УХВАЛА

іменем України

30 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого
Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової
Є.П., Журавель В.І.,

Колодійчука
В.М., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «ПЗУ Україна», треті особи:
публічне акціонерне товариство «Креді
Агріколь Банк», товариство з обмеженою
відповідальністю «Ніссан Мотор
Україна», про стягнення страхового
відшкодування, за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 09 липня 2013
року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 03 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до
ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», треті особи:
ПрАТ «Креді Агріколь Банк», ТОВ «Ніссан
Мотор Україна», про стягнення
страхового відшкодування, посилаючись
на те, що між ним та відповідачем ПрАТ
«СК «ПЗУ Україна» 16 травня 2011 року було
укладено договір добровільного
страхування наземних транспортних
засобів, серія АМ № 018143, відповідно до
умов якого застраховано транспортний
засіб марки Nissan Qashqai, 2010 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1.

16 червня 2011 року в застрахованому
транспортному засобі виникла пожежа.
Вогнем автомобіль було повністю
знищено.

17 червня 2011 року на адресу ПрАТ «СК «ПЗУ
Україна» була подана заява про
страховий випадок № ТГА024 з
відповідними додатками.

У зв'язку з тим, що ніякого
відшкодування з боку відповідача не
було здійснено, 12 березня 2012 року ним
(позивачем) була направлена повторна
заява про надання інформації щодо
розгляду заяви про страховий випадок
від 17 червня 2011 року.

До сьогодні відповідач не надав
вмотивованої відповіді за
результатами його заяви й не здійснив
виплату страхової суми (страхового
відшкодування) внаслідок настання
страхового випадку.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 09 липня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 03 грудня
2013 року, в задоволенні позову
відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3
просить зазначені судові рішення
скасувати, посилаючись на порушення
судами норм матеріального і
процесуального права, справу передати
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
на таких підставах.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Наведеній нормі ухвалені у справі
судові рішення не відповідають.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, між позивачем
ОСОБА_3 та відповідачем ПАТ «Страхова
компанія «ПЗУ Україна» 16 травня 2011 року
укладено договір добровільного
страхування наземних транспортних
засобів серії АМ № 018143, відповідно до
умов якого застраховано транспортний
засіб марки Nissan Qashqai, 2010 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 4-16).

Відповідно до п. 9.1.1 договору
страхування страхувальник має право
одержати страхове відшкодування при
настанні страхового випадку.

Відповідно до п. 10.2 договору
страхування страховик здійснює
виплату страхового відшкодування у
строк 30 (тридцять) робочих днів,
починаючи від одержання письмового
повідомлення про настання страхового
випадку.

Виплата страхового відшкодування
здійснюється протягом одного місяця з
отримання страховиком документів або в
строки та в обсягах, визначених в
рішенні суду.

За умовами укладеного між відповідачем
та позивачем договору одним із
перелічених страхових випадків є
пошкодження та/або знищення
застрахованого транспортного засобу
та/або його додаткового обладнання
внаслідок раптової дії термічного
чинника, що знаходиться назовні
застрахованого транспортного засобу
(пожежа, вибух), а також самозаймання
внаслідок помилок товаровиробника
транспортного засобу (п. 3.5.3).

16 червня 2011 року в застрахованому
автомобілі виникла пожежа. Вогнем
автомобіль було повністю знищено.

Сторонами не заперечувалось, що 17
червня 2011 року позивач звернувся до
відповідача із заявою про настання
страхового випадку та повідомив
відповідача про те, що застрахований
транспортний засіб був знищений
внаслідок пожежі.

Згідно із складеним працівниками
Оболонського РУГУ МНС України в м.
Києві акта про пожежу від 16 червня 2011
року ймовірною причиною пожежі є
технічна несправність автомобіля (а.с.
17).

Відповідно до складеного Київським НДІ
судових експертиз висновку від 30
листопада 2011 року № 8635/11-13/8636/11-18/12552/11-37
осередок пожежі, яка сталася 16 червня
2011 року в автомобілі Nissan Qashqai, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, знаходився
у лівій частині моторного відсіку,
поблизу місця розташування
електронного блоку керування роботою
двигуна, позаду місця розташування
акумуляторної батареї. У зв'язку з тим,
що взаєморозташування об'єктів у
моторному відсіку досліджуваного
автомобіля було змінено до моменту
проведення його огляду експертами,
деякі з них відсутні, а також через
повне знищення решти об'єктів, що
знаходились у встановленому осередку
пожежі, встановити причину її
виникнення та наявність технічних
несправностей у цьому автомобілі на
момент виникнення пожежі не виявилось
можливим. В рамках даного дослідження
встановити наявність чи відсутність
підключення до елементів живлення
(безпосередньо до акумуляторної
батареї або електричних дротів системи
керування двигуном) будь-якого
додаткового обладнання,
непередбаченого заводом виробником, не
є можливим, а отже і вказати чи може
додаткове обладнання призвести до
виникнення даної пожежі також,
неможливо у зв'язку із значними
термічними пошкодженнями зазначеного
автомобіля (а.с. 58-76).

Допитаний в судовому засіданні експерт
ОСОБА_6 пояснив, що можна вважати, що
загоряння автомобіля відбулося в
середині автомобіля і пов'язано з
роботою електронного блоку керування
двигуна внутрішнього згоряння.
Оскільки блоку на момент дослідження
не було у зв'язку із його повним
знищенням, стверджуючого висновку щодо
причин самозаймання дати в
категоричній формі неможливо (а.с. 103).

Суд першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, відмовляючи
в задовленні позову, виходив із того, що
ні актом про пожежу, ні висновками
експертів КНДІСЕ, ні іншими належними
та допустимими доказами факт
самозаймання застрахованого
транспортного засобу внаслідок
помилок товаровиробника не доведено,
як і не доведено те, що в даному випадку
відбулося пошкодження та/або знищення
застрахованого транспортного засобу
та/або його додаткового обладнання
внаслідок раптової дії термічного
чинника, що знаходиться назовні
застрахованого транспортного засобу
(пожежа, вибух). Також судом зазначено,
що договір страхування за своєю
правовою природою є договором на
користь третьої особи, а в даному
випадку на користь вигодонабувача ПАТ
«Креді Агріколь Банк», проте позивач до
початку розгляду справи по суті не
заявляв позовні вимоги в порядку ст. 31
ЦПК України щодо стягнення з
урахуванням ч. 2 ст. 636 ЦК України суми
страхового відшкодування на користь
вигодонабувача.

З такими висновками судів погодитись
не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 988 ЦК України та умов
розділу 9.5 договору страховик
зобов'язаний:

1) ознайомити страхувальника з умовами
та правилами страхування;

2) протягом двох робочих днів, як тільки
стане відомо про настання страхового
випадку, вжити заходів щодо оформлення
всіх необхідних документів для
своєчасного здійснення страхової
виплати страхувальникові;

3) у разі настання страхового випадку
здійснити страхову виплату у строк,
встановлений договором.

Як вбачається з матеріалів справи
відповідач листом від 27 грудня 2011 року
за вих. № 7952-31 повідомив позивача про
відсутність підстав вважати пожежу, що
сталася з належним позивачу
транспортним засобом, страховим
випадком та можливість продовження
розгляду справи в разі надання
позивачем відповідачу документів, які
б допомогли у визначенні обставин та
причин виникнення пожежі. Указаний
лист отримано позивачем (а.с. 77-80).

Отже, відповідач фактично відмовив у
здійсненні страхової виплати з огляду
на недостатність документів для
кваліфікації випадку як страхового.

Разом із тим у розділі 9.4 укладеного
договору, що є обов'язковим для
виконання, сторони визначили, що
страховик має право з'ясовувати
причини, обставини і наслідки
страхового випадку, перевіряти надані
документи та відмовити у виплаті
страхового відшкодування у випадках,
передбачених чинним законодавством та
цим договором.

Наведеному суд належної оцінки не
надав, не врахував, що підстави для
відмови у здійсненні страхової виплати
визначені ст. 991 ЦК України та розділом
ХІІІ договору й таких судом
встановлено не було; позивач на відміну
від страховика-відповідача не
наділений ні правами, ні обов'язками
з'ясовувати причини страхового
випадку; неможливість встановити
причини пожежі страховиком не є
підставою для відмови у виплаті
страхового відшкодування.

Статтею 989 ЦК України визначено, що
страхувальник зобов'язаний, зокрема,
повідомити страховика про настання
страхового випадку у строк,
встановлений договором. Інші обов'язки
страхувальника також можуть бути
встановлені договором страхування.

За умовами укладеного між сторонами
договору на позивача як на
страхувальника покладено такі
обов'язки: п. 9.2.3 - страхувальник
зобов'язаний надати страховику
документи, передбачені розділом XII
договору «Перелік документів, що
підтверджують настання страхового
випадку і розмір збитків», що
стосуються страхового випадку та його
наслідків; п. 9.2.10 - при настанні випадку,
який в подальшому може бути
кваліфікований як страховий, негайно,
але в будь-якому разі не пізніше 24-х
годин повідомити страховика; п. 9.2.11 -
виконувати інструкції страховика,
компетентних органів та надавати повну
і достовірну інформацію щодо обставин
настання випадку, який в подальшому
може бути кваліфікований як страховий;
п. 9.2.12 - надати можливість
уповноваженим представникам
страховика та інших компетентних
органів провести огляд і експертизу ТЗ,
з яким стався страховий випадок, для
визначення обставин і наслідків такого
випадку.

Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень.

Умовами страхування на страхувальника
не покладено обов'язок доводити, з яких
підстав сталося, зокрема, загоряння
автомобіля. ОСОБА_3 застрахував
автомобіль, сплатив кошти за
страхування, в обумовлений договором
строк подав до страхової компанії
заяву, тобто із свого боку виконав усі
належні дії.

Оскільки на порушення ст. ст. 214, 215 ЦПК
України неналежність виконання
зазначених вимог договору позивачем
судом не встановлена, обов'язок
доводити причини пожежі у позивача
відсутній, а докази виникнення пожежі з
причин, що виключають її кваліфікацію
як страхового випадку, матеріли справи
не містять, у суду не було підстав для
відмови в задоволенні позову за
недоведеністю вимог.

Зазначаючи, що договір страхування
укладений на користь третьої особи, суд
не врахував, що відповідно до листа ПАТ
«Креді Агріколь Банк» ОСОБА_3 повністю
погасив заборгованість за кредитним
договором від 19 травня 2010 року № 793/738523
(а.с. 149), тому мав право вимагати
страхове відшкодування на свою
користь.

З'ясування цих обставин має суттєве
значення для правильного вирішення
спору.

Апеляційний суд на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права уваги не звернув
і помилково залишив рішення суду
першої інстанції без змін.

Оскільки допущені судами порушення
норм матеріального та процесуального
права призвели до неправильного
вирішення справи, рішення судів першої
та апеляційної інстанцій підлягають
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 09 липня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 03
грудня 2013 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Н.А. Горелкіна

Судді:
Є.П. Євграфова

В.І.
Журавель

В.М.
Колодійчук

О.М. Ситнік