Справа № 140/465/14-ц
№2/140/228/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.05.2014 року
Немирівський районний суд

Вінницької області

в складі :
головуючого судді Підлипняка М.Д.

при секретарі Путій З.О.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Немирів цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
Райгородської сільської ради
Немирівського району « Про усунення
перешкод в користувані земельною
ділянкою»,

В С
Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду з
даним позовом зазначивши в позовній
заяві та обґрунтовуючи в судовому
засіданні позов тим, що відповідно до
рішення Немирівсько-

го районного суду Вінницької області
від 12.12.2011 року, яке набрало законної
сили 23.12.2011 року за нею та її
неповнолітніми дітьми було визнано в
порядку спадкування після смерті
чоловіка ОСОБА_5 у рівних частках право
власності на нежитлову будівлю «А,а»,
загальною площею 28.3 кв.м і нежитлову
будівлю « Б », загальною площею 5,6 кв.м.,
розміщених по АДРЕСА_1. Вказане право
власності було зареєстровано в
Тульчинському МБТІ, про що свідчать
витяги про реєстрацію прав власності
від 06.02.2012 року.

20.06.2013 року між нею та
Райгородською сільською радою було
укладено договір оренди землі строком
на 49 років на якій знаходяться
зазначені належні їй нежитлові
приміщення, площею 0,0284 га. Вказана
земельна ділянка включає в себе -0,0039 га
під капітальною одноповерховою
спорудою «А,а», 0,0008 га під спорудою «Б»
та 0,0237 га під проїздами, проходами та
площадками.

Відповідачі у справі ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 за мовчазної згоди
Райгородської сільської ради частково
на її земельній ділянці і частково на
земельній ділянці Райгородської
сільської ради, впритул до її
капітальної будівлі здійснюють
незаконну торгівельну діяльність,
встановивши від її нежитлової будівлі
« А,а» з права ларьки без необхідних
дозвільних документів.

Своїми діями відповідачі
створюють неабиякі перешкоди в
користуванні належною їй земельною
ділянкою, вона не може в повній мірі
використовувати свою земельну ділянку,
на її землі ведеться незаконна
торгівельна діяльність, їй приходиться
постійно доводити свою непричетність
до цієї торгівлі.

На звернення до Райгородської
сільської ради та з проханням вирішити
питання про знесення « ларьків »
належних мір прийнято не було, самі
торгуючі не її прохання звільнити
територію земельної ділянки не
реагують.

Крім того об»єкти торгівлі, а саме
ларьки відповідачів встановлені
незаконно, без відповідних узгоджень,
при цьому порушено протипожежні
відстані між ними та її будівлею.

Просить зобов'язати відповідачів
усунути перешкоди в користуванні нею
земельною ділянкою та нежитловими
будівлями, які належать їй та її дітям,
що розташовані в АДРЕСА_1 шляхом їх
знесення за рахунок відповідачів, та
стягнути з них солідарно на її користь
543 грн 60 коп судових витрат.

Представник позивачки в судовому
засіданні повністю підтримав позовні
вимоги, зазначив, що встановлені
торгівельні точки відповідачів є
тимчасовими металевими спорудами, їх
легко можна демонтувати, так як вони не
є капітальними спорудами. Крім того ці
торгівельні точки знаходяться в
безпосередній відстані від будівлі
позивачки, при цьому без дотримання
протипожежних відстаней, що дає
підстави вважати, що в разі виникнення
пожежі, може бути загоряння її
будівель. Зазначив також, що
торгівельні точки відповідачів
знаходяться поряд з земельною ділянкою
його довірительки, однак їх
розташування не є на земельній ділянці
позивачки.

Просить позов задовольнити,
оскільки відповідачами порушено норми
протипожежних відстаней та їх діями
створюються антисанітарні умови біля
земельної ділянки та належних
позивачці будівель та породжують
конкуренцію на торгівельну діяльність
його довірительки.

Відповідачі ОСОБА_2, та ОСОБА_3 в
судовому засіданні позов не визнали.
Пояснили, що дійсно вони на площі
встановили свої тимчасові споруди в
яких здійснюють торгівельну
діяльність. При цьому ніяких анти
санітарних умов позивачці не
створюють, їх ларьки є тимчасові
металеві споруди, встановлені на
земельній ділянці без виготовлення
під них фундаменту. Будь-яким чином їх
споруди на користування земельною
ділянкою позивачки не впливають та не
створюють перешкод в користуванні,
жодна споруда не знаходиться на
земельній ділянці позивачки. Найближча
споруда, яка межувала з земельною
ділянкою позивачки і належала ОСОБА_6
тривалий час не діяла, а в даний час
взагалі демонтована. Торгівельна
споруда ОСОБА_3 взагалі знаходиться на
відстані більше 10 метрів від земельної
ділянки та будівель позивачки і яким
чином вона може створювати перешкоди
не зрозуміло. Вважають, що дійсною
причиною звернення до суду позивачки є
нездорова торгівельна конкуренція так
як в нежитловій будівлі позивачка
також веде торгівлю, а отже таким чином
шляхом судового рішення намагається
усунути конкурентів. Інакше як можливо
пояснити той факт, що така ж сама
торгова точка матері позивачки ОСОБА_7
та самої ж позивачки ОСОБА_1
знаходяться значно ближче до
орендованої земельної ділянки
позивачки та її нежитлових будівель
чим торгова точка ОСОБА_3, однак
позивачка в своєму позові навіть не
обумовлює наявності цих зазначених
торгівельних «кіосків», а вимагає
знесення ОСОБА_3 її ларька, який
знаходиться на значно більшій відстані
ніж зазначені кіоски ОСОБА_1.

В даний час, як їм відомо
сільською радою приймаються міри для
вирішення питання про узаконення та
надання їм в користування земельних
ділянок для здійснення торгівлі.

Жодного разу вони не отримували
приписів від органів протипожежного
контролю та до них ніхто не
застосовував мір адміністративного чи
будь-якого іншого заходу впливу, за
порушення правил протипожежної
безпеки.

Представник відповідача
Райгородської сільської ради позов не
визнав, пояснив, що дійсно позивачка в
зазначеному місці має дві нежитлові
будівельні споруди та земельну
ділянку. Дану земельну ділянку
позивачкою огороджено, її площа є в
межах виділеної, дана земельна ділянка
ніким не захвачена і будь-яких перешкод
в користуванні цією земельною ділянкою
не створюється. Отже невідомо звідки
позивачка взяла, що торгівельні кіоски
відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, та ОСОБА_6
частково перебувають на земельній
ділянці ОСОБА_1 Вважає, що позовні
вимоги позивачки надумані і є наміром
усунути конкурентів, яким є фізичні
особи відповідачі у справі.

В даний час сільською радою
вирішується питання про узаконення
земельної ділянки за відповідачами,
прийнято відповідне рішення та
проводиться відведення земельної
ділянки з виготовленням земельної
документації.

Що стосується встановлених
торгівельних палаток ОСОБА_2 та ОСОБА_3
то ці палатки виготовлені з листового
металу, є тимчасовими спорудами, вони
не є капітальними будівлями, а також
встановлені без виготовлення
фундаменту і в будь який час можуть
бути перенесені.

На час розгляду справи в суді
торгівельна точка ОСОБА_6 взагалі
демонтована, її на місці вже немає, тому
невідомо які претензії до ОСОБА_6 має
позивачка. Також невідомо з яких причин
позов заявлено до ОСОБА_3 оскільки її
торгова точка знаходиться від
земельної ділянки позивачки на
відстані більше 13 метрів.

Разом з тим позивачка не зазначила, що в
зоні дії протипожежної безпеки
знаходяться також торгівельні ларьки
її матері та її особисто.

Відповідачі позов не визнають,
вважають, що ними не порушено будь-яких
прав позивачки, просять відмовити в
задоволені позову.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що він
є працівником Немирівського відділу
МНС. По поводу спору роз»яснив, що
відповідно до таблиці 1 додатку 3.1 ДБН
360-92 « Планування і забудова міських і
сільських поселень» протипожежна
відстань між будівлею позивачки та
будинками з каркасною конструктивною
схемою повинна бути не менше 10 метрів.
Що стосується відповідачів по справі
то будь-яких приписів щодо знесення їх
торгових точок, попереджень чи заходів
впливу не застосовувалось.

Суд вислухавши доводи сторін,
дослідивши матеріали справи приходить
до висновку , що позов підлягає до
задоволення частково з огляду на
наступне.

В судовому засіданні достовірно
встановлено та визнано сторонами у
справі, що за позивачкою та її
неповнолітніми дітьми було визнано в
порядку спадкування після смерті
ОСОБА_5 у рівних частках право
власності на нежитлову будівлю «А,а»,
загальною площею 28.3 кв.м і нежитлову
будівлю « Б », загальною площею 5,6 кв.м.,
розміщених по АДРЕСА_1. Вказане право
власності було зареєстровано в
Тульчинському МБТІ, про що свідчать
витяги про реєстрацію прав власності
від 06.02.2012 року.

20.06.2013 року між нею та
Райгородською сільською радою було
укладено договір оренди землі строком
на 49 років на якій знаходяться
зазначені належні їй нежитлові
приміщення, площею 0,0284 га. Вказана
земельна ділянка включає в себе -0,0039 га
під капітальною одноповерховою
спорудою «А,а», 0,0008 га під спорудою «Б»
та 0,0237 га під проїздами, проходами та
площадками.

Оскільки дані обставини визнані
сторонами , підтверджені відповідними
документами, що є в справі, ніким не
оспорюються то відповідно до ст.. 61 ЦПК
України вони не підлягають
доказуванню.

Статтею 64 Конституції України
передбачено право кожного на судовий
захист.

Відповідно до ст.15 Цивільного
кодексу України кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання, кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

У даному випадку між сторонами
виник спір стосовно можливості
здійснення позивачкрою у повному
обсязі права власності щодо належного
їй об'єкта нерухомості, у зв'язку з
розташуванням поруч у порядку
благоустрою малої архітектурної форми
- кіосків відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Згідно зі ст. 21 Закону України
«Про благоустрій населених пунктів»
елементами (частинами) об'єктів
благоустрою у числі іншого є: малі
архітектурні форми;

Мала тимчасова архітектурна
форма - це елемент декоративного чи
іншого оснащення об'єкта благоустрою.

До малих архітектурних форм
належать: альтанки, павільйони, навіси;
паркові арки (аркади) і колони
(колонади); вуличні вази, вазони і
амфори; декоративна та ігрова
скульптура; вуличні меблі (лавки, лави,
столи); сходи, балюстради; паркові
містки; огорожі, ворота, ґрати;
інформаційні стенди, дошки, вивіски;
інші елементи благоустрою, визначені
законодавством.

Розміщення малих архітектурних
форм здійснюється відповідно до цього
Закону за рішенням власника об'єкта
благоустрою з дотриманням вимог
законодавства, державних стандартів,
норм і правил.

Статтею 28 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
передбачено, що тимчасова споруда
торговельного, побутового,
соціально-культурного чи іншого
призначення для здійснення
підприємницької діяльності, тобто малі
архітектурні форми - одноповерхова
споруда, що виготовляється з
полегшених конструкцій з урахуванням
основних вимог до споруд, визначених
технічним регламентом будівельних
виробів, будівель і споруд, і
встановлюється тимчасово, без
улаштування фундаменту. Тимчасова
споруда для здійснення
підприємницької діяльності може мати
закрите приміщення для тимчасового
перебування людей (павільйон площею не
більше 30 квадратних метрів по
зовнішньому контуру) або не мати такого
приміщення.

Розміщення малих архітектурних
форм здійснюється відповідно до Закону
України "Про благоустрій населених
пунктів". Розміщення тимчасових споруд
для провадження підприємницької
діяльності здійснюється в порядку
встановленому центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сфері
містобудування.

Згідно п.1.3 Порядку розміщення
тимчасових споруд для провадження
підприємницької діяльності,
затвердженого наказом Міністерства
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України № 244 від 21.10.2011 року, тимчасова
споруда торговельного, побутового,
соціально-культурного чи іншого
призначення для здійснення
підприємницької діяльності -
одноповерхова споруда, що
виготовляється з полегшених
конструкції з урахуванням основних
вимог до споруд, визначених технічним
регламентом будівельних виробів,
будівель і споруд, і встановлюється
тимчасово, без улаштування фундаменту.

Згідно зі ст.. 10 Закону України «
Про пожежну безпеку» виробничі, жилі,
інші будівлі та споруди, устаткування,
транспортні засоби, що вводяться в дію
чи в експлуатацію після завершення
будівництва, реконструкції або
технічного переоснащення, а також
технологічні процеси та продукція
повинні відповідати вимогам
нормативних актів з пожежної безпеки.

Правила пожежної безпеки в
Україні, затверджені Наказом
Міністерства України з питань
надзвичайних ситуацій від 19 жовтня 2004
року №126, встановлюють протипожежні
вимоги до розміщення кіосків, а саме:

Тимчасові споруди, кіоски, ларки
тощо повинні розміщуватися на відстані
не менше 10 м від інших будівель та
споруд, крім випадків, коли згідно з
будівельними нормами потрібний
більший протипожежний розрив або коли
їх можна встановлювати біля зовнішніх
стін без отворів, які відповідають
вимогам будівельних норм до
протипожежних стін.

Таким чином, виходячи зі змісту
вказаних правових норм, вбачається, що
встановлення малих архітектурних форм,
до яких відносяться кіоски, має бути
проведено з дотриманням правил
пожежної безпеки

В судовому засіданні достовірно
встановлено та визнано сторонами у
справі, що за позивачкою та її
неповнолітніми дітьми було визнано в
порядку спадкування після смерті
ОСОБА_5 у рівних частках право
власності на нежитлову будівлю «А,а»,
загальною площею 28.3 кв.м і нежитлову
будівлю « Б », загальною площею 5,6 кв.м.,
розміщених по АДРЕСА_1. Вказане право
власності було зареєстровано в
Тульчинському МБТІ, про що свідчать
витяги про реєстрацію прав власності
від 06.02.2012 року.

20.06.2013 року між нею та
Райгородською сільською радою було
укладено договір оренди землі строком
на 49 років на якій знаходяться
зазначені належні їй нежитлові
приміщення, площею 0,0284 га. Вказана
земельна ділянка включає в себе -0,0039 га
під капітальною одноповерховою
спорудою «А,а», 0,0008 га під спорудою «Б»
та 0,0237 га під проїздами, проходами та
площадками.

Оскільки дані обставини визнані
сторонами , підтверджені відповідними
документами, що є в справі, ніким не
оспорюються то відповідно до ст.. 61 ЦПК
України вони не підлягають
доказуванню.

В судовому засіданні також
достовірно встановлено, що відповідачі
у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які належним
чином зареєстровані як фізичні особи
підприємці займаються торговою
діяльністю в с. Райгород Немирівського
району, сплачують єдиний податок, що
підтверджується свідоцтвами про
реєстрацію та свідоцтвами платника
єдиного податку і здійснюють свою
торгівельну діяльність на майданчику в
с. Райгород Немирівського району по
АДРЕСА_1

.

Як вбачається з акту обстеження
земельної ділянки в центрі с. Райгород
Немирівського району від 02.04.2014 року та
доданої до нього схеми розміщення
орендованої земельної ділянки ОСОБА_1
та тимчасових споруд відповідачів,
вбачається, що на час проведення
огляду з орендованою земельною
ділянкою позивачки межують на відстані
від її нежитлової будівлі 5,5 метра
знаходиться тимчасова споруда
відповідачки ОСОБА_2, на відстані 8,5 м.
тимчасова споруда ОСОБА_1, на відстані
11,5 м. тимчасова споруда ОСОБА_7 та на
відстані 14,3 м тимчасова споруда ОСОБА_3
З даного акту та схеми не вбачається, що
земельна ділянка позивачки
використовується, чи
використовувалась будь-ким з
відповідачів, а отже викладені в
позовній заяві доводи, що торговельні
ларьки частково перебувають на
земельній ділянці позивачки надумані і
не відповідають дійсності і
спростовуються зазначеним актом .
Даний факт визнано також і в судовому
засіданні представником позивачки.

Що стосується недотримання
протипожежних відстаней між
нежитловою будівлею позивачки та
тимчасовими спорудами відповідачів, то
в судовому засіданні встановлено, що
тимчасова споруда ОСОБА_6 станом на
02.04.2014 року взагалі демонтована, що
виключає предмет спору, а тимчасова
споруда ОСОБА_3 знаходиться на відстані
13,5 м. від будівлі позивачки, а отже
будь-яких перешкод позивачці не
створює, що взагалі виключає предмет
спору, тому в цій частині позов до
задоволення не підлягає.

Таким чином єдиною перешкодою , що
полягає в недотримання безпечної
протипожежної відстані в користуванні
нежилими спорудами позивачки є
наявність тимчасової малої
будівельної споруди ОСОБА_2, оскільки
дана споруда встановлена з порушенням
норм протипожежних правил, а отже позов
в цій частині слід задовольнити,
зобов'язавши відповідачку ОСОБА_2
усунути перешкоди в користуванні
позивачкою її майном.

Що стосується позову позивачки до
Райгородської сільської ради то суд не
знаходить підстав до його задоволення,
оскільки позивачем не доведено в чому
полягають порушення чи протиправні дії
цього відповідача, які полягають в
перешкоді користування її майном.

Відповідно до ст. 317, 319 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном. Власник не може
використовувати право власності на
шкоду правам , свободам та гідності
громадян, інтересам суспільства,
погіршувати екологічну ситуацію та
природні якості землі.

Відповідно до ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Суд вважає, що зазначені
перешкоди мають бути усунені саме
шляхом зобов'язання зносу
відповідачем ОСОБА_2 кіоску-малої
архітектурної форми, яка встановлена
без дотримання існуючих правил.

Відповідно до ст.16 Цивільного
кодексу України Кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

Вирішуючи спір, суд повинен
надати об'єктивну оцінку наявності
порушеного права чи інтересу на момент
звернення до суду, а також визначити, чи
відповідає обраний позивачем спосіб
захисту порушеного права тим, що
передбачені законодавством, та чи
забезпечить такий спосіб захисту
відновлення порушеного права позивача.

Суд вважає, що у даному випадку
позивачкою правильно обраний спосіб
захисту своїх прав, він відповідає
способам встановленим законом та є
найбільш ефективним з врахуванням
обставин справи, оскільки зазначені
позивачем шляхи є у даному випадку
складовими способу усунення перешкод у
користуванні власністю, вони
випливають один з одного, і
незастосування одного з них робить
неможливим взагалі усунення
зазначених перешкод.

Відшкодування судових витрат
позивачці підлягає вирішенню
відповідно до ст.. 88 ЦПК України і
розподілу їх підлягає оплачена сума
судового збору. Оскільки до матеріалів
справи не долучено та не надано в
судовому засіданні квитанції про
сплату витрат за надання юридичної
допомоги, то суд не має можливості
вирішити дане питання щодо
відшкодування цих витрат.

На підставі викладеного та
керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212, 213,
215-218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Зобовязати ОСОБА_2 усунути
перешкоди в користування ОСОБА_1
земельною ділянкою та нежитловою
будівлею, які знаходяться по АДРЕСА_1
області шляхом знесення тимчасовою
будівельної споруди кіоску, який
знаходиться за адресою АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 60 грн 90 коп судових витрат.

В решті позовних вимог
відмовити.

На рішення може бути подана
апеляція до апеляційного суду
Вінницької області протягом 10 діб.

Головуючий:
підпис

Копія вірна.

Суддя:

Рішення набрало законної
сили 19 травня 2014 року.

Суддя: