АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/3692/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/1448/14
Головуючий у 1-й інстанції Хіневич В.І.
Доповідач Кривчун Т. О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Полтавської області у складі:

Головуючого - судді Кривчун Т.О.,

Суддів: Дряниці Ю.В., Карнауха П.М.

при секретарі: Філоненко О.В.

за участю: представника позивача -
Бордюга С.Д.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Полтаві
цивільну справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі -
ПАТ КБ «ПриватБанк»)

на заочне рішення Крюківського
районного суду м. Кременчука
Полтавської області від 19 листопада 2013
року

по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, в
якому прохав стягнути з відповідача
заборгованість у розмірі 35044,12 грн. за
кредитним договором № DNH4KP87900708 від
10.07.2006 року та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог
посилаються на те, що 10.07.2006 року між ЗАТ
КБ «ПриватБанк» (правонаступник - ПАТ
КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 було
укладено договір №DNH4KP87900708 про надання
споживчого кредиту у розмірі 2600,00 грн.
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 2,09% у місяць на суму
залишку заборгованості за кредитом, на
строк 24 місяці, по 10.07.2008 року.
Відповідно до умов договору, боржник
зобов'язувався щомісячно здійснювати
погашення заборгованості за кредитом,
яка складається з заборгованості за
кредитом, відсотками, комісії та інших
витрат. Кредитні кошти відповідачем
належним чином не поверталися, а тому,
станом на 04.06.2013 року утворилася
заборгованість на загальну суму 35044,12
грн.

Заочним рішенням Крюківського
районного суду м. Кременчука
Полтавської області від 19 листопада 2013
року у задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач -ПАТ КБ
«ПриватБанк», посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
прохає рішення місцевого суду
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позову в повному обсязі.

Вказують, що позовна заява подана до
суду в межах строку збільшеного за
домовленістю сторін строку позовної
давності, а правовідносини між Банком
та відповідачем тривають, оскільки
останній продовжує користуватися
грошима Банку.

У судовому засіданні представник
позивача доводи, викладені в
апеляційній скарзі, підтримав, та
прохав її задовольнити.

Колегія суддів, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та позовних вимог, заявлених у
суді першої інстанції, вислухавши
пояснення представника позивача,
дійшла висновку про часткове
задоволення апеляційної скарги з таких
підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої
інстанції не відповідає.

Як убачається з матеріалів справи,
10.07.2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк»
(правонаступник - ПАТ КБ «ПриватБанк»)
та ОСОБА_1 було укладено договір №
DNH4KP87900708, за умовами якого відповідач
отримав споживчий кредит у сумі 2600,00
грн. на придбання мобільного телефону
(а.с.31).

Договором передбачено надання кредиту
на строк 24 місяці, по 10.07.2008 року включно
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 2,09% у місяць на суму
залишку заборгованості за кредитом в
обмін на зобов»язання Позичальника по
поверненню кредиту, сплати процентів в
обумовлені у Заяві та Умовах строки, а
також сплати комісії, зазначеної в
Умовах.

Власноручним підписом у Заяві
позичальника Відповідач підтвердив
свою згоду на те, що вказана Заява разом
із запропонованими ПриватБанком
Умовами надання споживчого кредиту
фізичним особам («Розстрочка»)
(СТАНДАРТ) (далі-Умови) та Тарифами
складає між ним і Банком
Кредитно-заставний договір (а.с.5, 62-64).

Перерахування Банком кредитних коштів
у день надання кредиту на поточний
рахунок підприємства
торгівельно-сервісної мережі ПП ОСОБА_2
у сумі 2000,00грн. га придбання
Відповідачем мобільного телефону, а
також комісії Компанії у відповідності
до укладеного договору, а, відтак,
виконання ним своїх зобов»язань
підтверджується наявними у матеріалах
справи Меморіальними ордерами від
11.07.2006 року та Актом прийому-передачі
товару № DNH4KP87900708 (а.с.28-31).

Разом із тим, внаслідок неналежного
виконання умов договору за ОСОБА_1
станом на 04.06.2013 року утворилася
заборгованість, яка, згідно наданого
позивачем розрахунку становить 35044,12
грн., у тому числі: заборгованість за
кредитом - у розмірі 2600,00 грн.;
заборгованість за процентами за
користування кредитом - у розмірі 11220,74
грн.; пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань - 19078,42 грн. ; штраф за
порушення строків платежів (фіксована
частина) - 500 грн. та процентна складова -
1644,96 грн. (а.с.4).

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог за пропуском строку звернення до
суду, місцевий суд виходив із того, що
до спірних правовідносин необхідно
застосувати положення ЗУ «Про захист
прав споживачів», згідно яких позивач
втратив право вимагати від відповідача
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, а також того, що
позовна давність за позовом про
повернення споживчого кредиту
застосовується незалежно від
наявності заяви сторони у спорі.

Однак колегія суддів не може
погодитися з таким висновком, виходячи
з наступного.

При зверненні до суду позивачем було
надано Умови та Правила надання
банківських послуг (далі - Умови та
Правила), відповідно до п.1.7.31 яких строк
позовної давності відносно вимог
повернення кредиту, сплати відсотків
за користування кредитом, винагороди,
неустойки, пені, штрафів… становить 50
років (а.с.11-20).

Колегія суддів вважає, що наведене
положення Умов та Правил не заслуговує
на увагу, оскільки вказаний документ
містить лише загальні положення та
визначення термінів, носить
розпорядчий характер, жодним чином не
відноситься до Умов споживчого
кредитування фізичних осіб
«Розстрочка», своєї згоди на те, що
даний документ, поряд з іншими,
зазначеними у Заяві позичальника,
становить Кредитно-заставний договір
між ним та Банком, відповідач не
надавав, а тому він не може бути
складовою частиною укладеного
сторонами письмового договору.

Разом із тим, у матеріалах справи
наявні Умови надання споживчого
кредиту фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт), які є складовою частиною
укладеного сторонами договору та
відповідно до розділів 4 та 5 яких
визначено порядок розрахунків та
відповідальність сторін (а.с.62-64).

Цивільним законодавством України
загальна позовна давність встановлена
тривалістю у три роки, а спеціальна - по
позовній вимозі про стягнення пені -
один рік (ст.ст. 257,258 ЦК України). Статтею
259 ЦК України визначено, що позовна
давність, встановлена законом, може
бути збільшена за домовленістю сторін.
Договір про збільшення позовної
давності укладається у письмовій
формі.

У заяві на отримання кредиту зазначено,
що боржник ознайомився та згодний із
Умовами надання споживчого кредиту
фізичним особам («Розстрочка»
(Стандарт), які були надані йому у
письмовій формі, своїм підписом
підтвердив факт про надану йому повну
інформацію про умови кредитування.

Згідно п.5.5 Умов надання споживчого
кредиту, терміни позовної давності по
вимогах про стягнення кредиту,
відсотків за користування кредитом,
винагороди, неустойки - пені, штрафів за
даним договором встановлюються
сторонами тривалістю 5 років. З даним
пунктом умов боржник погодився, про що
свідчить його підпис на заяві та
вказаний пункт недійсним не визнано.

Із наданого суду розрахунку
заборгованості, яка почала
нараховуватися Банком з 18.08.2006 року,
вбачається, що, отримавши кредит,
відповідач не здійснив жодного платежу
в рахунок погашення заборгованості за
кредитом.

До суду позивач звернувся з позовом
09.07.2013 року, поза межами погодженого
сторонами строку позовної давності.

Однак, місцевий суд, застосовуючи
наслідки спливу позовної давності, не
врахував правову позицію, висловлену
Верховним Судом України в постанові у
справі № 6-101цс12 від 21.11.2012 року,
відповідно до якої позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою нею до
винесення рішення судом першої
інстанції.

Також, на час розгляду справи
апеляційним судом, Верховний Суд
України зробив правовий висновок у
справі № 6-126цс13 від 20.11.2013 року,
відповідно до якого норма ЗУ «Про
захист прав споживачів», якою
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, у системному
зв'язку з самою ч.11 ст.11 зазначеного
Закону стосується позасудового
порядку повернення споживчого кредиту.

ЦК України не передбачено заборони
пред'явлення окремих вимог у зв'язку з
пропущенням позовної давності.

Нормами статті 267 ЦК України визначено,
що позовна давність застосовується
судом лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови в позові.
Якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач ОСОБА_1 не був присутній під
час розгляду справи судом першої
інстанції, будь-яких заяв, клопотань чи
заперечень щодо пред'явленого позову
до суду не направляв, судовий розгляд
було проведено в заочному порядку.

Доводи позивача, які мають значення для
правильного вирішення справи, місцевий
суд належним чином не перевірив та не
врахував діючі норми матеріального
права, внаслідок чого прийшов до
помилкового висновку.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Статтею 525 ЦК України установлено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно статті 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу України,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до норм статей 629, 610, 612, 625 ЦК
України - договір є обов'язковим до
виконання; порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання; боржник вважається таким,
що прострочив, якщо не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором та
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання.

Зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору у
встановлений договором строк, як це
закріплено нормами статей 526, 530 ЦК
України.

Таким чином, позовні вимоги є
обґрунтованими, однак, на думку колегії
суддів, позовна вимога про стягнення
штрафу (процентної складової) підлягає
частковому задоволенню виходячи з
наступного.

Пунктом 5.3. Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт) закріплено, що при порушенні
Позичальником строків платежів по
будь-якому з грошових зобов'язань,
передбачених договором більш ніж на 30
днів, Позичальник зобов'язаний
сплатити Банку штраф у розмірі 500грн. +5%
від суми позову.

Розрахунок процентної складової
штрафу здійснювався виходячи із
сукупних величин заборгованості за
кредитом, заборгованості по процентам
за користування кредитом та пені, що в
свою чергу суперечить ч.2 ст.550 ЦК
України, яка визначає, що проценти на
неустойку не нараховуються. А тому
колегія суддів вважає, що нарахування
відсотків на пеню є безпідставним та
таким, що суперечить нормам чинного
законодавства.

Таким чином, стягненню підлягає
процентна складова штрафу (5%) в розмірі
691,04 грн.

Рішення суду повинно ґрунтуватись на
нормах закону та доказах, досліджених
при розгляді справи.

Колегія суддів вважає, що висновки суду
першої інстанції суперечать
встановленим обставинам справи, не
ґрунтуються на нормах закону та
порушують норми матеріального і
процесуального права.

Відтак, викладені в апеляційній скарзі
доводи є обґрунтованими та такими, що
підлягають частковому задоволенню.

За таких обставин, рішення місцевого
суду підлягає скасуванню з
постановленням нового рішення про
часткове задоволення заявлених
позовних вимог.

Відповідно до ст.88 ЦПК України у разі
часткового задоволення позову судові
витрати підлягають стягненню
пропорційно до розміру задоволених
вимог (97,27%).

Таким чином, на користь позивача слід
стягнути 511,31грн., виходячи з розміру
сплаченого судового збору за подачу
позову до суду та за подачу апеляційної
скарги ((350,44+175,22):100х97,27%=511,31).

Керуючись ст..ст. 303, 307, п.п.3,4 ч.1 ст.309,
ст.316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «ПриватБанк», - задовольнити
частково.

Заочне рішення Крюківського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 19 листопада 2013 року, - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги Публічного акціонерного
товариства Комерційний Банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк «ПриватБанк» ( 49094, м.
Дніпропетровськ, вул. Набережна
Перемоги, 50, рахунок №3111, , МФО 305299) 34090,20 грн. (тридцять
чотири тисячі дев'яносто гривень 20
копійок) заборгованості за кредитним
договором № DNH4KP87900708 від 10.07.2006 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк «ПриватБанк» (49094, м.
Дніпропетровськ, вул. Набережна
Перемоги, 50, рахунок №0001, , МФО 305299) в рахунок
відшкодування понесених судових
витрат 511,31грн. (п'ятсот одинадцять
гривень тридцять одна копійка).

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

ГОЛОВУЮЧИЙ /підпис/
Т.О. Кривчун

СУДДІ: /підпис/
Ю.В. Дряниця

/підпис/ П.М. Карнаух

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області
Т.О. Кривчун