У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Наумчука М.І.,суддів:
Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І., Нагорняка
В.А., Остапчука Д.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом публічного акціонерного
товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_6,
ОСОБА_7 про стягнення заборгованості та
за зустрічним позовом ОСОБА_6 до
публічного акціонерного товариства
«Універсал Банк», третя особа - ОСОБА_7,
про визнання кредитного договору та
договору іпотеки недійсними, за
касаційними скаргами ОСОБА_6 та ОСОБА_7
на рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 30 травня 2013 року та рішення
апеляційного суду Київської області
від 05 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ПАТ «Універсал Банк»
звернулося до суду з позовом, в якому
просило стягнути солідарно з
відповідачів заборгованість за
кредитним договором у сумі 52 173, 20
швейцарських франків, що за офіційним
курсом НБУ складає 449 519 грн 07 коп.

В обґрунтування позову банк посилався
на те, що 01 жовтня 2007 року між банком та
ОСОБА_7 укладено кредитний договір №
0011-2914/756-0193, відповідно до умов якого
банк надав останньому кредит у сумі 50 019
швейцарських франків із строком
користування до 01 жовтня 2037 року та
сплатою 4,5% річних за користування
кредитом у період з 01 жовтня 2007 року до
01 жовтня 2012 року та 9,95% річних у період з
02 жовтня 2012 року до 01 жовтня 2037 року.
Цільовим призначенням кредиту
зазначено придбання квартири, а саме:
однокімнатної квартири АДРЕСА_1.
Сторонами також було обумовлено, що у
разі звільнення позичальника з
основного місця роботи встановлюється
нова процентна ставка за користування
кредитом у розмірі 10,45%.

Відповідно до наказу ПАТ «Універсал
Банк» від 16 вересня 2011 року № 1363-к
ОСОБА_7 звільнено з основного місця
роботи, а тому з 17 вересня 2011 року йому
встановлено процентну ставку за
користування кредитом у розмірі 10,45%.

У рахунок забезпечення виконання
зобов'язання за вказаним договором між
банком та ОСОБА_7 укладено договір
поруки від 01 жовтня 2007 року
№001-2914/756-0193-Р, відповідно до умов якого
поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Крім того, у рахунок належного
виконання зобов'язань за кредитним
договором 02 жовтня 2007 року між банком
та позичальником укладено договір
іпотеки, предметом якого є
однокімнатна квартира АДРЕСА_1.

Банк, посилаючись на те, що він свої
зобов'язання за кредитним договором
виконав належним чином та надав
позичальнику кредит у сумі, що була
обумовлена договором, однак
відповідачі належним чином своїх
зобов'язань за вказаними договорами не
виконують, внаслідок чого станом на
день подачі позову заборгованість
становить 449 519 грн 07 коп., просив позов
задовольнити.

У травні 2013 року ОСОБА_7 звернувся до
суду із зустрічним позовом, в якому
просив визнати недійсними вищевказані
кредитний договір та договір іпотеки.

В обґрунтування своїх вимог зазначав,
що банком всупереч вимог ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»
було збільшено відсоткову ставку без
попереднього повідомлення
позичальника, а відтак зміна
відсоткової ставки є неправомірною.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 30 травня 2013 року позов ПАТ
«Універсал Банк» задоволено.

Стягнуто солідарно з відповідачів на
користь позивача заборгованість за
кредитним договором у сумі 449 519 грн 07
коп. та судові витрати у розмірі 3 441 грн.
В задоволенні зустрічного позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 05 листопада 2013 року
рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 30 травня 2013 року в частині
солідарного стягнення з відповідачів
на користь позивача судових витрат
скасовано та ухвалено в цій частині
нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_7 та
ОСОБА_6 на користь позивача понесені
судові витрати у розмірі 1 720 грн 50 коп. з
кожного. В іншій частині рішення суду
першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 та ОСОБА_6
порушують питання про скасування
оскаржуваних судових рішень, із
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційних скарг, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційні скарги підлягають
частковому задоволенню з таких
підстав.

Судами встановлено, що між ПАТ
«Універсал Банк», який з 29 червня 2009
року є правонаступником ВАТ «Універсал
Банк», та працівником банку -
відповідачем ОСОБА_7 01 жовтня 2007 року
було укладено кредитний договір №
001-2914/756-0193, згідно з яким останній
отримав кредит у сумі 50 019 швейцарських
франків, строком до 01 жовтня 2037 року зі
сплатою 4,5 % річних за користування
кредитом у період з 01 жовтня 2007 року до
01 жовтня 2012 року та 9, 95 % у період з 02
жовтня 2012 року до 01 жовтня 2037 року.
Цільове призначення кредиту: придбання
майна, а саме: однокімнатної квартири,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п.1.1.3 кредитного договору
сторони погодили, що у разі звільнення
позичальника з основного місця роботи
(припинення трудових відносин із ПАТ
«Універсал Банк») встановлюється нова
процентна ставка за користування
кредитом у розмірі 10,45 % річних.

Згідно з наказом ПАТ «Універсал Банк»
№ 1363-к від 16 вересня 2011 року ОСОБА_7 було
звільнено з основного місця роботи та
відповідно до вказаного пункту
кредитного договору з 17 вересня 2011 року
ставка за користування кредитом
встановлена на рівні 10,45 % річних.

Згідно з випискою по рахунку банк видав
відповідачу кредитні кошти, шляхом
банківського переказу коштів на
рахунок ОСОБА_7 НОМЕР_1.

03 березня 2012 року відповідачам ОСОБА_7
та ОСОБА_6 банком була направлена
вимога про погашення суми
заборгованості, але боржник та
поручитель у добровільному порядку не
сплатили прострочену заборгованість
за кредитним договором.

Задовольняючи первісний позов, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що позичальник і
поручитель не виконують взятих на себе
зобов'язань по поверненню отриманих
позичальником коштів, а тому вважав, що
кошти, у заявленому позивачем розмірі,
повинні бути стягнуті з відповідачів
солідарно.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного
позову, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що вимоги про визнання недійсним
кредитного договору та договору
іпотеки є необґрунтованими, оскільки
під час укладення кредитного договору
та договору іпотеки між сторонами
досягнуто всіх істотних умов, з якими
ОСОБА_7 та ОСОБА_6 перед їх укладенням та
підписанням були ознайомлені та
погодилися з такими умовами.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині розподілу судових
витрат, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що вони повинні
стягуватися пропорційно відповідно до
задоволених позовних вимог, а не
солідарно.

Частиною 1 статті 627 ЦК України
передбачено, що відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1
ст. 638 ЦК України).

Якщо сторони досягли домовленості
згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК та
уклали кредитний договір, в якому
передбачили умови підвищення
процентної ставки, то вони мають
виконуватись, а момент досягнення
домовленості вважається таким, що
настав.

Відповідно до п.1.1.3 кредитного договору
сторони погодили, що у разі звільнення
позичальника з основного місця роботи
(припинення трудових відносин із ПАТ
«Універсал Банк») встановлюється нова
процентна ставка за користування
кредитом у розмірі 10,45 % річних.

Отже, якщо кредитний договір був
укладений і у ньому сторони досягли
домовленості про те, що у випадку
передбаченого договором процентна
ставка змінюється, то це вже є
домовленістю сторін.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного
позову про визнання недійсним
кредитного договору та договору
іпотеки, суди попередніх інстанцій
правильно виходили з того, що при
укладенні договору ОСОБА_7 був
ознайомлений з його умовами, не
заперечував проти них, всі істотні
умови були викладені у тексті
кредитного договору та договору
іпотеки, на сторінці кожного з яких ним
поставлено підпис.

Однак, повністю не можна погодитися з
висновками судів попередніх інстанцій
щодо стягнення з відповідачів суми
заборгованості у визначеному банком
розмірі.

Заперечуючи проти первісного позову
ОСОБА_7 посилався на те, що вказана сума
боргу є значно завищеною, розрахунок
суми заборгованості є незрозумілим
(а.с. 109).

Згідно з п. 1.1 кредитного договору
розмір процентної ставки за
користування кредитом за цим договором
становить - 4,5 % річних за користування
кредитом у період з 01 жовтня 2007 року до
01 жовтня 2012 року включно; 9,95 % річних за
користування кредитом у період з 02
жовтня 2012 року до 01 жовтня 2037 року
включно. При цьому сторони погодили, що
розмір базової процентної ставки може
змінюватися згідно умов цього
договору.

Відповідно до п. 1.1.1 кредитного
договору за користування коштами понад
встановлений строк (або термін
погашення) нараховується процентна
ставка в наступному розмірі - 13,5 %
річних, якщо користування кредитними
коштами понад встановлений строк
здійснюється у період з 01 жовтня 2007
року до 01 жовтня 2012 року включно; 29,85 %
річних, якщо користування кредитними
коштами понад встановлений строк
здійснювалося у період з 02 жовтня 2012
року до 01 жовтня 2037 року. При цьому
сторони погодили, що розмір базової
та/або підвищеної процентної ставки
може змінюватися згідно умов цього
договору.

Із розрахунку заборгованості
вбачається, що з 01 вересня 2009 року до 01
вересня 2010 року застосовувалась ставка
підвищеного відсотка - 13,5 %, однак за
кредитом, відсотках та по підвищеним
відсотках за вказаний період відсутня
прострочена заборгованість.

Вирішуючи первісний позов про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, суд першої інстанції, у
порушення вимог ст. ст. 10, 213, 214 ЦПК
України, не перевірив розрахунок
заборгованості, не встановив чи була у
ОСОБА_7 прострочена заборгованість за
період з 01 вересня 2009 року до 01 вересня
2010 року, за якою відсотковою ставкою
йому нараховувалися відсотки, з якого
часу повинно здійснюватися
нарахування за підвищеною ставкою, з
цього приводу жодних висновків не
навів, як наслідок дійшов передчасних
висновків про стягнення кредитної
заборгованості у заявленому позивачем
розмірі.

Перевіряючи в апеляційному порядку
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, апеляційний суд
у порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК
України доводів апеляційної скарги
належним чином не перевірив.

За таких обставин, ухвалені у справі
рішення суду в частині первісного
позову не відповідають вимогам ст. 213
ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для скасування
судових рішень у цій частині з
направленням справи на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині рішення суду першої та
апеляційної інстанції слід залишити
без змін, оскільки з матеріалів справи
вбачається, що вони ухвалені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, доводи
касаційних скарг про неправильне
застосування судами норм
матеріального права і порушення норм
процесуального права в цій частині
безпідставні.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_6, ОСОБА_7
задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 30 травня 2013 року та рішення
апеляційного суду Київської області
від 05 листопада 2013 року в частині
первісних позовних вимог про стягнення
заборгованості за кредитним договором
скасувати, справу в цій частині
направити на новий судовий розгляд до
суду першої інстанції.

В частині зустрічного позову ОСОБА_6 до
публічного акціонерного товариства
«Універсал Банк», третя особа - ОСОБА_7,
про визнання кредитного договору та
договору іпотеки недійсними, рішення
апеляційного суду Київської області
від 05 листопада 2013 року залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.І. Наумчук

Судді:
Т.Л. Ізмайлова

Г.І. Мостова

В.А. Нагорняк

Д.О. Остапчук