Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2014 року Пролетарський районний суд
м. Донецька в складі:

головуючого судді
Майданнікова О.І.

при секретарі
Гуревич О.А.,

за участю позивача
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Пролетарської
районної у м. Донецьку ради про
визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

04.06.2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до
Пролетарського районного суду м.
Донецька з позовом до відповідача
Пролетарської районної у м. Донецьку
ради про визнання права власності.
Відповідно до уточнених позовних
вимог, позивач є сином ОСОБА_3 На
підставі договору купівлі-продажу від
30 грудня 1956 року ОСОБА_3 належав будинок
АДРЕСА_1, на сьогоднішній день це
АДРЕСА_2. Договір зареєстрований
нотаріусом 3-ї Сталінської
нотаріальної контори, по реєстру № 15370.

18.07.1974 року з висновку про реєстрацію
домоволодіння вбачається, що ОСОБА_3 на
підставі зазначеного вище договору
купівлі-продажу купив будинок під літ.
А-1, а в 1973 році побудував будинок під
літ. Б-1 без дозволу для свого сина,
тобто для позивача. Будинок підлягав
реєстрації на праві приватної
власності, на розгляд виконкому.

Згідно рішення виконкому
Пролетарської районної ради депутатів
м. Донецька № 2/51 від 29 січня 1975 року про
оформлення документу про право
приватної власності на будинок літ. Б-1
по АДРЕСА_3 вирішено оформити документ
про право власності на будинок літ. Б-1
за вищевказаною адресою та
зареєструвати його на загальних
підставах за позивачем.

З рішення виконавчого комітету
Пролетарської районної у м. Донецьку
ради № 188 від 10.04.1985 року вбачається, що
було вирішено затвердити ідеальні долі
співвласників по АДРЕСА_3 в м. Донецьку
та оформити право власності ОСОБА_3 на
37/100 частини домоволодіння, а на
позивача - 67/100. Дане рішення не було
зареєстроване в установленому порядку.

Рішенням Пролетарського районного
суду м .Донецька від 24.12.2013 року за
позивачем в порядку спадкування було
визнано право власності на 37/100 частини
домоволодіння АДРЕСА_3. Іншу частину
домоволодіння, яка фактично належить
позивачу, він отримати не має
можливості, оскільки відсутня
можливість надати документи, які
вимагає державний реєстратор. Земельна
ділянка залишена в загальному
користуванні співвласників, нова
адреса не надається.

На підставі викладеного, позивач
просить визнати за ним право власності
на 63/100 частини домоволодіння № 5,
розташованого за адресою: АДРЕСА_3, яке
складається з житлового будинку під
літ.Б-1, прибудови під літ.б, сараю під
літ.В, убиральні під літ.Ж, сараю під
літ.З, гаражу під літ.И, оглядової ями
під літ.и, сараю під літ.Л, душу під
літ.М, огородження під №3-5, тротуару під
літ.І.

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 підтримав заявлені позовні
вимоги та просив їх задовольнити у
повному обсязі.

Представник відповідача -
Пролетарської районної у м. Донецьку
ради до судового засідання не з'явився,
надав до суду письмову заяву з
проханням розглянути справу у їх
відсутність та прийняти рішення
відповідно до діючого законодавства
України (а.с.37).

Заслухавши пояснення позивача та
дослідивши матеріали справи, суд
вважає позов обґрунтованим та таким, що
підлягає задоволенню в повному обсязі
з наступних підстав.

Відповідно до копії договору
купівлі-продажу від 30.12.1956 року, який
було посвідчено нотаріусом 3-ї
Сталінської нотаріальної контори, по
реєстру № 15370, ОСОБА_3 належав будинок
АДРЕСА_2. Згідно довідки КП БТІ м.
Донецька від 09.09.2013 року на підставі
зазначеного договору купівлі-продажу
на праві власності за ОСОБА_3 був
зареєстрований будинок за адресою:
АДРЕСА_3 ( раніше АДРЕСА_2) (а.с.9,12).

З рішення Виконавчого комітету
Пролетарської районної ради депутатів
трудящихся м. Донецька від 29.01.1975 року
№ 2/51 вбачається, що ОСОБА_3 у 1956 році по
договору купівлі-продажу купив будинок
літ.А-1 житловою площею 13,50 кв.м.. У 1973
році побудував для свого сина без
відповідного дозволу будинок літ. Б-1 з
житловою площею 32,70 кв.м. враховуючи те,
що будинок під літ.Б-1 побудований без
належного оформлення документів,
вважається самостійно побудованим та
підлягає оформленню відповідно до ст..
105 ЦК УРСР, тому виконавчий комітет
вирішив оформити документ про право
власності на будинок під літ.Б-1 по
АДРЕСА_3 та зареєструвати на загальних
підставах за ОСОБА_1.(а.с.11).

З рішення Виконавчого комітету
Пролетарської районної ради депутатів
трудящихся м. Донецька від 10.04.1985 року
№ 188 вбачається, що у домоволодінні
АДРЕСА_3 було визначено наступні
ідеальні долі та прийнято рішення про
оформлення свідоцтва про право
власності: ОСОБА_3 на 37/100 часток
домоволодіння, та ОСОБА_1 на 63/100 часток
домоволодіння.(а.с.10).

З технічного паспорту на садибний
(індивідуальний) житловий будинок
АДРЕСА_3 власниками є ОСОБА_3 - 37/100
частки, ОСОБА_1 - 63/100 частки. З
експлікації приміщень до плану
житлового будинку садибного типу
будинок під літ. Б-1 має загальну площу
72,0 кв.м., в тому числі 32,4 кв.м. житлової
площі. Домоволодіння за вище вказаною
адресою складається з житлового
будинку під літ.Б-1, прибудови під літ.б,
сараю під літ.В, убиральні під літ.Ж,
сараю під літ.З, гаражу під літ.И,
оглядової ями під літ.и, сараю під літ.Л,
душу під літ.М, огородження під №3-5,
тротуару під літ.І. (а.с.15-22)

Відповідно до положень ст.100 та ст. 101
Цивільного кодексу Української РСР 1963
року, який діяв на час будівництва
будинку та отримання дозволу від
Виконавчого комітету позивачем ОСОБА_4
на оформлення свідоцтва про право
власності на домоволодіння, громадяни
могли мати у власності житловий
будинок. А саме ст. 100 ЦК Української РСР
визначалось, що в особистій власності
громадян може бути зокрема і жилий
будинок.

Набуття права власності ОСОБА_1 на
житловий будинок, розташований за
адресою: АДРЕСА_3, здійснювалось у
період дії норм Цивільного кодексу
Української РСР 1963 року та
Інструкції про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української РСР,
затвердженої Міністерством
комунального господарства УРСР 31.01.1966
р.

Відповідно до частини першої статті 58
Конституції України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи. Крім того,
згідно з частиною першою та частиною
другою статті 5 Цивільного кодексу
України акти цивільного законодавства
регулюють відносини, які виникли з дня
набрання ними чинності.

Так, 05 серпня 1992 року вперше на
законодавчому рівні було встановлено
порядок та умови прийняття в
експлуатацію об'єктів будівництва
постановою Кабінету Міністрів України
від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів державного
замовлення». Тобто до 05 серпня 1992 року
не передбачалась процедура введення
приватних житлових будинків в
експлуатацію при оформленні права
власності. Зазначеною постановою
встановлено, що порядок прийняття в
експлуатацію об'єктів недержавного
замовлення визначається Радою
Міністрів Автономної Республіки Крим,
Київською та Севастопольською
міськими держадміністраціями за
погодженням Держбудом .На виконання
цієї постанови місцеві органи влади
розробили та затвердили, за
погодженням Держбудом, Положення про
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів недержавної
власності, державними технічними
комісіями.

З аналізу положень Конституції України
та Цивільного кодексу України
вбачається, що не потребує введення в
експлуатацію приватних житлових
будинків, збудованих до 05 серпня 1992
року, при набутті права власності на
такі об'єкти.

Відповідно до п.16 додатку № 1
Інструкції «Про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української
РСР», затвердженою Заступником
Міністра комунального господарства
Української РСР 31 січня 1966 року та
погодженої Заступником Голови
Верховного суду Української РСР 15
січня 1966 року (в редакції, чинній на час
завершення будівництва), реєстрація
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу провадилася бюро
технічної інвентаризації на підставі
свідоцтва про право власності на
будинки (домоволодіння), які видані
виконкомами місцевих Рад депутатів
трудящих або органами комунального
господарства на підставі рішень
виконкомів..

Про реєстрацію спірного будинку за
ОСОБА_1 свідчить рішення виконкому
Пролетарської районної ради народних
депутатів про затвердження ідеальних
часток від 10.04.1985 року та рішенням № 2/51
від 29.01.1975 року про оформлення
документу про право приватної
власності на будинок Б-1 по АДРЕСА_3 у м.
Донецьку, а також технічний паспорт, в
якому зазначено, що спірне
домоволодіння належить позивачу у
розмірі 63/100, відповідно до
інвентаризаційної справи 4/2027.

Таким чином, суд має всі підстави для
визнання за позивачем право власності
на домоволодіння з господарськими
прибудовами за адресою: АДРЕСА_3.

На підставі викладеного, ст.ст. 100,101,105
ЦК УРСР, Інструкції про порядок
реєстрації будинків та домоволодінь у
містах і селищах міського типу
Української РСР, затвердженої
Міністерством комунального
господарства УРСР 31.01.1966 р., керуючись
ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Пролетарської районної
у м. Донецьку ради про визнання права
власності - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН
НОМЕР_1 право власності на 63/100 частини
домоволодіння, розташованого за
адресою: АДРЕСА_3, яке складається з
житлового будинку під літ."Б-1", який має
загальну площу 72,0 кв.м., в тому числі 32,4
кв.м. житлової площі, прибудови під
літ."б", сараю під літ."В", убиральні під
літ."Ж", сараю під літ."З", гаражу під
літ."И", оглядової ями під літ. "и", сараю
під літ. "Л", душу під літ."М", огородження
під №3-5, тротуару під літ."І".

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Донецької області через
Пролетарський районний суд м. Донецька.
Апеляційна скарга на рішення суду
подається у письмовій формі протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
О.І.
Майданніков