Єдиний унікальний номер 248/7899/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/3967/2014
Головуючий в 1 інстанції: Нікіфоров М.Ю.
Доповідач Хейло Я.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2014 року

Апеляційний суд Донецької області в
складі:

Головуючої:
Жданової В.С.

суддів: Хейло Я.В.,
Корчистої О.І

при секретарі:
Попченко В.Г.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку апеляційні
скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення
Харцизького міського суду від 20
березня 2014 року по цивільній справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
припинення права на частку у спільному
майні та зустрічним позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про припинення права на частку в
спільному майні,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_1 про припинення права на частку у
спільному майні. Свої вимоги мотивує
тим, що з 26.04.1980 року по 02.12.2008 рік вони з
відповідачкою перебували у
зареєстрованому шлюбі. Відповідно до
рішення Харцизького міського суду від
11.02.2010 року на праві спільної
часткової власності кожен з них є
власником ? частини житлового будинку
АДРЕСА_1 м. Харцизька Донецької області.
Згідно будівельно - технічних
експертиз даний будинок є неподільним.
Спільне користування будинком є
неможливим, оскільки між сторонами
склалися неприязнені стосунки,
відповідач перешкоджає йому у
користуванні спільною власністю,
постійно звинувачує його у крадіжці
майна, що знаходиться у будинку, хоча
сама постійно у будинку не мешкає.
Просив суд припинити право ОСОБА_1 на
частку в сумісному майні, а саме: на ?
частину житлового будинку АДРЕСА_1 м.
Харцизька, що належить ОСОБА_1,
стягнути з нього на користь ОСОБА_1
вартість її частки в розмірі 13870,79
гривень та стягнути з ОСОБА_1 на його
користь судовий збір в розмірі 638,08
гривень та витрати на правову допомогу
в розмірі 1700 гривень. В зустрічному
позові ОСОБА_1 зазначає, що проживає в
даному будинку, доглядає за ним та несе
витрати по його утриманню, зробила
ремонт. Вважає, що вона має переваги
перед позивачем щодо виділення їй в
натурі спірного житлового будинку,
оскільки вона постійно мешкає у
будинку, доглядає за ним, іншого житла
не має. Просила припинити право
власності ОСОБА_2 на ? частку житлового
будинку з господарськими будівлями,
розташованого за адресою: будинок
АДРЕСА_1 м. Харцизька; виділити в натурі
їй житловий будинок з господарськими
будівлями; стягнути з неї на користь
ОСОБА_2 вартість ? частки вказаного
будинку в сумі 13870,79 гривень; стягнути з
ОСОБА_2 на її користь судові витрати.

Рішенням Харцизького міського суду від
20 березня 2014 року в позовних вимогах
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права
на частку у спільному майні відмовлено.
В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права
на частку в спільному майні
співвласника відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 оспорює
обґрунтованість рішення суду та
ставить питання про його скасування
оскільки вважає, що рішення суду не
відповідає вимогам закону. Зазначає,
що позивач, як співвласник будинку не
користується домоволодінням та
земельною ділянкою, не несе витрат по
його утриманню, оплаті комунальних
платежів. Вона постійно проживає та
дбає про будинок. Оскільки будинок є
неподільним, а спільне користування
ним є неможливим, вважає, що відповідно
до вимог ст.365 ЦК України це є
достатніми підставами для припинення
права ОСОБА_2 на частку у спільному
майні. Крім того, в матеріалах справи є
листи ОСОБА_2 в яких він висловлює
пропозицію купити у нього належну йому
частку будинку, але вона ці листи не
отримувала, а тому не мала можливості
скористатися його пропозицією.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 також
оспорює обґрунтованість рішення суду
та ставить питання про скасування та
ухвалення нового рішення про
задоволення його позовних вимог.
Вважає, що рішення суду не відповідає
вимогам закону. Вказує на те, що суд
безпідставно прийшов до висновку , що
ОСОБА_1 постійно проживає у спірному
будинку , хоча це не відповідає
дійсності, вона постійно мешкає у Києві
, що підтверджується відправленою нею
поштовою кореспонденцією. З часу
розподілу будинку його вартість
постійно зменшується, він значиться
зареєстрованим у будинку, іншого житла
не має.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_2
та його представник доводи своєї
апеляційної скарги підтримали ,
просили її задовольнити, скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Представник ОСОБА_1 в засіданні
апеляційного суду проти задоволення
скарги ОСОБА_2 заперечувала, просила її
відхилити, а скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Апеляційний суд, заслухав доповідача,
сторони, вивчив матеріали справи,
доводи апеляційної скарги,вважає, що
скарги не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обгрунтованим, ухваленим на основі
повно і всебічно зясованих обставин, на
які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно із розясненням Пленуму
Верховного Суду України, що міститься в
п.2 постанови „ Про судове рішення у
цивільній справі № 14 від 18 грудня 2009
року, рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до ст.2 ЦПК ,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин
відповідно до ст.8 ЦПК, а також
правильно витлумачив ці норми.

Якщо спірні правовідносини не
врегульовані законом, суд застосовує
закон, що регулює подібні за змістом
відносини (аналогія закону), а за
відсутності такого суд виходить із
загальних засад законодавства
(аналогія права).

Обгрунтованим вважається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно з
ясованих обставинах, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
та заперечень,підтверджених доказами,
які були досліджені у судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також, якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Судом встановлено, що рішенням
Харцизького міського суду від 11.02.2010
року за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнано право
власності за кожним на ? ідеальні
частки житлового будинку з
господарськими спорудами АДРЕСА_1 При
цьому, вказаним судовим рішенням було
встановлено, що даний житловий будинок
є неподільним.

Право власності сторін на належні
їм ? частини спірного будинку
зареєстровано у встановленому законом
порядку.

Сторони погодились, що ринкова
вартість спірного житлового будинку
становить 27741,57 гривень, вартість ?
частини відповідно - 13870,79 гривень.

В судовому засіданні сторони не
оспорювали ті обставини, що спільне
користування вказаним житловим
будинком є неможливим в силу
неприязних відносин між ними,
наявності у ОСОБА_2 іншої родини.

Рішенням Харцизького міського
суду від 09.09.2010 року ОСОБА_1 була
вселена в житловий будинок АДРЕСА_1 Цим
же рішенням було відмовлено в позові
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення
порядку користування житловим
будинком.

Судове рішення в частині вселення
відповідачки було виконано примусове,
що підтверджується актом державного
виконавця від 02.02.2011 року.

Відповідно до ст.319,321 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Право власності є
непорушним, ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.356 ЦК України
власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю.

Стаття 358 ЦК України передбачає що
право спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою.

Згідно ст.391 ЦК України власник має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження спільним майном.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 365 ЦК
України право особи на частку у
спільному майні може бути припинене за
рішенням суду на підставі позову інших
співвласників, якщо:

- частка є незначною і не може бути
виділена в натурі;

- річ є неподільною;

- спільне володіння і користування
майном є неможливим;

- таке припинення не завдасть істотної
шкоди інтересам співвласника та членам
його сім'ї.

За відсутності згоди співвласника про
поділ спільного майна це питання
вирішується судом.

Для припинення права особи на частку у
спільному майні необхідно встановити
наявність будь-якої з обставин,
передбачених п. п. 1 - 3 ч. 1 ст. 365 ЦК
України, за умови, що таке припинення не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї, а
також попереднього внесення позивачем
вартості цієї частки на депозитний
рахунок суду.

Верховний Суд України неодноразово
висловлював свою позицію із
зазначеного питання, а саме те, що із
змісту норми ст. 365 ЦК випливає, що
припинення права особи на частку у
спільному майні допускається за
наявності будь-якої із обставин,
передбачених пунктами 1 - 3 ч. 1 ст. 365 ЦК,
але за умови, що таке припинення не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї
(ухвала Верховного Суду України від 23
червня 2010 р. у справі № 6-22505св09;
постанова від 16 січня 2012 р. у справі №
6-81цс11).

Суд першої інстанції, всупереч доводів
апеляційних скарг сторін, дійшов
вірного висновку про відсутність у
даному випадку правових підстав для
застосування ст.365 ЦК України.

Пленум Верховного Суду України в п. 6
постанови "Про практику застосування
судами законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок" від 4 жовтня 1991 р. N 7 (з
відповідними змінами та доповненнями)
роз'яснив, що розмір грошової
компенсації за неможливості виділу
частки будинку в натурі або
встановлення порядку користування ним,
визначається за угодою сторін, а за
відсутності такої угоди - судом за
дійсною вартістю будинку на час
розгляду справи.

Суд постановляє рішення про припинення
права особи на частку у спільному майні
за умови попереднього внесення
позивачем вартості цієї частки на
депозитний рахунок суду. Невиконання
позивачем цієї умови є підставою для
відмови у задоволенні позовних вимог.

При розгляді справи судом встановлено,
що дійсно спільний будинок є
неподільним, спільне володіння і
користування майном є неможливим,
оскільки сторони є колишнім подружжям,
між ними склалися неприязнені стосунки
, ОСОБА_2 має іншу родину, між ними
продовж тривалого періоду існують
судові спори, проте жодна із сторін не
має на праві власності іншого житла ,
не висловила волевиявлення на
припинення її права власності на
частку у спільному майні та одержання
грошової компенсації вартості частки.

За таких обставин, апеляційний суд
вважає, що припинення права власності
на частку у спільному майні будь-кого
зі сторін завдасть істотної шкоди
співвласнику майна.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції
правильно визначив правовідносини, що
виникли між сторонами та обґрунтовано
прийшов до висновку про відмову у
задоволенні позовних вимогах ОСОБА_2
та зустрічного позову ОСОБА_1

Висновки суду є правильними, оскільки
грунтуються на обставинах, які
встановлені в судовому засіданні,
наданих сторонами доказах, у
відповідності з нормами
матеріального і процесуального
законодавства.

Наведені в апеляційних скаргах доводи
є непереконливими, не спростовують
висновків суду і не належать до тих
підстав, із якими процесуальне
законодавство пов'язує можливість
прийняття рішення щодо скасування або
зміни оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи у апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314 ЦПК України,
апеляційний суд,-

У х в а л и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Харцизького міського суду від
20 березня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Г оловуючий :

Судді: