Справа № 761/8464/14-ц
Провадження №2/761/3539/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14 травня 2014 року Шевченківський
районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді
Савицького О.А.

при секретарі
Савенко О.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду м.Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Міського медико-виробничого
підприємства «Профілактична
дезінфекція» про стягнення вихідної
допомоги, середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні та
відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

24.01.2014 року позивачка ОСОБА_1 звернулась
в суд з позовом до міського
медико-виробничого підприємства
«профілактична дезінфекція», в якому
просить стягнути з відповідача на свою
користь компенсацію за невикористану
відпустку та вихідну допомогу при
звільненні у розмірі 3334,13 грн., середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні, який на час подачі
позову становить 942,84 грн., по день
фактичного розрахунку з нею, та 5000,00
грн. на відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим,
що вона працювала у відповідача з 2006
року, однак, на підставі наказу №10-К від
13 січня 2014 року, у зв'язку з ліквідацією
підприємства, з 15 січня 2014 року її було
звільнено відповідачем на підставі п.1
ст.40 Кодексу законів про працю України.

Разом з тим, у день звільнення позивача,
відповідачем було лише нарахована, але
не виплачена ОСОБА_1 компенсація за
невикористану відпустку та вихідну
допомогу. При цьому, не зважаючи на
положення ст.116 КЗпП України, станом на
15 січня 2014 року відповідач так і не
здійснив з позивачем відповідних
розрахунків. Крім того, позивачка
зазначає, що у зв'язку з протиправними
діями відповідача, вона зазнала ще й
значні моральні страждання, які оцінює
в 5000 грн.

В судовому засіданні позивачка позовні
вимоги підтримала та просила позов
задовольнити в повному обсязі з
підстав, викладених у позовній заяві,
просила стягнути з відповідача на її
користь суму нарахованої, але не
виплаченої матеріальної допомоги у
розмірі 2200 грн., з урахуванням наданого
відповідачем розрахунку, та середній
заробіток за час затримки розрахунку
по дату винесення рішення судом, а
також відшкодувати 5000 грн. моральної
шкоди.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов визнала частково, в
частині стягнення вихідної допомоги в
розмірі 2200 грн., оскільки інша частина
коштів позивачці була виплачена, в
задоволенні решти вимог заперечила, як
безпідставних та необґрунтованих.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1,
представника відповідача, дослідивши
письмові докази, що містяться в
матеріалах справи, суд вважає, що позов
ОСОБА_1 підлягає частковому
задоволенню, з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи судом
встановлено, що ОСОБА_1 з 01.09.2006 року
працювала у Міському
медично-виробничому підприємстві
«Профілактична дезінфекція». Проте, у
зв'язку з ліквідацією Міського
медично-виробничого підприємства
«Профілактична дезінфекція», останнім
було видано наказ №10-к від 15 січня 2014
року про припинення трудового договору
з ОСОБА_1, тобто на підставі п.1 ст.40 КЗпП
України позивача було звільнено з
посади дезінфектора Відділення
профілактичної дезінфекції з 15 січня
2014 року.

Відповідно до ст. 43 Конституції України
кожен має право на працю, що включає
можливість заробляти собі на життя
працею, яку він вільно обирає або на яку
вільно погоджується. Кожен має право на
належні, безпечні і здорові умови
праці, на заробітну плату, не нижчу від
визначеної законом. Право на своєчасне
одержання винагороди за працю
захищається законом.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Відповідно до ст.117 КЗпП в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Оскільки в судовому засіданні було
встановлено, що відповідач не в повному
обсязі виплатив позивачці кошти
нараховані їй при звільненні, суд
вважає, що вимоги позивачки щодо
стягнення з відповідача на її користь
суми не виплаченої матеріальної
допомоги та компенсації
невикористаної відпустки в розмірі 2200
грн. є обґрунтованими і такими, що
підлягають задоволенню.

Щодо стягнення середнього заробітку за
час затримки розрахунку з 15 січня 2014
року по 14 травня 2014 року, суд вважає, що
дані вимоги також підлягають
задоволенню, виходячи із суми
заборгованості в розмірі 2200 грн.

Період заборгованості становить з 15
січня 2014 року по 14 травня 2014 року, тобто
80 робочих днів

Відповідно до положень Постанови
Кабінету Міністрів України №100 від
08.02.1995 року «Про затвердження Порядку
обчислення середньої заробітної
плати», середньомісячна заробітна
плата обчислюється виходячи з виплат
за останні 2 календарні місяці роботи,
що передують події, з якою пов'язана
відповідна виплата. Нарахування виплат
у всіх випадках збереження середньої
заробітної плати провадиться виходячи
з розміру середньоденної (годинної)
заробітної плати. Середньоденна
(годинна) заробітна плата визначається
діленням заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, - на число календарних
днів за цей період.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п.20 Постанови «Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці» №13 від 24 грудня 1999р.,
установивши при розгляді справи про
стягнення заробітної плати у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні,
що працівникові не були виплачені
належні йому від підприємства,
установи, організації суми в день
звільнення, коли ж він у цей день не був
на роботі, - наступного дня після
пред'явлення ним роботодавцеві вимог
про розрахунок, суд на підставі ст. 117
КЗпП України стягує на користь
працівника середній заробіток за весь
період затримки розрахунку, а при не
проведенні його до розгляду справи - по
день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності.

Враховуючи розмір середньоденного
заробітку - 104,76 грн., наведеного
позивачкою в розрахунку, виходячи з 2200
грн. посадового окладу, щодо
правильності вирахування якого
представник відповідача не
заперечував, стягненню підлягає сума
середнього заробітку за час затримки
розрахунку - 8380,80 грн., виходячи з
наступного розрахунку: 2200 грн. : 21 дн. =
104,76 грн. Х 80 дн. = 8380,8 грн.

Отже всього разом на користь позивачки
з відповідача підлягає до стягнення
10580,8 грн. (2200 грн. + 8380,8 грн.).

Крім того, згідно ч.1 ст. 237 КЗпП
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Відповідно до ч.3 ст. 23 ЦК України
моральна шкода відшкодовується грішми,
іншим майном або в інший спосіб. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Враховуючи, що судом встановлено
порушення трудових прав позивачки з
боку відповідача, а саме не виплата в
передбаченому законом порядку
вихідної допомоги та інших сум
належних позивачці при звільненні, що
завдало їй моральних страждань, які суд
визначає в розмірі 300 грн., які
підлягають до стягнення на її користь з
відповідача.

Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, суд
вважає за необхідне стягнути з
відповідача Міського
медично-виробничого підприємства
«Профілактична дезінфекція» на
користь держави судовий збір у сумі 487
грн. 20 коп., з урахуванням задоволених
позовних вимог, як майнових так і не
майнових (243,60 + 243,6).

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 3, 10, 11, 57 - 60, 88, 208, 209, 212 - 215, 218, 223, 294,
296 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Міського
медико-виробничого підприємства
«Профілактична дезінфекція» про
стягнення вихідної допомоги,
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні та
відшкодування моральної шкоди,
задовольнити частково.

Стягнути з Міського
медико-виробничого підприємства
«Профілактична дезінфекція» на
користь ОСОБА_1 10580 грн. (десять тисяч
п'ятсот вісімдесят) грн. 80 коп. та 300
(триста) грн. на відшкодування
моральної шкоди.

Стягнути з Міського
медико-виробничого підприємства
«Профілактична дезінфекція» на
користь держави судовий збір в розмірі
487 грн. (чотириста вісімдесят сім) грн. 20
коп.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги,
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м.Києва шляхом
подачі апеляційної скарги через
Шевченківський районний суд м. Києва
протягом 10 днів з дня проголошення
рішення, а особами, які не були присутні
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення,
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя