Справа № 369/812/14 Головуючий у І
інстанції Волчко А.Я.Провадження №
22-ц/780/3582/14 Доповідач у 2
інстанції СвітланаКатегорія 58
УХВАЛА

Іменем України

18 червня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого Голуб С.А.,

суддів: Таргоній Д.О.,
Приходько К.П.

при секретарі Черепинець
А.Т.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
08 квітня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ідальго», третя
особа без самостійних вимог: ОСОБА_1 про
звернення стягнення на майно,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року позивач звернулись до
суду із названим позовом посилаючись
на те, що заочним рішенням
Дніпровського районного суду м. Києва
від 13 лютого 2013 року з ОСОБА_1 на користь
позивача стягнуто заборгованість з
урахуванням 3% річних та судового збору
у розмірі 112 817,58 грн.

Виконання рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 13 лютого 2013
року досі не здійснено, оскільки з
інформації про виконавче провадження
вбачається, що у ОСОБА_1 відсутнє майно,
на яке може бути звернено стягнення для
задоволення вимог позивача.

Згідно з витягом з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, ОСОБА_1 є єдиним
учасником ТОВ «Ідальго», яке
знаходиться за адресою: Київська
область, Києво-Святошинський район, м.
Вишневе, вул. Ломоносова, 34.

ОСОБА_1 є керівником зазначеного
підприємства.

Посилаючись на норми закону та
вищевикладені обставини позивач
просив стягнути з ТОВ «Ідальго»
шляхом звернення стягнення на 100% майна
товариства на користь позивача 112817 грн.
58 коп.

Заочним рішенням
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 08 квітня 2014 року
в задоволенні позову відмовлено .

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2
оскаржив його в апеляційному порядку з
підстав порушення при його ухваленні
норм матеріального та процесуального
права. Апелянт просить рішення
суду скасувати і ухвалити нове рішення
про задоволення позову.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення
представника позивача, перевіривши
матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги й обговоривши
доводи апелянта вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
на підставі рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 13 лютого 2013
року ухваленого у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задоволені вимоги
позивача та стягнуто з відповідача на
його користь заборгованість з
урахуванням 3% річних у розмірі - 111700,57
грн., та витрати по сплаті судового
збору у сумі - 1117,01 грн., а всього
стягнуто 112817,58 грн.

Станом на 03.04.2013 року вказане
рішення набрало законної сили.

03 квітня 2013 року Дніпровським
районним судом м. Києва видано
виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1
на користь ОСОБА_2 заборгованості у
розмірі 112817, 58 грн.

Постановою державного виконавця
ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві про
відкриття виконавчого провадження від
03.06.2013 року, відкрито виконавче
провадження з виконання вказаного
виконавчого листа № 2604/24389/2012.

Згідно з витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, ОСОБА_1 є
єдиним учасником ТОВ «Ідальго», яке
знаходиться за адресою: Київська
область, Києво-Святошинський район, м.
Вишневе, вул. Ломоносова, 34.

Відмовляючи у задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив з того, що
представником позивача всупереч
положень ст. 60 ЦПК України не доведено
та не надано належних доказів, що у
відповідача відсутнє інше майно для
задоволення вимог ОСОБА_2, а також те, що
останній використав своє право щодо
стягнення боргу за рішенням суду в
порядку його виконання.

Враховуючи принцип змагальності
сторін, представником позивача не
заявлялося клопотань, щодо
витребування матеріалів виконавчого
провадження, стосовно виконання
виконавчого листа Дніпровського
райсуду м. Києва № 2604/24389/2012, не
дивлячись на те, що таке право їй було
роз'яснено відповідно до ст. 10 ЦПК
України.

За таких обставин, суд першої
інстанції прийшов до висновку, що
вимоги позивача є недоведеними .

Судова колегія погоджується із
таким висновком суду виходячи із
наступного.

Відповідно до ст. 149 ЦК України
звернення стягнення на частину майна
товариства з обмеженою
відповідальністю, пропорційну частці
учасника товариства у статутному
капіталі, за його особистими боргами
допускається лише у разі недостатності
у нього іншого майна для задоволення
вимог кредиторів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Таким чином, заявляючи позовні вимоги
про звернення стягнення на майно
товариства позивач, крім посилань на
норми матеріального права, мав вчинити
ряд процесуальних дій, а саме надати
суду докази не тільки наявності боргу
ОСОБА_1 перед ним, судового рішення про
його стягнення, а також виконавчого
провадження щодо виконання судового
рішення, а і відсутність іншого майна у
ОСОБА_1, на яке може бути звернуто
стягнення. Відсутність іншого майна є
обов»язковою умовою для застосування
ст.. 149 ЦПК України.

Позивач надав суду першої
інстанції лише докази відкриття
виконавчого провадження щодо
виконання рішення суду про стягнення
із ОСОБА_1 боргу. Доказів того, що
державним виконавцем встановлено
відсутність іншого майна і боржника,
позивач суду не надав.

В доводах апеляційної скарги позивач
висновку суду про відсутність доказів
наявності іншого майна у боржника не
спростував. Всі доводи зводяться до
викладення обставин справи щодо
наявності боргу, судового рішення та
виконавчого провадження, а також
посилання на норми матеріального
права, а сама ст.. 149 ЦК України та ст.. 57
Закону України «Про господарські
товариства».

Вже після того, як ухвалою
апеляційного суду апеляційна скарга
була залишена без руху у зв»язку із
несплатою судового збору, позивачем
надіслана на адресу апеляційного суду
заява, в якій він просив суд долучити до
матеріалів справи матеріали
виконавчого провадження ВДВС
Дніпровського районного управління
юстиції міста Києва. При цьому жодного
посилання на те, з яких підстав ці
матеріали не були надані в суді першої
інстанції і чому суд апеляційної
інстанції має їх прийняти до розгляду
у заяві не зазначалось.

Як роз»яснено в п.14 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №12 від 24.10.2008
року «Про судову практику розгляду
цивільних справ в апеляційному
порядку» апеляційний суд може
встановлювати нові обставини, якщо їх
наявність підтверджується новими
доказами, що мають значення для справи,
які особа не мала можливості подати до
суду першої інстанції з поважних
причин, доведених нею, або які
неправомірно не були цим судом
прийняті та досліджені, або доказами,
які судом першої інстанції
досліджувались із порушенням
установленого порядку.

Вирішуючи питання щодо дослідження
доказів, які без поважних причин не
подавалися до суду першої інстанції,
апеляційний суд повинен врахувати як
вимоги частини третьої статті 27 ЦПК
щодо зобов'язання особи, яка бере
участь у справі, добросовісно
здійснювати свої права та виконувати
процесуальні обов'язки, так і виключне
значення цих доказів для правильного
вирішення справи.

Позивач та його представники не
з»явились в судове засідання без
поважних причин і не обґрунтували
свого клопотання про поважність
причини неподання вказаних вище
доказів в суді першої інстанції.

Разом із тим, враховуючи, що в
матеріалах виконавчого провадження
може міститься інформація щодо
відсутності іншого майна у боржника,
на яке може бути звернуто стягнення,
судова колегія визнала, що ці докази
мають виключне значення для
правильного вирішення справи і
прийняла їх до розгляду.

Однак, як вбачається із копії
виконавчого провадження, судовим
виконавцем не було беззаперечно
встановлена відсутність іншого майна у
боржника. Так судовим виконавцем не
витребувано даних про наявність чи
відсутність у власності боржника
транспортних засобів.

Позивач звертався до державного
виконавця із заявою про витребування
такої інформації, але вона не була
задоволена.

Крім того, позивач просив державного
виконавця витребувати у ДПІ
Києво-Святошинського району копію
балансу ТОВ "Ідальго», але ця вимога
також не була виконана. Наявність
балансу товариства для звернення
стягнення на майно товариства є також
необхідною умовою для задоволення
позову.

З огляду на наведене, враховуючи, що
досліджені судовою колегією нові
докази також не доводять тієї
обставини, що у відповідача відсутнє
інше майно, на яке може бути звернуто
стягнення, судова колегія вважає, що
висновки суду першої інстанції,
викладені в оскаржуваному рішенні
позивачем не спростовані, а тому
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
08 квітня 2014 року у даній справі
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
і може бути оскаржене в касаційному
порядку протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги до
суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: