Провадження № 22-ц/779/1238/2014
Головуючий у 1 інстанції Хоростіль Р. В.
Суддя-доповідач Шишко А.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Шишка А.І.,

суддів:
Ковалюка Я.Ю., Мелінишин Г.П.,

секретаря
Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ТзОВ "Інкомбуд", ОСОБА_3,
ОСОБА_4, про повернення зайво сплачених
коштів та виплату матеріальної і
моральної шкоди за апеляційними
скаргами ОСОБА_2 та директора ТзОВ
"Інкомбуд" - О.Хромея на рішення
Івано-Франківського міського суду від
14 квітня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з даним позовом. Просив стягнути в
його користь з відповідачів зайво
сплачені кошти, а також матеріальну та
моральну шкоду.

Позовні вимоги мотивував тим, що 10.01.2006
року між сторонами по справі було
укладено Договір №43 про дольову участь
у будівництві житлового будинку,
згідно якого йому повинна була надана
однокімнатна квартира, житловою площею
42.82 м.кв., вартістю 29974 дол. США, що в
гривневому еквіваленті становило 152867
грн. Оскільки згідно технічного
паспорта площа квартири, наданої
позивачу, складає 41.3 м.кв., що не
відповідає площі, зазначеній в
договорі, то позивачем зайво сплачено
за 1,52 м.кв., а саме - 1064 дол. США, що згідно
курсу НБУ станом на 14.04.2014 становить 13374
грн. 48 коп.

Оскільки станом на час звернення з
даним позовом до суду будинок
забудовником не введено в
експлуатацію, то термін прострочення
виконання умов договору ТзОВ "Інкомбуд"
становить чотири роки.

Забудовник також зобов'язався
встановити вхідні броньовані двері в
квартиру. У зв'язку з тим, що
відповідачем було встановлено вхідні
двері низької якості (сумнівного
металу), позивач придбав дійсно
броньовані двері, вартістю 3050 грн.
Директором ТзОВ "Інкомбуд"
відшкодовано лише 300 грн. вартості
дверей. Тому позивач вимагав
повернення 2750 грн., сплачених за
придбання нових дверей у зв'язку з
неналежним виконанням забудовником
взятих згідно договору зобов'язань
щодо встановлення вхідних броньованих
дверей.

В зв'язку з порушенням забудовником
взятих на себе згідно вищевказаного
договору зобов'язань, позивач вважав,
що відповідачі повинні сплатити на
його користь три відсотки річних (7204
грн. 42 коп.) та пеню (36894 грн. 94 коп.).

Внаслідок вищевказаного сім'я позивача
зазнала значних фінансових труднощів,
оскільки потрібно сплачувати кредит,
вирішувати питання житла, що потягло за
собою моральні страждання, оцінені
позивачем у 5000 грн.

Справа розглядалась судами трьох
інстанцій неодноразово.

Останнім рішення Івано-Франківського
міського суду від 14.04.2014 року позов
ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ТзОВ "Інкомбуд" на користь
ОСОБА_2 зайво сплачені кошти за 1,52 кв.м.
за договором про дольову участь у
будівництві №43 від 10.01.2006 року у
розмірі 13374 грн. 48 коп.

Стягнуто з ТзОВ "Інкомбуд" на користь
держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60
коп.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
посилається на незаконність та
необґрунтованість судового рішення, що
ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
при неповному з'ясуванні судом
обставин, що мають значення для справи,
невідповідності висновків суду
обставинам справи. У зв'язку з цим,
апелянт просить рішення суду першої
інстанції в частині відмови у
задоволенні позову щодо стягнення на
його користь 3% річних у сумі 804 грн. 60
коп. та 3821 грн. 03 коп. пені скасувати і в
цій частині ухвалити нове рішення, яким
зазначені позовні вимоги задовольнити.

Апелянт свої вимоги обґрунтовує тим, що
протягом всього часу з моменту
внесення грошових коштів, відповідач
користувався цими коштами, а ним
відповідно було упущено вигоду. А тому,
за даних обставин, згідно ст.ст.22, 536, 611,
623, 625 ЦК України, ст.ст.1-3 ЗУ "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань", він
вправі вимагати від відповідача
сплатити на його користь не тільки
кошти, зайво сплачені за 1,52 кв.м., але й
пеню та 3% річних. При цьому, він не
вимагав ні передачі нерухомого майна,
ні вартості квартири, а просив стягнути
зайво сплачені кошти при укладенні
договору, що свідчить про наявність
саме грошового зобов'язання у даному
спорі.

Представник ТзОВ "Інкомбуд" також подав
апеляційну скаргу на вищенаведене
рішення суду першої інстанції та
вказав на незаконність та
необґрунтованість судового рішення, що
ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
при неповному з'ясуванні судом
обставин, що мають значення для справи,
невідповідності висновків суду
обставинам справи. У зв'язку з цим,
просить рішення скасувати та ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні позову
ОСОБА_2 відмовити.

Представник апелянта свої вимоги
обґрунтовує тим, що ТзОВ "Інкомбуд" не
укладало жодних договорів з позивачем
та не отримувало від нього коштів. В
матеріалах справи відсутні докази на
підтвердження повноважень ОСОБА_3
представляти інтереси ТзОВ "Інкомбуд"
та діяти від імені товариства, в тому
числі і укладати договори. Грошові
кошти отримав саме ОСОБА_3, який і має
нести відповідальність за договором.

Стягнення зайво сплачених коштів за
квартиру на користь ОСОБА_2 з ТзОВ
"Інкомбуд", юридичної особи, яка жодних
зобов'язань перед ним не має ні на
підставі закону, ні на підставі
договору чи будь-якого іншого
юридичного факту, суперечить як ст.11 ЦК
України, так і основним принципам та
засадам цивільного права.

Вислухавши суддю-доповідача, доводи
ОСОБА_2 та представника ТзОВ "Інкомбуд",
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційні скарги не
підлягають до задоволення з таких
підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку,
що рішення суду першої інстанції
відповідає цим вимогам процесуального
права.

Як встановив суд першої інстанції та
вбачається з матеріалів справи, 10.01.2006
року між фізичною особою підприємцем
ОСОБА_3, що діяв в інтересах ТзОВ
"Інкомбуд", та ОСОБА_2 було укладено
договір №43 про дольову участь у
будівництві (далі - Договір) житлового
будинку за адресою: вул. Довженка, м.
Івано-Франківськ, згідно якого ОСОБА_2
повинна була надана однокімнатна
квартира, житловою площею 42.82 м.кв., на 6
поверсі, вартістю 29974 доларів США., що
становить в гривневому еквіваленті 152867
грн., вартістю 1 м.кв. - 700 доларів США (3570
грн.). Згідно п.п. 7.1.3. Договору планова
здача об'єкту в експлуатацію - І квартал
2008 року (а.с.4-5).

Згідно п.п. 3.1, 4.1 Договору вартість
квартири, що становить 29974 доларів США
(або 152867 грн.), може змінюватись.
Розрахунки між сторонами проводяться в
гривнях, однак по курсу НБУ на момент
проведення платежу, але не нижче 5,10 грн.
за один долар США.

Вартість 1 м.кв. згідно п. 3.3 Договору №43
може бути змінена співдольовиком у
випадках зміни фактичної площі
квартири чи виконання додаткових
робіт.

Фактичний розмір житлової площі, що
передається дольовику остаточно
встановлюється Івано-Франківським
ОБТІ у відповідності до результатів
вимірів після здачі об'єкта в
експлуатацію (п.3.2 Договору).

ОСОБА_2 виконав зобов'язання по
Договору та оплатив ФОП ОСОБА_3 29974
доларів США (в гривневому еквіваленті
152867 грн.) вартості однокімнатної
квартири, що сторонами не
заперечується.

Однак, відповідно до копії технічного
паспорту на квартиру, виготовленого
12.04.2012 ОКП "Івано-Франківське ОБТІ",
власником якої зазначено ОСОБА_2, площа
квартири складає 41.3 м.кв.

Згідно ст.509 ЦК України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості.

Відповідно до ст.525 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст.610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Як вбачається зі змісту ст.611 ЦК
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема:
припинення зобов'язання віна слідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору; зміна умов зобов'язання;
сплата неустойки; відшкодування
збитків та моральної шкоди.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову частково суд, враховуючи
положення ст. ст. 610 ЦК України та 60 ЦПК
України, правильно виходив з того, що
оскільки площа квартири згідно
Договору №43 про дольову участь у
будівництві становила 42.82 м.кв., а
згідно техпаспорту - 41,3 м.кв., то
позивачем зайво сплачено кошти за 1,52
м.кв. житлової площі, що становить 1064
дол. США, тобто 13374 грн. 48 коп. в
гривневому еквіваленті по курсу НБУ
станом на день ухвалення рішення. При
цьому, суд вірно визначився з особою
боржника у даній справі - ТзОВ
"Інкомбуд", оскільки, як зазначено в
договорі №43 про дольову участь в
будівництві від 10.01.2006 року ПП ОСОБА_3
діяв від імені та в інтересах ТзОВ
"Інкомбуд" (а.с.4, т.1). Такий висновок суду
ґрунтується на вимогах закону та
відповідає висновкам та мотивам,
викладеним в ухвалі Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 29.04.2014 року, яка, згідно вимог
ст.338 ЦПК України, є обов'язковою для
суду першої та апеляційної інстанції
при новому розгляді справи. ТзОВ
"Інкомбуд" не довело, що виконувати
зобов'язання за даним договором має
саме ОСОБА_3 Те що розрахунок з боку
позивача був проведений з ОСОБА_3 не має
значення для правильного вирішення
справи, оскільки такий порядок
розрахунків передбачений п.4.2.
Договору, а отже був здійснений в
інтересах ТзОВ "Інкомбуд". Також, як
вбачається з акту приймання-передачі
житлового приміщення від 04.04.2012 року,
спірну квартиру ОСОБА_2 передало ТзОВ
"Інкомбуд" в особі директора Хромея О.І.
і зробило це через ОСОБА_3 (а.с.67, т.1).
Такі обставини справи виключають
будь-які сумніви щодо особи боржника.
Одночасно, колегія суддів звертає
увагу, що договір про дольову участь у
будівництві у встановленому законом
порядку недійсним або нікчемним не
визнавався.

Не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_2
з приводу того, що протягом всього часу
з моменту внесення грошових коштів,
відповідач користувався цими коштами і
ним відповідно було упущено вигоду, а
тому на його користь слід стягнути 3%
річних у сумі 804 грн. 60 коп. та 3821 грн. 03
коп. пені.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позову в цій частині,
належним чином врахував вимоги ст.ст. 22,
546, 549, 611, 612 ЦК України, висновки та
мотиви, викладені в ухвалі Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 29.04.2014 року, який не знайшов
порушень норм матеріального та
процесуального права в цій частині
судового рішення.

Крім того, колегія суддів звертає
увагу, що сторони не передбачили
конкретну відповідальність за не
виконання або неналежне виконання умов
договору №43 про дольову участь у
будівництві від 10.01.2006 року, а вказали,
що у такому випадку сторони несуть
відповідальність передбачену чинним
законодавством України. Також,
сторонами не передбачено процедуру,
строки та порядок повернення дольовику
надмірно сплачених коштів у випадку,
коли житлова площа виявиться меншою за
очікувану. У п.3.2. Договору вказано, що
фактичний розмір житлової площі, що
передається дольовику остаточно
встановлюється Івано-Франківським
ОБТІ у відповідності до результатів
вимірів, здійснених ОБТІ після здачі
"об'єкта" в експлуатацію. Тобто, сторони,
укладаючи договір, допускали та не
заперечували, що реальний розмір
житлової площі може не співпасти з
очікуваним її розміром.

Колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції обставини справи з'ясовано
всесторонньо і повно та ухвалено
додаткове рішення з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
обґрунтованості якого доводи
апеляційної скарги не спростовують.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та директора
ТзОВ "Інкомбуд" - О.Хромея відхилити.

Рішення Івано-Франківського
міського суду від 14 квітня 2014 року
залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий
А.І. Шишко

Судді:
Я.Ю. Ковалюк

Г.П. Мелінишин