УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А., суддів:
Леванчука А.О., Нагорняка В.А.,Маляренка
А.В., Писаної Т.О.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
за касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» на рішення
апеляційного суду Донецької області
від 12 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулося до суду з указаним позовом,
мотивуючи свої вимоги тим, що 23 грудня
2005 року між ним та ОСОБА_6 був укладений
кредитний договір, відповідно до умов
якого банк надав відповідачу кредит у
розмірі 11 842 грн зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 25,08 %
річних на суму залишку за кредитом.
ОСОБА_6 свої грошові зобов'язання за
договором належним чином не виконала
внаслідок чого у неї утворилася
заборгованість у розмірі 50 578,96
грн, яку позивач і просить стягнути на
свою користь.

Рішенням Костянтинівського
міськрайонного суду Донецької області
від 15 жовтня 2013 року позов
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на
користь ПАТ КБ «Приватбанк»
заборгованість за кредитним договором
від 23 грудня 2005 року у розмірі 4945,46 грн,
заборгованість по процентам за
користування кредитом у розмірі 17 961,43
грн, пеню за несвоєчасне виконання
зобов'язань за договором у розмірі 24
787,36 грн, штраф (фіксована частина) у
розмірі 500 грн, штраф (процентна
складова) у розмірі 2384,71 грн, а всього 50
578,96 грн. Вирішено питання розподілу
судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Донецької
області від 12 листопада 2013 року
рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ
«ПриватБанк», посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить рішення
апеляційної інстанції скасувати та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

У поданих до суду запереченнях на
касаційну скаргу ОСОБА_6 зазначає, що
оскаржуване судове рішення є законними
та обґрунтованими в процесі розгляду
справи апеляційним судом не порушені
норми ні матеріального, ні
процесуального права, а тому рішення
суду апеляційної інстанції необхідно
залишити без змін, а касаційну скаргу
відхилити.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши викладені в
касаційній скарзі доводи та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що скарга підлягає
частковому задоволенню на таких
підставах.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Зазначеним вимогам рішення судів
першої та апеляційної інстанцій не
відповідають.

Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК
України за кредитним договором банк,
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Судами встановлено та з матеріалів
справи вбачається, що 23 грудня 2005
року між сторонами укладений
кредитно-заставний договір, відповідно
до умов якого відповідач отримав
кредит у розмірі 11 842 грн зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 25,08 % річних на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення - 22 червня 2009
року.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що
ОСОБА_6 умови кредитного договору не
виконала, внаслідок чого у неї
утворилась заборгованість перед
банком. Оскільки кредитним договором
встановлено кінцевий термін кредиту - 22
червня 2009 року, то саме з цієї дати
почав перебіг строк позовної давності.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про відмову в задоволенні позову,
апеляційний суд виходив із того, що
позивачем пропущено строк позовної
давності і відповідачем заявлено
клопотання про застосування строку
позовної даності. Підстав вважати, що
банком отримана згода відповідача на
укладення кредитного договору з
урахуванням Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам, на які
посилається позивач, немає.

Проте з такими висновками судів
попередніх інстанцій погодитися не
можна.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України
договір є укладеним з моменту
досягнення в належній формі згоди з
усіх істотних умов договору.

Посилання апеляційного суду на те, що
позичальник не підписував Умови
надання споживчого кредиту фізичним
особам, тому не повинен нести
передбачену ними відповідальність
безпідставні, так як згідно Заяви
позичальника позивач ознайомився з
Умовами надання споживчого кредиту
фізичним особам та погодився, що Заява
позичальника разом із запропонованими
банком Умовами надання споживчого
кредиту фізичним особам і Тарифами
складає між сторонами
кредитно-заставний договір, про що
свідчить його підпис на заяві, та
вказаний пункт недійсним у
встановленому законом порядку не
визнавався.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Частиною 1 ст. 259 ЦК України визначено,
що позовна давність, встановлена
законом, може бути збільшена за
домовленістю сторін.

Відповідно до п. 5.5. Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам
терміни позовної давності по вимогам
про стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки - пені, штрафів за даним
договором встановлюється сторонами
тривалістю 5 років.

Зі змісту Заяви позичальника
вбачається, що погашення
заборгованості здійснюється щомісяця
в період сплати.

Таким чином, повернення кредитних
коштів визначено періодичними
щомісячними платежами.

Відповідно до правової позиції,
висловленої Верховним Судом України в
постанові від 06 листопада 2013 року в
справі № 6-116цс13, за змістом
ст. 261 ЦК України початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами
кредитора, які випливають з порушення
боржником умов договору (графіка
погашення кредиту) про погашення боргу
частинами (щомісячними платежами),
починається стосовно кожної окремої
частини, від дня, коли відбулося це
порушення.

Позовна давність у таких випадках
обчислюється окремо по кожному
простроченому платежу.

Несплачені до моменту звернення
кредитора до суду платежі підлягають
стягненню у межах позовної давності по
кожному із платежів.

Таким чином, оскільки за умовами
договору погашення кредиту повинно
здійснюватись позичальником частинами
кожного місяця, то початок позовної
давності для стягнення цих платежів
необхідно обчислювати з моменту
(місяця, дня) невиконання позичальником
кожного із цих зобов'язань. Зазначене
суттєво впливає на початок строку
виконання зобов'язання.

З огляду на це з'ясуванню підлягали
умови повернення кредитних коштів
кредитору, строки дії договору та
строки позовної давності за кожним
видом платежів.

У порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК
України суди на зазначені вище
положення закону та обставини справи
уваги не звернули, у повному обсязі
умови кредитної угоди між сторонами не
дослідили, неповно з'ясували фактичні
обставини справи, що мають значення для
правильного її вирішення.

Оскільки допущені судами попередніх
інстанцій порушення норм
процесуального права унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, ухвалені у справі
судові рішення не можна визнати
законними й обґрунтованими, а тому вони
підлягають скасуванню з підстав,
передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України, з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішенням Костянтинівського
міськрайонного суду Донецької області
від 15 жовтня 2013 року та рішення
апеляційного суду Донецької області
від 12 листопада 2013 року
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. МакарчукСудді:
А.О. Леванчук А.В. Маляренко В.А.
Нагорняк Т.О. Писана