу нежитлових будівель та
споруд, що знаходяться в АДРЕСА_1, які
належали йому з дружиною з 25.11.2010 року.
Він діяв в інтересах їхньої сім'ї. Кошти
на придбання вказаного майна вони мали
за рахунок продажу 18.11.2010 року
земельної ділянки та нежитлової
будівлі торгівельного та
молодіжно-розважального центру в м.
Ладижин Вінницької області, які
вчинялися за письмовою згодою його
дружини ОСОБА_1 та за рахунок
запозичення 15.11.2010 року безвідсоткової
позики в 800 000 грн. у ОСОБА_8 На той час
їм потрібні були кошти, знайшовся
покупець, тому вирішив продати цей
об'єкт. Довіреність він видавав на
продаж об'єкту, проте ОСОБА_2 свої
повноваження перевищив та оформив
договір дарування, в якому не була
врахована думка його дружини ОСОБА_1
Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, в судові
засідання, призначені на 14 лютого 2014
року на 10.00 годин, на 24 лютого 2014 року на
12.00 годин, на 11 березня 2014 року на 12.00
годин, на 19 березня 2014 року на 14.00 годин,
на 08 квітня 2014 року на 09.30 годин, на 24
квітня 2014 року на 09.30 годин, та на 19
травня 2014 року на 09.30 годин не
з'явилися, причини неявки не відомі, про
день та час розгляду справи
повідомлені в установленому законом
порядку відповідно до повідомлень в
газетах «Черкаський край» № 34-35
кур'єр» № 80 (5209) від 06.05.2014 року.
Представник третьої особи Уманської
міської державної нотаріальної
контори Дашицька Л.Л. в судове
засідання не з'явилась, письмово подала
вказала, що пояснення, надані раніше
нотаріусом Уманської міської
державної нотаріальної контори у
засіданні суду підтримує в повному
обсязі, позовні вимоги позивачки
визнає в повному об'ємі. Просить
розглянути справу без участі
представника Уманської міської
державної нотаріальної контори,
покладаючись на думку суду. В судовому
засіданні від 26.02.2013 року Дашицька Л.Л.
пояснила, що з позивачем ОСОБА_1 вона
знайома, договір дарування від 26.10.2011
року детально не пам'ятає. Даний
договір повинна була підписати
позивач, але чомусь цього не зробила.
Свою згоду на укладення договору
позивач не давала, хоча така згода є
обов'язковою при укладенні договору
дарування. Так як згода дружини (ОСОБА_1)
не була отримана, то договір дарування
підлягає розірванню. В довіреності
нічого не вказано про договір
дарування, якщо довіреність видається
для укладення договору дарування, то в
ній має бути вказано про те кому
Зі згоди позивачки суд ухвалює
рішення при заочному розгляді справи,
що відповідає положенням ст. 224 ЦПК
України.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові докази по справі,
суд вважає, що позов підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Так, судом достовірно
встановлено, що 26 жовтня 2011 року ОСОБА_2,
який діяв до довіреності, посвідченій
віце-консулом Генерального
консульства України в Барселоні 11.07.2011
року за реєстром № 570/4/2-1939 від імені
ОСОБА_4 уклав з ОСОБА_3 договір
дарування 19/1000 частини комплексу,
нежитлових будівель та споруд, а саме:
громадську будівлю (будівля
управління), підвалу, входу у підвал,
ганків «А», «під А», «а», І, ІІ, ХХVІ,
загальною площею 1219,2 кв. м., що
знаходяться по АДРЕСА_1

Відповідно до ч.4 п.5 даного
договору зазначено, що цей договір
укладається з витребуванням згоди
дружини дарувальника та нею подано
заяву, справжність підпису на якій
засвідчено Уманською міською
державною нотаріальною конторою 26.10.2011
року по р. № 3-2993, яка зберігається у
справах Уманської держнотконтори.

Згідно з наданими в судовому
засіданні від 26.02.2013 року поясненнями
нотаріуса, яка посвідчила оскаржуваний
договір - заява від дружини
дарувальника ОСОБА_1 вона не відбирала
й така заява в нотаріальній справі
відсутня.

Окрім вище зазначеного судом
встановлено, що в представника
дарувальника не було необхідних
повноважень для укладення від його
імені договору дарування, оскільки
відповідно до змісту довіреності на
підставі якої він діяв, представнику
було надано право лише на
представлення інтересів ОСОБА_4 у
випадку укладення договору
купівлі-продажу вище зазначеного
нерухомого майна. Тобто, представник
ОСОБА_4 - ОСОБА_2, відповідно до ст.
241 ЦК України, вчинив правочин з
перевищенням наданих йому повноважень,
а тому такий правочин має бути визнаний
недійсним з даних підстав.

Зокрема, в довіреності, на
підставі якої діяв ОСОБА_2 при
укладенні оскаржуваного правочину
зазначено, що ОСОБА_4 уповноважив
ОСОБА_2 продати належну йому на праві
приватної власності частину комплексу,
нежитлових будівель та споруд, що
знаходяться по АДРЕСА_1, за ціною та на
умовах на його розсуд, у порядку,
передбаченим чинним законодавством із
додержанням при цьому вимог та правил.

Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК
України, зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.2 ст. 203 ЦК
України, особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності.

Сам співвідповідач по справі ОСОБА_4 в
судовому засіданні пояснив, що діяв в
інтересах сім'ї, що дійсно він
перебуває в шлюбі з ОСОБА_1 з 26 липня 2003
року по даний час, від якого мають двох
малолітніх дітей. Перебуваючи в
Іспанії, він 11.07.2011 року видав ОСОБА_2,
чоловікові його рідної сестри,
довіреність на продажу частини
комплексу нежитлових будівель та
споруд, що знаходяться в АДРЕСА_1, які
належали йому з дружиною з 25.11.2010 року.
Кошти на придбання вказаного майна
вони мали за рахунок продажу 18.11.2010
року земельної ділянки та нежитлової
будівлі торгівельного та
молодіжно-розважального центру в м.
Ладижин Вінницької області, які
вчинялися за письмовою згодою його
дружини ОСОБА_1 та за рахунок
запозичення 15.11.2010 року безвідсоткової
позики в 800 000 грн. у ОСОБА_8 На
той час їм потрібні були кошти,
знайшовся покупець, тому вирішив
продати цей об'єкт. Довіреність він
видавав на продаж об'єкту, проте ОСОБА_2
свої повноваження перевищив та оформив
договір дарування, в якому не була
врахована думка його дружини ОСОБА_1

Наявність коштів у сім'ї ОСОБА_1
підтверджується як договорами купівлі
- продажу земельної ділянки площею 0,2183
га та нежитлової будівлі
торгівельного та молодіжно -
розважального центру по АДРЕСА_2, так і
договором позики ОСОБА_4 та ОСОБА_1 у
ОСОБА_8 800 000 грн. готівкою від 15.11.2010
року.

На підставі викладеного, суд
вважає за необхідне визнати недійсним
договір дарування частини комплексу
нежитлових будівель та споруд,
укладеного 26 жовтня 2011 року ОСОБА_2 який
діяв до довіреності, посвідченій
Поярковою О.Л. віце-консулом
Генерального консульства України в
Барселоні 11.07.2011 року за реєстром №
570/4/2-1939 від імені ОСОБА_4 (дарувальник)
та ОСОБА_3 (обдарований),
зареєстрованого в реєстрі за № 3-2994,
посвідченого державним нотаріусом
Уманської міської державної
нотаріальної контори Дашицькою Л.Л.

Задовольняючи позовні вимоги
частково, суд виходить з того, що
позивач не є стороною оскаржуваного
правочину, а тому вона позбавлена права
вимоги повернення майна. Як вбачається
зі змісту ст. 216 ЦК України, позов про
застосування реституції може
заявлятись окремо від позову про
визнання правочину недійсним та
взагалі є окремою позовною вимогою, що
направлена на захист прав власності і
застосування реституції як такої,
після визнання правочину недійсним є
необов'язковим.

Керуючись ст.ст. 3, 11, 13, 16, 203, 215,
216, 237, 238, 241 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88,
209, 212, 213 - 215, 218, 224 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
співвідповідача ОСОБА_4, третьої особи:
Уманської міської державної
нотаріальної контори про визнання
договору недійсним та застосування до
нього наслідків недійсного правочину
задовольнити частково.

Визнати недійсним договір
дарування частини комплексу
нежитлових будівель та споруд,
укладеного 26 жовтня 2011 року ОСОБА_2,
який дія по довіреності, посвідченій
Поярковою О.Л., віце-консулом
Генерального консульства України в
Барселоні 11.07.2011 року за реєстром №
570/4/2-1939 від імені ОСОБА_4 (дарувальник)
та ОСОБА_3 (обдарований)
зареєстрованого в реєстрі за № 3-2994,
посвідченого державним нотаріусом
Уманської міської державної
нотаріальної контори Дашицькою Л.Л.

В задоволенні інших позовних
вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3
солідарно 1539 грн. на користь ОСОБА_1
судових витрат.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Черкаської області через
Уманський міськрайонний суд шляхом
подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги, а особами, які брали участь у
справі, але не були присутніми в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення,
протягом 10-ти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

суддя
К.Г. Ребрина