У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

суддів: Завгородньої І.М., Горелкіної
Н.А., Іваненко Ю.Г., розглянувши у
попередньому судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» до ОСОБА_5 про стягнення
боргу та за зустрічним позовом про
визнання договору поруки припиненим за
касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» на рішення Бершадського
районного суду Вінницької області від
19 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Вінницької області від 24 лютого 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року публічне акціонерне
товариство «Райффайзен Банк Аваль»
(далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»)
звернулося до суду з позовом про
стягнення з ОСОБА_5 заборгованості за
кредитним договором, в обґрунтування
якого зазначив, що 2 липня 2007 року між
ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»,
правонаступником якого є ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» і ТОВ
«ВКФ Спайк» укладено кредитний договір
№ 011/03-11/31, за умовами якого останній
отримав кредит в розмірі 1 496 800 гривень
строком до 1 липня 2010 року зі сплатою 16 %
річних.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором, 2 липня 2007 року
між банком та ОСОБА_5 укладено договір
поруки № 011/03-11/54, відповідно
до умов якого відповідач зобов'язався
нести солідарну відповідальність з
боржником за кредитним договором.

Оскільки боржник по кредитному
договору не виконував належним чином
зобов'язань за кредитним договором, у
зв'язку з чим станом на 24 липня 2013
року утворилась заборгованість у
розмірі 1 731 611 гривень 55 копійок, з яких
982 509 гривень - основна сума кредиту та 749
102 гривні 55 копійок - відсотки за
користування кредитом, позивач просив
стягнути вказану суму заборгованості з
поручителя.

У жовтні 2013 року ОСОБА_5 звернувся до
суду з зустрічним позовом про визнання
договору поруки припиненим на підставі
ч. 4 ст. 559 ЦК України, посилаючись на те,
що ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» ні в
шестимісячний термін до 1 січня 2011 року,
ні в трирічний термін до 2 липня 2013 року,
вимог про погашення заборгованості до
поручителя не пред'явив.

Рішенням Бершадського районного суду
Вінницької області від 19 грудня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Вінницької області
від 24 лютого 2014 року, у задоволенні
первісного позову відмовлено,
зустрічний позов задоволено.

Визнано договір поруки
011/03-11/54 від 2 липня 2007 року укладений між
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5
в забезпечення кредитного договору №
011/03-11/31 від 2 липня 2007 року припиненим з 2
липня 2013 року.

Вирішено питання про стягнення
судового збору.

У касаційній скарзі ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» просить скасувати рішення
суду першої інстанції та ухвалу
апеляційного суду і ухвалити нове
рішення про задоволення первісного
позову і відмову у задоволенні
зустрічного, мотивуючи свою вимогу
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Касаційна скарга задоволенню не
підлягає.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК
України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими. При цьому суд касаційної
інстанції перевіряє законність і
обґрунтованість постановлених судових
рішень в межах позовних вимог,
заявлених у суді першої інстанції, та
доводів касаційної скарги.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні первісного позову та
задоволення зустрічного позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився й апеляційний суд, виходив з
того, що банк звернувся до суду з
позовом після спливу строку позовної
давності, а тому дійшов обґрунтованого
висновку про відсутність підстав для
стягнення заборгованості за кредитним
договором та наявність правових
підстав для визнання поруки
припиненою.

Оскільки доводи касаційної скарги не
дають підстав для висновку, що при
розгляді справи судами допущено
порушення норм матеріального або
процесуального права, які передбачені
ст.ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для
скасування рішень, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» відхилити.

Рішення Бершадського районного суду
Вінницької області від 19 грудня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Вінницької
області від 24 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І.М. Завгородня
Н.А. Горелкіна
Ю.Г. Іваненко