Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ
Справа № 22-ц/778/1859/14 Головуючий у 1
інстанції: Ярош С.О.
Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 17» червня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Кримської О.М.,

суддів: Дашковської А.В.,

Подліянової Г.С.,

при секретарі: Мельнику З.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
рішення Гуляйпільського районного
суду Запорізької області від 04 березня
2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус
Гуляйпільського районного
нотаріального округу Запорізької
області ОСОБА_5, про визначення
додаткового строку для подання заяви
про прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з позовною заявою до ОСОБА_3, третя
особа: приватний нотаріус
Гуляйпільського районного
нотаріального округу Запорізької
області ОСОБА_5, про визначення
додаткового строку для подання заяви
про прийняття спадщини.

В обґрунтування позовних вимог
зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла
ОСОБА_6, мати її чоловіка. Після її
смерті відкрилась спадщина.
Спадкоємцями першої черги після ОСОБА_6
є донька померлої ОСОБА_3 та міг бути
чоловік позивачки ОСОБА_7, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Їй було відомо, що ОСОБА_6 належав на
праві приватної власності земельний
пай, який вона мала намір заповідати
ОСОБА_3, тому після смерті ОСОБА_6 діти
позивачки - онуки померлої - не
звертались з заявою про прийняття
спадщини.

18 листопада 2013 року вона отримала
повідомлення приватного нотаріуса
Гуляйпільського районного
нотаріального округу Запорізької
області ОСОБА_5 про відкриття спадщини
після померлої ОСОБА_6, строк для
прийняття якої до 25 жовтня 2013 року, а
також про те, що на її ім'я ОСОБА_6
складено заповіт, який посвідчено
виконавчим комітетом Дорожнянської
сільської ради 25 січня 2007 року за №04.

ОСОБА_3 заперечує проти прийняття нею
спадщини.

Просила визначити їй додатковий строк
для прийняття спадщини протягом двох
місяців.

Рішенням Гуляйпільського районного
суду Запорізької області від 04 березня
2014 року позов задоволено. Визначено
ОСОБА_4 додатковий строк тривалістю два
місяці для подання до нотаріуса заяви
про прийняття спадщини за заповітом
після ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1
року.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу,
в якій, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове про відмову в
задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 309 ЦПК України, підставами
для скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
або зміни рішення є неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права.

За положеннями ст.213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до статті 214 ЦПК України, під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосування до цих правовідносин; чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити тощо.

Оскаржуване рішення зазначеним
вимогам не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що строк на
подання заяви про прийняття спадщини
був пропущений ОСОБА_4 з поважних
причин у зв'язку з їх необізнаністю до
листопада 2013 року щодо складеного
заповіту (спадкоємцями за законом у
даному випадку вони не є), а тому, з
метою захисту прав та законних
інтересів спадкоємців, прийшов до
висновку про необхідність надання
позивачам додаткового двохмісячного
строку для подання заяви про прийняття
спадщини.

Проте з таким висновком суду першої
інстанції погодитися не можна,
оскільки обставини справи, які суд
вважав встановленими, є недоведеними, а
вирішуючи справу, суд неправильно
застосував норми матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що 25
січня 2007 року ОСОБА_6 склала заповіт,
посвідчений секретарем Дорожнянської
сільської ради Гуляйпільського району
Запорізької області Чайковською
Тетяною Іванівною, відповідно до якого
заповіла ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в рівних
частках належну їй земельну ділянку
площею 6,2968 га у межах згідно з планом,
розташовану ДП 23 п.236 Гуляйпільської
міської ради Гуляйпільського району
Запорізької області та сертифікат
іменних акцій (серія А №000625 в кількості
24064) (а.с.29).

Зазначена земельна ділянка належала
ОСОБА_6 на підставі Державного акту,
серія ЗП №020323 (а.с.82).

Судом встановлено, що ОСОБА_6 померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Положеннями ст.ст. 1216, 1217, ч. 1-2 ст. 1220 ЦК
України передбачено, що спадкуванням є
перехід прав та обов'язків (спадщини)
від фізичної особи, яка померла
(спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців).Спадкування здійснюється
за заповітом або за законом. Спадщина
відкривається внаслідок смерті особи
або оголошення її померлою. Часом
відкриття спадщини є день смерті особи
або день, з якого вона оголошується
померлою.

За змістом норм статей 1268-1269 ЦК України,
порядок прийняття спадщини
встановлюється залежно від того, чи
проживав постійно спадкоємець разом із
спадкодавцем на час відкриття спадщини
та від особливостей правового статусу
спадкоємця як малолітньої,
неповнолітньої, недієздатної особи або
ж особи, цивільна дієздатність якої
обмежена.

Так, відповідно до частин 3, 4 ст. 1268 ЦК
України, спадкоємець, який постійно
проживав разом із спадкодавцем на час
відкриття спадщини, вважається таким,
що прийняв спадщину, якщо протягом
строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не
заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно зі спадкодавцем,
має подати нотаріусу заяву про
прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК). Заява
про прийняття спадщини подається до
нотаріальної контори за місцем
відкриття спадщини особисто.

За матеріалами спадкової справи №177/2013
до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року
ОСОБА_6 заяву про прийняття спадщини 27
серпня 2013 року подала донька померлої -
ОСОБА_3 (а.с.26).

ОСОБА_9 - син померлої ОСОБА_6, 27 серпня
2013 року подав заяву про відмову від
спадщини на користь ОСОБА_3 (а.с.27).

ОСОБА_10 - донька померлої ОСОБА_6, 27
серпня 2013 року подала заяву про
відмову від спадщини на користь ОСОБА_3
(а.с.28).

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_7 - син спадкодавця ОСОБА_6, помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с.10).

ОСОБА_4 - дружина померлого ОСОБА_7 та
невістка спадкодавця ОСОБА_6, на час
відкриття спадщини не проживала
постійно із спадкодавцем, не подала
впродовж встановленого законом
шестимісячного строку заяву нотаріусу
про прийняття спадщини.

Статтею 1272 ЦК України визначено
наслідки пропущення строку для
прийняття спадщини, зокрема, якщо
спадкоємець протягом строку,
встановленого ст. 1270 ЦК України, не
подав заяву про прийняття спадщини, він
вважається таким, що не прийняв її. За
письмовою згодою спадкоємців, які
прийняли спадщину, спадкоємець, який
пропустив строк для прийняття
спадщини, може подати заяву про
прийняття спадщини нотаріусу за місцем
відкриття спадщини. За позовом
спадкоємця, який пропустив строк для
прийняття спадщини з поважної причини,
суд може визначити йому додатковий
строк, достатній для подання ним заяви
про прийняття спадщини.

Спадкоємицею майна ОСОБА_6 за законом є
відповідач ОСОБА_3, яка прийняла
спадщину, подавши 27 серпня 2013 року
відповідну заяву нотаріусу, що
підтверджується матеріалами спадкової
справи №177/2013 (а.с.25-30), яка, відповідно
до частини 2 статті 1272 ЦК України,
відмовилась надати письмову згоду на
подання заяви про прийняття
спадкоємцями, які пропустили строк для
прийняття спадщини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 24 Постанови від 30.05.2008 року
№7 "Про судову практику в справах про
спадкування", вирішуючи питання про
визначення особі додаткового строку,
суд досліджує поважність причини
пропуску строку для прийняття
спадщини. При цьому необхідно виходити
з того, що поважними є причини,
пов'язані з об'єктивними,
непереборними, істотними труднощами
для спадкоємця на вчинення цих дій.

Натомість, суд першої інстанції вважав
поважною причиною пропуску позивачами
строку на подання заяви про прийняття
спадщини їх суб'єктивну
непоінформованість про наявність
заповіту.

За змістом статті 207 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, що була чинною на
момент виникнення спірних
правовідносин (втратила чинність на
підставі наказу Міністерства юстиції
України N 296/5 від 22 лютого 2012 року), заява
про прийняття спадщини подається до
нотаріальної контори особисто. Законом
не передбачено подання спадкоємцями
разом із заявою про прийняття спадщини
будь-яких документів (заповіту,
правовстановлюючих документів на
спадкове майно тощо), а тому незнання
особи про існування заповіту,
невизначеність між спадкоємцями, хто
буде приймати спадщину, не можуть бути
визнані поважними причинами пропуску
строку для подання заяви про прийняття
спадщини.

Положенням про Спадковий реєстр,
затвердженим наказом Міністерства
юстиції України від 17.10.2000 року, яке
було чинним на момент виникнення
спірних правовідносин, передбачено
надання державними нотаріальними
конторами, приватними нотаріусами чи
державним реєстратором витягів із
спадкового реєстру за заявами
заповідача, відчужувача, набувача та
або спадкоємця. Без звернення
спадкоємця із відповідною заявою до
реєстратора спадкового реєстру,
надіслання йому повідомлення про
складений і зареєстрований заповіт
Положенням не передбачено.

Отже, звернувшись із заявою до
будь-якого із реєстраторів спадкового
реєстру, спадкоємець ОСОБА_4 могла
отримати витяг із нього з відомостями
про складений ОСОБА_6 заповіт.

Крім того, відповідно до частини 2
статті 214 ЦПК України, при виборі
правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 355 цього
Кодексу.

Верховний Суд України в Постанові від
26.09.2012 року №6-85цс12 висловив правову
позицію, згідно з якою право на
спадщину належить спадкоємцеві з
моменту її відкриття й закон зобов'язує
спадкоємця, який постійно не проживав
із спадкодавцем, у шестимісячний строк
подати нотаріусу заяву про прийняття
спадщини.

Враховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272
ЦК України можуть бути застосовані,
якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для
подання такої заяви; 2) ці обставини
визнані судом поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а
він не скористався правом на прийняття
спадщини через відсутність інформації
про спадкову масу, то положення ч. 3 ст.
1272 ЦК України не застосовуються.

Отже, позивач не довела, що
встановлений законом шестимісячний
строк на подання заяви про прийняття
спадщини вона пропустила з поважних
причин, пов'язаних з об'єктивними,
непереборними та істотними для них
труднощами для вчинення цих дій.

Вважаючи вказані позивачами причини
пропуску строку поважними, суд першої
інстанції неправильно застосував
частину 3 статті 1270 ЦК України та
визначив їм додатковий строк для
подання заяви про прийняття спадщини.

Згідно з п. 2, 4 ч. 1 статті 309 ЦПК України,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, а також неправильне
застосування норм матеріального права,
є підставами для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку про скасування рішення
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Гуляйпільського районного
суду Запорізької області від 04 березня
2014 року у цій справі скасувати та
ухвалити по справі нове рішення
наступного змісту.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3,
третя особа: приватний нотаріус
Гуляйпільського районного
нотаріального округу Запорізької
області ОСОБА_5, про визначення
додаткового строку для подання заяви
про прийняття спадщини відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: