ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2014 р.Дарницький районний суд
м. Києва в складі

головуючого судді
Шклянки М.П.

при секретарях
Яківчук К.А., Сокуренко Н.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за позовом ТОВ «Новобудова» до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за оплату
житлово-комунальних послуг,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом про
стягнення з відповідача
заборгованості за оплату
житлово-комунальних послуг, який в
подальшому уточнив, та просив стягнути
з відповідача борг за період з червня
2009 року по листопад 2013 року в розмірі
8718,96 грн., інфляційне збільшення
розміру заборгованості у розмірі 1639,99
грн. та 3% річних у розмірі 1155,92 грн,, а
всього разом стягнути 11514,87 грн. При
цьому позивач посилався на те, що
ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 та
зареєстрований за вказаною адресою.
Позивач (ТОВ "Новобудова") є виконавцем
житлово-комунальних послуг та
балансоутримувачем будинку АДРЕСА_1.
31.01.2012 року між Відповідачем і
Позивачем був укладений договір № 174
"Про надання послуг з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій", де у положенні п. 11.1
передбачено, що «Споживач»
зобов'язується оплачувати послуги не
пізніше 20 числа місяця, що настає за
розрахунковим. 31.01.2012 року між
відповідачем і позивачем був укладений
договір № 174-1 "Про надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення". Відповідно до якого
відповідач зобов'язався оплачувати
послуги не пізніше 20 числа місяця, що
настає за розрахунковим. Всупереч
вимог закону та договору, відповідач,
на думку позивача, неналежним чином
виконує свої обов'язки, в зв'язку з чим
за ним утворилась вказана
заборгованість.

В судовому засіданні представник
позивача уточнені позовні вимоги
підтримала, надала пояснення по суті
позову та просила останній
задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні проти
позовних вимог заперечував частково,
надав свої пояснення по суті позову та
відповідні розрахунки свого боргу та
просив позов задовольнити частково,
стягнувши з нього частково суму боргу
за надані позивачем та спожиті ним
житлово-комунальні послуги. Крім того,
просив застосувати строк позовної
давності та борг нараховувати за
останні три роки.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення сторін приходить
до висновку, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні,
відповідач ОСОБА_2 є власником квартири
АДРЕСА_1 на підставі договору
купівлі-продажу квартири від 19.12.2002
року та зареєстрованого в Київському
міському бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна
26.12.2002 року за реєстровим № 41947.
Відповідно до довідки форми № 3 ОСОБА_2
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1
(а.с.7,8).

31.01.2012 року між відповідачем і
позивачем був укладений договір № 174
"Про надання послуг з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій", де у положенні п. 11.1
передбачено, що «Споживач»
зобов'язується оплачувати послуги не
пізніше 20 числа місяця, що настає за
розрахунковим (копія міститься в
матеріалах справи). 31.01.2012 року між
Відповідачем і Позивачем був укладений
договір № 174-1 "Про надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення". Відповідно до п. 17.1.
Договору відповідач зобов'язався
оплачувати послуги не пізніше 20 числа
місяця, що настає за розрахунковим.
Згідно з п. 20 Договору Споживач несе
відповідальність згідно із
законодавством у разі несвоєчасного
внесення платежів за послуги, (а.с.9,10).

Відповідно до уточненого розрахунку,
за відповідачем значиться
заборгованість в розмірі 8718,96 грн. за
період з червня 2009 року по листопад 2013
року (а.с.97,98).

Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Згідно з п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, позовна
давність в один рік застосовується,
зокрема, до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

Частиною 5 статті 261 ЦК України
передбачено, що за зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання.

Керуючись нормами
цивільно-процесуального закону, суд
вважає за необхідене застосувати строк
позовної давності до вимог позивача та
нарахування боргу здійснювати з червня
2010 року.

Згідно ч.1. ст. 61 ЦПК України - "обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню." згідно ч.3 ст. 61
ЦПК України - "Обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших , справ,
у яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини."

Рішенням Апеляційного суду м.Києва у
справі №22-4990/2012 (Позивач ТОВ
"Новобудова", відповідач ОСОБА_2), (а.с.14)
встановлено, що при розрахунку
заборгованості слід виходити з тарифів
на житлово-комунальні послуги, які
затверджені розпорядженнями КМДА, які
зареєстровані в Головному управлінні
юстиції в м.Києві.

Представник позивача не надав доказів
того, що при розрахунку заборгованості
виходив з тарифів на
житлово-комунальні послуги, які
затверджені розпорядженнями КМДА та
які зареєстровані в Головному
управлінні юстиції.

Обов'язковість державної реєстрації
Розпоряджень КМДА підтвердив
Верховний Суд України своєю постановою
від 28 листопада 2011 року по справі за
позовом ОСОБА_4 до КМДА з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції пункту 2 Указу
Президента України від 3 жовтня 1992 року
№ 493/92 (а.с.45). Згідно з листами головного
управління юстиції від 06.02.2013 №
33/33(а.с.47), та від 11.06.2012 № 994/6/12-12(а.с.48)
встановлено перелік розпоряджень КМДА,
які пройшли відповідну реєстрацію.

В судовому засіданні встановлено, що
нарахування по квітень 2013 року за
надані послуги холодного та гарячого
водопостачання та водовідведення
виконані позивачем без урахування
квартирних показників обліку, всупереч
абз.2. п. 10..Постанові КМУ №630 від 21 липня
2005 року ."Виконавець і споживач не
мають права відмовлятися від
врахування показань засобів обліку."

В квартирі відповідача встановленні
засоби обліку ГВП та ХВП нарахування
та оплата за якими здійснювалась
відповідачем на користь "ДП "Екос"
(а.с.49,50) яке, згідно рішення правління
"Київміськбуд" №142 від 16.06.04 (а.с.4,5) та
АВІЗО №72(а.с.6) передало будинок за
адресою АДРЕСА_1 для експлуатації та
обслуговування ТОВ "Новобудова", тобто
позивачу. Після прийняття будинку за
адресою відповідача для експлуатації
та обслуговування, позивач нараховує
відповідачу обсяги споживання гарячої
і холодної води всупереч вимогам
Постанові КМУ №630 (Правила) від 21 липня
2005 року, не звертаючи уваги на чисельні
зауваження та звернення позивача з
цього приводу до позивача (а.с.51).
Фактично, позивач завищив суму
нарахувань в сім разів. Тобто
відповідач спожив послуг ГВП та ХВП
менше в сім разів чим нарахував
позивач. Загальна сума зайвих
нарахувань складає -за ГВП. ХВП,
водовідведення - 3691грн. 69коп. Таким
чином позивач діяв при нарахуванні
плати за послуги ГВП и ХВП всупереч ч.2
ст. 32 (Плата за житлово-комунальні
послуги) Закону України про
житлово-комунальні послуги -"Розмір
плати за комунальні послуги
розраховується виходячи з розміру
затверджених цін/тарифів та показань
засобів обліку або за нормами,
затвердженими в установленому
порядку."

Засоби обліку ГВП та ХВП, що
встановлені в квартирі відповідача
пройшли державну повірку робочого
засобу вимірювальної техніки, мають
свідоцтва про повірку робочого засобу
вимірювальної техніки №24-1-3/2284, №24-1-3/2285
, чинні до вересня 2015 року. (а.с.53).

31 січня 2012 року на виконання судового
рішення по справі 02/2-772/11 (а.с.55,56) між
позивачем та відповідачем укладено
Договір №174 про надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій; (а.с.9). Договір
№174-1 про надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення.(а.с.10,11) Згідно п.5
Договору №174-1 від 31.01.2012 сторони
домовилися про умови сплати за
тарифами в залежності від сплати не
пізніше 20 числа, що настає за
розрахунковим періодом або після 20
числа, що настає за розрахунковим
періодом., тобто вартість послуги з
централізованого постачання холодної
води за умови сплати до 20 числа
становить 1грн. 80 коп. після 20 числа
становить 1грн. 98 коп.

Відповідач на виконання умов договору
№174-1 сплачував за послуги, що фактично
надав позивач згідно п.5, 7, 13 Договору на
р/р позивача. "Гак само відповідач
виконував свої обов'язки за договором
№174. (а.с.36-43).

Позивач, порушуючи умови договору
нараховував плату за послуги не
звертаючи уваги на пункти договорів,
які диференціюють обсяг нарахувань за
фактично надані послуги в залежності
від терміну сплати, тим самим порушуючи
умови договорів та чі. ст.629 Цивільного
кодексу України (Обов'язковість
договору ) "Договір є обов'язковим для
виконання сторонами. "

Крім того, нарахування з червня 2009 року
по квітень 2013 року за послуги з
центрального опалення виконані
помилково та всупереч п.п 1, п.3 Договору
№174-1 від 31 січня 2012року, п.28 Постанови
КМУ №630 від 21 липня 2005 року, п.1.4
ст.1.Наказу N 359 від 1.10.2006 Міністерства
будівництва, архітектури та
житлово-комунального господарства
України "Про затвердження Методики
розрахунку кількості теплоти, спожитої
на опалення місць загального
користування багатоквартирних
будинків, та визначення плати за їх
опалення". В квартирі відповідача з
27.02.2009 року відсутні прилади
центрального опалення та встановлені
автономні електричні конвектори (а.с.57).
Згідно п.28 Постанови КМУ №630 від 21 липня
2005 року "Споживачі, які встановили у
квартирі багатоквартирного будинку
індивідуальні (автономні) системи
опалення, оплачують послуги з
централізованого опалення місць
загального користування будинку
відповідно до методики, що
затверджується центральним органом
виконавчої влади з питань
житлово-комунального господарства. "
Така методика визначена у Наказі N 359
від 1.10.2006 Міністерства будівництва,
архітектури та житлово-комунального
господарства України. п.1.4 ст.1. цієї
методики визначено "Кількість теплової
енергії на опалення МЗК окремо не
визначається, а входить до загальної
кількості теплової енергії,
виставленої до плати за опалення у
таких випадках: якщо в
багатоквартирному будинку незалежно
від наявності або відсутності
загальнобудинкового обліку теплової
енергії відсутні суб'єкти
господарювання, помешкання з
індивідуальним опаленням, усі житлові
квартири не обладнані приладами обліку
витрат теплової енергії на опалення. "

Але, в судовому засіданні встановлено,
що позивач нараховував плату
відповідачу за опалення місць
загального користування як за послугу
центрального опаллення. Позивач, таким
чином не надав доказів саме того, що при
нарахуванні обсягів витрат теплової
енергії за опалення місць загального
користування враховано: наявність і
типи приладів обліку в окремих
помешканнях будинку, які мають
централізоване опалення і
користуються місцями загального
користування; наявність споживачів
послуг централізованого опалення, які
не користуються місцями загального
користування будинку; наявність
користувачів місцями загального
користування, які не користуються
послугами централізованої системи
опалення; наявність приладів обліку в
системі опалення місць загального
користування. Позивач не надав доказів
того, що в залежності від цих
характеристик системі опалення
будинку проведено належний розрахунок
у відповідності до методики
розрахунку.

Зважаючи на необґрунтованість
нарахувань за послугу центрального
опалення, сума 1080грн. 62 коп. нарахована
безпідставно. Відповідач неодноразово
звертався до позивача з вимогою згідно
п.п. 2. ч. 1, ст.20, Закону України про
житлово-комунальні послуги (Права та
обов'язки споживача ) надати розрахунок
нарахування послуги "центральне
опалення"(а.с.10) але позивач відповіді
не надав, всупереч п.п.4, ч.2, ст.213акону
України про житлово-комунальні послуги
(Права та обов'язки виконавця )
"надавати в установленому
законодавством порядку необхідну
інформацію про перелік
житлово-комунальних послуг, їх
вартість, загальну вартість місячного
платежу, структуру цін/тарифів, норми
споживання, режим надання
житлово-комунальних послуг, їх
споживчі властивості тощо;

Також, договором №174-1 від 31.01.2012 п.3 п.п.1
опалювальна площа квартири
відповідача не визначена.

Крім того, судом достовірно
встановлено, що сума інфляційних
нарахувань та трьох відсотків річних
нарахована позивачем безпідставно та
помилково. Згідно закону України "Про
статус суддів та судоустрій", який
згідно прикінцевих положень набрав
чинності з дня його опублікування а
саме з 30.07.2010 року стягувачі отримали
право звертатися до суду в наказному
провадженні (ст. 96 ЦПК України) та
заявляти вимогу про стягнення
заборгованості за оплату
житлово-комунальних послуг,
телекомунікаційних послуг, послуг
телебачення та радіомовлення з
урахуванням індексу інфляції та трьох
відсотків річних, нарахованих
заявником на суму заборгованості;
тільки з 30.07.2010року.

Таким чином до 30.07.2010 у правовідносинах
в сфері житлово-комунальних послуг не
було передбачені штрафні санкції у
вигляді стягування індексу інфляції та
трьох відсотків річних.

Постановою пленуму № 14 ВССУ з розгляду
цивільних і кримінальних справ від
23.12.2011 року п.13 визначено - якщо
заявлено вимогу про стягнення
заборгованості за надані
житлово-комунальні, телекомунікаційні
послуги, послуги телебачення та
радіомовлення (пункт 3 частини першої
статті 96 ЦПК), судовий наказ може бути
видано за наявності відповідних
договорів про надання таких послуг,
інших письмових доказів, що
підтверджують фактичне надання та
отримання таких послуг. Крім того,
заявник має обґрунтувати свої вимоги
та додати документи, що вказують на
правильність і безспірність
розрахунків, а також застосування
тарифів на відповідні послуги. У цьому
випадку може бути видано судовий
наказ про стягнення не лише суми
заборгованості, але й про стягнення
індексу інфляції та трьох відсотків
річних, нарахованих на суму
заборгованості. Для їх стягнення суду
має бути додано документи, що чітко
підтверджують їх розрахунок (у тому
числі й розрахунок щомісячних
нарахувань), при цьому визначений
розмір не потребує додаткової оцінки
та дослідження у сукупності з іншими
доказами. " Позивач звернувся до суду з
вимогою до стягнення індексу інфляції
та трьох відсотків річних по перше, за
період в якому це не було передбачено
нормами процесуального права з червня
2009 по серпень 2010; по друге, за період з
червня 2009 року по лютий 2012 року в який
між позивачем та відповідачем не
існувало договірних відносин, по трете,
за період з лютого 2012 року по квітень 2013
року в якому договорами між позивачем
та відповідачем не передбачено таких
штрафних санкцій як нарахування
інфляційних та трьох процентів річних.

Таким чином, підстав для нарахування
та стягування з відповідача суми
індексу інфляції та трьох процентів
річних за спірний період не має. Це
підтверджуєтеся також постановою ВСУ
від 20 червня 2012 року з причин
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах; (Додаток 11 до
заперечення проти позову)

Сума інфляційних нарахувань та трьох
відсотків річних виконана позивачем
математично невірно всупереч листа ВСУ
N 62-97р від 03.04.97 (Рекомендації відносно
порядку застосування індексів
інфляції при розгляді судових справ ) -
у випадках, коли стягненню підлягає
сума, яка складається з внесків,
створених в різні періоди, кожен внесок
збільшується на величину індексу
відповідного періоду, результати
підсумовуються.

Позивач виконав розрахунок
інфляційних нарахувань на всю первинну
суму не звертаючи уваги на те що
первинна сума складається з нарахувань
за різні періоди.

Із урахуванням викладеного є вірним
розрахунок наданий відповідачем
(а.с.66).

Відповідно до вимог ч.І ст.57 ЦПК
України, доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості.

За правилами ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Як зазначає Пленум ВС України у
постанові N 2 від 12.06.2009 р. "Про
застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої інстанції"
суди мають звертати особливу увагу,
зокрема, на те, що у позовній заяві
повинні не лише міститися позовні
вимоги, а й бути викладені обставини,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги,
і зазначені докази, що підтверджують
кожну обставину.

Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Замість
доказів Позивач лише посилається на
статті законів. Окрім того у
відповідності до ч. 4 даної статті
доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях. У відповідності до ч. 1 ст.
59 суд не бере до уваги докази, які
одержані із порушенням порядку
встановленого законом.

Виходячи з вищевикладеного, оскільки
відповідач заперечує проти позову
частково та надає свій розрахунок
заборгованості за спожиті ним
комунальні послуги, суд вважає, що
обґрунтування відповідача
заслуговують на увагу та позов
необхідно задовольнити частково.

На підставі викладеного, керуючись
ст.67,68 ЖК України, ЗУ «Про
житлово-комунальні послуги»,
ст.257,268,261,319,322,625 ЦК України, Постанова
КМУ №630, ст.ст.10,11,27,60,88,212-215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Позов ТОВ «Новобудова» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за оплату
житлово-комунальних послуг -
задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 (на користь НОМЕР_1)
на користь ТОВ «Новобудова» суму
заборгованості за житлово-комунальні
послуги в розмірі 1563 грн.80 коп.

Стягнути із ОСОБА_2 (на користь НОМЕР_1)
на користь ТОВ «Новобудова» суму
судового збору в розмірі 31,25 грн.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва
протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії рішення.

Суддя: