Єдиний унікальний номер 235/6746/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/4646/2014
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2014 року

Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого судді: Новікової Г. В.,

суддів: Новосьолової Г.Г., Янчук Т.О.

при секретарі: Стрижак О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Красноармійського
міськрайонного суду від 10 квітня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, відділу державної виконавчої
служби Красноармійського
міськрайонного управління юстиції
Головного управління юстиції у
Донецькій області, треті особи, які не
заявляють самостійних вимог щодо
предмету спору на стороні відповідача
ОСОБА_3, ПАТ КБ «ПриватБанк» про
визнання права власності та виключення
майна з-під арешту, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною
заявою до ОСОБА_2, відділу державної
виконавчої служби Красноармійського
міськрайонного управління юстиції
Головного управління юстиції у
Донецькій області про визнання права
власності та виключення майна з-під
арешту. В обґрунтування позовної заяви
зазначив, що він разом із батьком
ОСОБА_4 у грудні 2007 року домовилися із
відповідачем ОСОБА_2 про купівлю
автомобіля СНЕVROLET AVEO, 2005 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1 за 51000
гривень. Відповідач пояснив, що
продасть автомобіль за умови виконання
за нього кредитних зобов'язань,
оскільки автомобіль перебував у
заставі. Він повинен був сплатити до
ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі
21000 грн. Відповідач зобов'язався після
повної сплати позивачем кредитних
зобов'язань продати автомобіль. В
завдаток він передав відповідачу 30000
грн. за розпискою, яка не збереглася.
Він виплатив кредит до 25.08.2011 року і
відповідач з цього часу став власником
автомобіля.

16.03.2012 року відповідач надав йому на
його вимогу нотаріальну довіреність на
на право керування та розпорядження
зазначеним автомобілем.

03.11.2013 року він звернувся до ВРЕР м.
Красноармійська для зняття автомобіля
з реєстрації та дізнався про
накладення на автомобіль арешту та
заборони на його відчуження. Від
стягувача ОСОБА_3 він дізнався про
винесення 29.12.2011 року Красноармійським
міськрайонним судом рішення та видачу
виконавчого листа про стягнення з
відповідача на користь ОСОБА_3 на
утримання двох дітей аліментів у
розмірі 1/3 частини і про накладення
арешту не тільки на зазначений
автомобіль, а також ще на 2 інші
автомобілі у межах суми звернення
стягнення у розмірі 35089 грн. Таким
чином, оформлюючи довіреність
відповідач знав про рішення суду і про
те,що на автомобіль може бути
накладений арешт, але не повідомив про
це, грошей не повернув, з обліку
автомобіль не знімав. Постанова ВДВС
про накладення арешту на спірний
автомобіль в межах виконавчого
провадження, де він не є стороною
виконавчого провадження порушує його
право власності, оскільки вважає, що
воно фактично виникло після сплати ним
всіх сум ,необхідних для укладення
договору купівлі-продажу до накладення
арешту на автомобіль і тому автомобіль
необхідно виключити із акту опису та
арешту. Позивач просив суд визнати за
ним право власності на автомобіль
СНЕVROLET AVEO, 2005 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1 та зняти
з-під арешту зазначений автомобіль,
судові витрати стягнути з відповідача
ОСОБА_2.

Рішенням Красноармійського
міськрайонного суду від 10 квітня 2014
року відмовлено у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1. Суд виходив із того,що між
сторонами не було укладено договору
купівлі-продажу у встановленому
законом порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить рішення суду скасувати, так як
вважає, що воно незаконне. Судом першої
інстанції необґрунтовано не прийнято
до уваги,що він виплатив кредит,який
було надано відповідачеві для
придбання спірного автомобіля. Після
чого відповідач видав доручення на
його ім'я на право керування та
розпорядження автомобілем,що є на його
думку підтвердженням переходу права
власності на автомобіль до нього.

Суд першої інстанції помилково дійшов
висновку про те, що він після надання
відповідачем довіреності у 10-денний
термін не перереєстрував автомобіль та
у встановлений законом формі не уклав з
відповідачем договір купівлі-продажу
автомобіля.

Такий висновок суду є
помилковим,оскільки він не міг зняти
автомобіль з реєстраційного обліку, а
тим більш - укласти договір
купівлі-продажу автомобілю, тому що
29.12.2011 року Красноармійським
міськрайсудом було винесене рішення та
виданий виконавчий лист про стягнення
з відповідача аліментів на утримання
неповнолітніх дітей. Тобто, на той час,
як відповідач видав йому довіреність,
автомобіль вже був під арештом і
відповідач ні в якому разі не мав права
його відчужувати.

Відповідно до ч.2 ст. 303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Апеляційний суд вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обгрунтованим, ухваленим на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції обґрунтовано виходив
з того, що сторони у встановленому
законом порядку не уклали договір
купівлі-продажу спірного автомобіля,не
досягши домовленості по істотним
умовам, а тому позовні вимоги не
ґрунтуються на законі.

Судом встановлено,що відповідно
технічного паспорту НОМЕР_2 від 2 липня
2005 року автомобіль СНЕVROLET AVEO, 2005 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1
належить ОСОБА_2.

Постановою державного виконавця від
29.08.2013 року за виконавчим
листом,виданим 29.12.2011 року
Красноармійським міськрайонний судом
накладено арешт і заборону відчуження
у тому числі спірного автомобіля,що
належить боржникові ОСОБА_2.

16 березня 2012 року ОСОБА_2 надав
доручення строком до 16.03.2022 року на ім'я
ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на право
користування,зняття з обліку та
продажу належного йому спірного
автомобіля.

За встановлених обставин суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про відмову в задоволенні
позову,виходячи з того,що ОСОБА_1 не
надано належних та допустимих доказів
на підтвердження вчинення між
сторонами правочину. Висновки суду
відповідають вимогам ст.ст. 208, 638,655 ЦК
України,якими передбачено вчинення
правочинів у письмовій формі та
підстави для визнання договору
укладеним, коли між сторонами в
потрібній в належному випадку формі
досягнута угода з усіх істотних умов.

Сторони при досягненні домовленості по
істотним умовам не позбавлені
можливості укласти договір
купівлі-продажу спірного автомобіля.

Доводи про те, що ОСОБА_2 надав
позивачеві право сплачувати від його
імені кредит підтверджується передана
йому ОСОБА_2 копія ідентифікаційного
коду , оскільки для заповнення
квитанцій про сплату кредиту необхідно
вказувати саме ідентифікаційний код
відповідача, не може бути прийнятий до
уваги,оскільки передача копії
ідентифікаційного коду не є
підтвердженням сплати заборгованості
по кредиту саме позивачем і в рахунок
договору купівлі-продажу автомобіля .

Посилання на те,що судом взагалі
безпідставно вказано, що між позивачем
та відповідачем покази щодо ціни
продажу автомобілю різняться,і це є
підставою для скасування судового
рішення є необґрунтованим.

Постановлене судом рішення є законним
і обґрунтованим. Вимоги матеріального
і процесуального права при розгляді
справи додержані.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі,
не дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом норм
матеріального чи процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.308,315 ЦПК
України,апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Красноармійського
міськрайонного суду від 10 квітня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної
сили з моменту проголошення та може
бути оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Судді: