№ 556/250/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М
Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.06.2014 дата розгляду справи

Володимирецький районний суд
Рівненської області в складі

головуючої судді Іванків О.В.,

при секретарі Подерня О.В.,

з участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про
стягнення з ОСОБА_2 боргу в сумі 611850 грн.
за договором позики, а також відсотків
в сумі 6587,86 грн.

В судовому засіданні позивач, будучи
допитаною під присягою за правилами
допиту свідків, пояснила, що вона
знайома з ОСОБА_2 тривалий час, на
протязі більше дев'яти років, між ними
склались дружні відносини, з січня 2013
року позивач проживала у цивільному
шлюбі з ОСОБА_2 Оскільки у відповідача
були фінансові проблеми, на його
прохання ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 для
вирішення цих проблем свої власні
заощадження, крім того, отримала
грошові позики у ряді банків, і
отримані кошти також передала ОСОБА_2
Загальна сума позики склала 2500000
російських карбованців. Раніше позивач
також позичала гроші відповідачу, ці
кошти він завжди повертав, і підстав не
довіряти ОСОБА_2 у неї не було, тим
більше зважаючи на особисті близькі
стосунки. ОСОБА_2 обіцяв ці кошти
повернути, однак з вересня 2013 року
уникає спілкування, кошти не повертає,
незважаючи на неодноразові прохання.
Така поведінка відповідача ставить
ОСОБА_1 у скрутне становище, оскільки
вона не тільки втратила заощадження,
але й змушена повертати банківські
позики, сплачувати відсотки та пені.
Просила задовольнити позов та стягнути
в його користь борг та відсотки.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
визнав позовні вимоги частково, на суму
1000000 російських карбованців, пояснив,
що дійсно на його прохання ОСОБА_1 брала
позики у російських банках, і ці кошти
передавала йому. Він згідний повернути
суми банківських позик із відсотками. В
той же час, інших коштів він у ОСОБА_1 не
позичав, договір позики та розписку
написав під дією погроз з боку
позивачки йому та членам його сім'ї, в
т.ч. дітям.

Заслухавши пояснення учасників
судового розгляду, дослідивши
матеріали справи та докази в їх
сукупності, суд приходить до висновку
про наявність підстав для задоволення
позову.

Так, оглянутими в судовому засіданні
договором позики та розпискою
встановлено, що 20.08.2013 року між ОСОБА_1
та ОСОБА_2 укладено договір позики
грошей на суму 2500000 російських
карбованців, які ОСОБА_2 зобов'язувався
повернути до 01 вересня 2013 року.

Факт укладення такого договору визнав
відповідач, крім того він
підтверджується письмовою розпискою,
що відповідає вимогам ст.1047 ЦК України.
В судовому засіданні сторони
підтвердили ту обставину, що договір
позики написаний власноручно
позивачем у присутності відповідача,
підписаний обома сторонами, а розписка
написана власноручно ОСОБА_2 та
підписана ним особисто.

З оглянутих у судовому засіданні
письмових доказів вбачається, що
протягом лютого - березня 2013 року
ОСОБА_1 отримувала у банківських
установах грошові позики на різні суми.

З оглянутої судом особистої переписки
сторін у вигляді СМС-повідомлень
вбачається, що ОСОБА_2 в вересні 2013 року
визнавав наявність у нього боргових
зобов'язань перед ОСОБА_1, і обіцяв цей
борг погасити.

Таким чином, позивачем надано
достатньо доказів укладення між ним та
відповідачем договору позики. Умови та
форма даного договору відповідають
вимогам чинного законодавства.

Твердження відповідача про укладення
договору позики під дією погроз з боку
ОСОБА_1 не підтверджено доказами і не
можуть бути прийняті судом до уваги.

Так, свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому
засіданні пояснили, що приблизно після
нового року до них на мобільні та
домашні телефони почала телефонувати
ОСОБА_1, яка висловлювала погрози в
адресу ОСОБА_2 та членів його сім'ї, в
т.ч. погрожувала фізичною розправою,
тим, що їх всіх найдуть, все відберуть і
т.ін. Такі ж погрози ОСОБА_1
висловлювала у соціальних мережах
«Однокласники» та «ВКонтакті» на
сторінці неповнолітньої доньки ОСОБА_2

З оглянутої в судовому засіданні
особистої переписки сторін у вигляді
СМС-повідомлень, вбачається, що ОСОБА_1
25.02.2014 року надсилала на адресу ОСОБА_2
та його дружини текстове повідомлення,
текст якого свідчить про негативну
оцінку ОСОБА_1 поведінки ОСОБА_2

Разом з тим, вказана переписка,
телефонні розмови та
інтернет-спілкування мали місце в
січні - лютому 2014 року, тобто після
укладення договору позики, і на думку
суду, не могли вплинути на
волевиявлення ОСОБА_2 при укладенні
цього договору в серпні 2013 року.

Позивач ОСОБА_1 з цього приводу
пояснила, що будь-яких погроз ОСОБА_2, а
також членам його сім'ї вона не
висловлювала, однак намагалась
розшукати ОСОБА_2 по всім відомим їй
телефонам, за одним з них відповіла
жінка, яка представилась дружиною
ОСОБА_2, будь-яких погроз в її адресу
ОСОБА_1 не висловлювала, тільки просила
повернути борг.

Будь-яких доказів погроз з боку ОСОБА_1
до або в момент підписання договору
позики та розписки 20.08.2013 року
відповідач ОСОБА_2 всупереч вимогам
ст..60 ЦПК України не надав, в
правоохоронні органи з цього приводу
не звертався, що підтверджується
інформацією Управління МВС Російської
Федерації по Виборгському району
Ленінградської області.

Таким чином, пояснення відповідача не
спростовують факту кладення між
сторонами договору позики грошових
коштів, і не свідчать про його
безгрошовість або передачу
позичальнику ОСОБА_2 меншої суми
коштів, ніж вказано у договорі.

У відповідності до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином до умов договору та вимог
Цивільного Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Як вбачається зі ст.625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

За змістом ст.ст.1049, 1050 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику у строк та в
порядку, що встановлені договором, в
разі несвоєчасного повернення борг
стягується в порядку виконання
зобов'язань.

Оскільки своїх зобов'язань щодо
повернення боргу відповідач не
виконав, суд вважає позовні вимоги щодо
стягнення боргу підставними і такими,
що підлягають задоволенню.

З урахуванням курсу російського
карбованця до національної валюти за
курсом НБУ на день подачі позову, позов
в частині стягнення основного боргу
підлягає задоволенню на суму 611850 грн.

Крім того, як вбачається з ч.2 ст.625 ЦК
України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Враховуючи викладене, стягненню з
відповідача підлягають також проценти,
обчислені за правилами вказаної статті
за період з 01 вересня 2013 року по 09 січня
2014 року, що становить (611850х0,03:365х131) 6587,86
грн.

При цьому суд враховує, що вказані
проценти річних є самостійною формою
цивільно-правової відповідальності за
порушення боржником грошових
зобов'язань, а не відсотками за
користування позикою, оскільки договір
позики, укладений між сторонами, є
безпроцентним.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
526, 625, 1049, 1050 ЦК України, ст..ст.15, 30, 209, 212
ЦПК України, суд -

вирішив

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2, в користь ОСОБА_1
борг в сумі 611850 (шістсот одинадцять
тисяч вісімсот п'ятдесят) грн., 3
проценти річних за прострочення
грошового зобов'язання в сумі 6587 (шість
тисяч п'ятсот вісімдесят сім) грн. 86
коп., а всього стягнути 618437 (шістсот
вісімнадцять тисяч чотириста тридцять
сім) грн. 86 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави
судовий збір по справі 3654 (три тисячі
шістсот п'ятдесят чотири) грн.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Рівненської області
через районний суд. Апеляційну скаргу
може бути подано сторонами протягом
десяти днів після проголошення
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляцію не
було подано У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після оголошення
ухвали апеляційного суду.

С У Д Д Я :

Іванків О.В.