УХВАЛА

іменем україни

28 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика
П.О.,

суддів: Євграфової
Є.П., Євтушенко О.І.,

Журавель В.І.,
Завгородньої І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Відкритого
акціонерного товариства
«Монтажно-технологічне управління
«Союз» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя
особа - дочірнє підприємство «Союз-ЖКХ»
Відкритого акціонерного товариства
«Монтажно-технологічне управління
«Союз», про визнання недійсним ордера,
зняття з реєстраційного обліку та
виселення, за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Московського
районного суду м. Харкова від 12 березня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 29 липня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

ВАТ «МТУ «Союз» звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя
особа - дочірнє підприємство «Союз-ЖКХ»
ВАТ «МТУ «Союз», про визнання недійсним
ордера, зняття з реєстраційного обліку
та виселення, посилаючись на те, що ВАТ
«МТУ «Союз» є власником 1/2 частини
гуртожитку АДРЕСА_1, для обслуговування
якого в 2001 році було засновано ДП
«Союз-ЖКХ» ВАТ «МТУ «Союз» з підстав,
визначених ст. ст. 109, 116, 117 ЖК України.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач
посилався на те, що у 2010 році ВАТ «МТУ
«Союз» дізналося про наявність у
відповідачів ордера на житлову кімнату
в зазначеному гуртожитку, з якого
вбачається, що він виданий 23 грудня 2003
року ДП «Союз-ЖКХ» ВАТ «МТУ «Союз» на
підставі рішення адміністрації від 04
листопада 2003 року працівнику
підприємства ОСОБА_3 Позивач просив
визнати вказаний ордер недійсним на
підставі того, що він виданий ДП
«Союз-ЖКХ», яке не мало на це
відповідних повноважень, та особі, яка
ніколи не перебувала у трудових
відносинах ані з товариством, ані з
його дочірнім підприємством. Також
зазначав, що видача ордера відбулася за
відсутності спільного рішення
адміністрації власника та
профспілкового комітету.

За твердженням позивача відповідачі не
є особами, які на законних підставах
зареєстровані за місцем проживання,
оскільки вселились до кімнати
гуртожитку обманним шляхом, що є
підставою для їх виселення без надання
іншого приміщення відповідно до ст. 117
ЖК України.

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 12 березня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 29 липня 2013 року, позов задоволено
частково.

Виселено ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 із
кімнати АДРЕСА_1 без надання іншого
жилого приміщення.

Знято ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 із
реєстраційного обліку в кімнаті
АДРЕСА_1.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4
просить зазначені судові рішення
скасувати, посилаючись на порушення
судами норм матеріального і
процесуального права, та ухвалити нове
рішення про відмову в позові.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Наведеній нормі ухвалені у справі
судові рішення не відповідають.

Установлено, що будівля гуртожитку
АДРЕСА_1 належить на праві власності
позивачу - ВАТ «МТУ «Союз».

На підставі рішення адміністрації ДП
«Союз-ЖКГ» від 04 листопада 2003 року
видано ордер від 23 грудня 2003 року № 30,
відповідно до якого ОСОБА_3, який працює
(навчається) в ДП «Союз-ЖКХ», надано
право на зайняття з сім'єю у складі
трьох осіб жилої площі в гуртожитку
підприємства по АДРЕСА_1 жилою площею 21
кв. м (а.с. 8).

На а.с. 11, 12 містяться довідки про те, що
ОСОБА_3 у трудових відносинах із ВАТ
«МТУ «Союз» та із ДП «Союз-ЖКХ» ВАТ «МТУ
«Союз» не перебував, спільні рішення
адміністрації про надання
відповідачам житла не приймалися.

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 31 березня 2011 року
відмовлено в позові ДП «Союз-ЖКХ» ВАТ
«МТУ «Союз» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
про розірвання договору найму,
виселення, зняття з реєстраційного
обліку та стягнення заборгованості.
Позов обґрунтований тим, що неналежне
виконання відповідачами обов'язків за
договором найму - сплати за комунальні
послуги, є підставою для виселення
відповідачів.

Зазначеним рішенням установлено, що
відповідачі вселилися до кімнати в
гуртожитку на підставі ордера від 23
грудня 2003 року № 30, який є єдиною
підставою для вселення відповідно до
ст. 129 ЖК України. Позивач проти цього не
заперечував, а підставою позову
зазначав наявність заборгованості за
житлово-комунальні послуги, що в силу
положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України в справі,
що розглядається зараз, не підлягає
доказуванню.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції, з яким погодився
апеляційний суд, виходив із того, що
реєстрація відповідачів у кімнаті
АДРЕСА_1 була здійснена 15 квітня 2004
року, тобто майже через чотири місяці
після видачі ордера, строк дії якого
дорівнює 30 днів, та дійшов висновку про
те, що на час реєстрації відповідачів у
спірній кімнаті гуртожитку ордер вже
був недійсний, що, враховуючи положення
ч. 2 ст. 215 ЦК України, не вимагає
визнання його недійсності судом.

З огляду на зазначене суд дійшов
висновку про зайняття відповідачами
кімнати АДРЕСА_1 на підставі недійсного
ордера, про що свідчить, крім
зазначеного, і порушення порядку його
видачі, а саме: відсутність спільного
рішення адміністрації підприємства і
профспілкового комітету, відсутність
даних про його видачу на самому
підприємстві.

Таким чином, суд вважав, що позивачі
вселилися до спірного житлового
приміщення без дотримання
встановленого порядку, не набули
законного права користування житлом,
що тягне за собою виселення без надання
іншого житла відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК
України.

Із такими висновками погодитися не
можна з таких підстав.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Задольняючи позов частково з підстав,
визначених ч. 3 ст. 116 ЖК України, суд
наведених вимог процесуального закону
не врахував, не звернув уваги на те, що
вимоги про виселення відповідачів
ґрунтувалися на недійсності ордера,
який був підставою їх вселення, з
огляду на порушення порядку його
видачі.

Питання визнання недійсним ордера та
як наслідок виселення врегульовано ст.
117 ЖК України, на яку позивач також
посилався в позові.

Таким чином, суд вирішив позов з інших
підстав, ніж ті, що були заявлені
позивачем.

У п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав
людини та основоположних свобод від 04
листопада 1950 року визначено, що кожен
має право на справедливий і публічний
розгляд його справи упродовж розумного
строку незалежним і безстороннім
судом, встановленим законом, який
вирішить спір щодо його прав та
обов'язків цивільного характеру.

Згідно із ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова
повістка разом із розпискою, а у
випадках, встановлених ЦПК України,
разом з копіями відповідних документів
надсилається поштою рекомендованим
листом із повідомленням або через
кур'єрів за адресою, зазначеною
стороною чи іншою особою, яка бере
участь у справі. Стороні чи її
представникові за їх згодою можуть
бути видані судові повістки для
вручення відповідним учасникам
цивільного процесу. Судова повістка
може бути вручена безпосередньо в суді,
а в разі відкладення розгляду справи
про час і місце наступного засідання
може бути повідомлено під розписку.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України
судові повістки, адресовані фізичним
особам, вручаються їм під розписку, а
юридичним особам - відповідній
службовій особі, яка розписується про
одержання повістки. Розписка про
одержання судової повістки з поміткою
про дату вручення в той самий день
особами, які її вручали, повертається
до суду. Якщо особу, якій адресовано
судову повістку, не виявлено в місці
проживання, повістку під розписку
вручають будь-кому з повнолітніх
членів сім'ї, які проживають разом із
нею, а за їх відсутності - відповідній
житлово-експлуатаційній організації
або виконавчому органу місцевого
самоврядування. У разі відсутності
адресата особа, що доставляє судову
повістку, негайно повертає її до суду з
поміткою про причини невручення.
Вручення судової повістки
представникові особи, яка бере участь у
справі, вважається врученням повістки
й цій особі.

Як вбачається з матеріалів справи, про
судові засідання, що були призначені на
18 грудня 2012 року, на 21 січня 2013 року та
на 12 березня 2013, в якому було ухвалено
рішення, відповідачі повідомлені не
були.

Розглянувши справу за відсутності
відповідачів, щодо яких відсутні
докази повідомлення належним чином про
час та місце розгляду справи, суд
порушив їх конституційне право на
участь у судовому розгляді, не
забезпечив їм можливості обґрунтувати
свої твердження щодо позову і, таким
чином, не взяв до уваги вимоги ст. 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод щодо права особи
на справедливий судовий розгляд.

Апеляційний суд на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права уваги не звернув
і помилково залишив рішення суду
першої інстанції без змін.

Оскільки допущені судами порушення
норм матеріального та процесуального
права призвели до неправильного
вирішення справи, рішення судів першої
та апеляційної інстанцій підлягають
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Московського районного суду м.
Харкова від 12 березня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Харківської області
від 29 липня 2013 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
П.О. Гвоздик

Судді: Є.П.
Євграфова

О.І.
Євтушенко

В.І.
Журавель

І.М.
Завгородня