АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/8381/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/1496/14
Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д. Д.
Доповідач Карнаух П. М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області у складі:

головуючого: судді Карнауха П.М.,

суддів: Дряниці Ю.В., Кривчун Т.О.,

при секретарі: Ткаченко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
відповідача ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2

на рішення Автозаводського районного
суду м. Кременчука від 01 квітня 2014 року

по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Альфа-Банк»
до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості,-

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ПАТ «Альфа-Банк»
звернулося до суду із позовом до
ОСОБА_1, в якому просило стягнути з
відповідачки заборгованість за
кредитним договором у розмірі 94 400,57
грн.

В обґрунтування позову зазначалося, що
03 квітня 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк»,
правонаступником якого є позивач, та
ОСОБА_3 укладено кредитний договір
№490061369. В забезпечення виконання
договором між банком та ОСОБА_1 було
укладено договір поруки. У зв'язку з
неналежним виконанням боржником своїх
зобов'язань щодо повернення кредиту,
позивач просив стягнути
заборгованість із поручителя.

Рішенням Автозаводського районного
суду м. Кременчука від 01 квітня 2014 року
позов Публічного акціонерного
товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості задоволено
часткво.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Альфа-Банк» заборгованість за
кредитним договором № 490061369 від 03
квітня 2008 року в розмірі 54 763,87 грн. та
пеню в розмірі 18 827,83 грн.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Альфа-Банк» судові витрати, пов'язані
з оплатою судового збору в сумі 735,92 грн.

Вказане рішення в апеляційному порядку
оскаржив представник відповідача -
адвокат ОСОБА_2, який, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального права, просив його
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що при поданні позовної заяви
представник позивача не надав належних
доказів його повноважень, а під час
розгляду справи представник банку не
з'являвся в судові засідання, однак
районний суд залишив вказані порушення
поза увагою, хоча мав залишити позов
без розгляду.

Вважає, що позивачем під час судового
розгляду не доведено належними та
допустимими доказами правомірності
своїх вимог, однак судом вказане
порушення було проігнороване та
безпідставно задоволено позовні
вимоги.

Посилається на те, що ОСОБА_3 не
отримував від банку суми кредиту, а
встановити, які саме кошти банк
перерахував автосалону, де позичальник
отримав автомобіль, не видається
можливим.

На думку представника наданий банком
розрахунок заборгованості не
відповідає дійсності та складений з
істотними порушеннями.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які брали участь у справі,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, та
вірно встановлено судом першої
інстанції, 03 квітня 2008 року між ЗАТ
«Альфа-банк» (правонаступником якого є
ПАТ «Альфа-Банк») та ОСОБА_3 укладено
кредитний договір № 490061369, за умовами
якого позичальник отримав грошові
кошти у розмірі 17 005,00 доларів США, зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 14,5 % та строком
користування до 03 квітня 2015 року /а.с.5/.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно вимог ч.1 ст.1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику у строк та в
порядку, що встановлені договором.

Згідно пунктів 3, 8 кредитного договору
визначено, що позичальник зобов'язався
в порядку та на умовах, що визначені
договором повертати кредит,
виплачувати банку проценти за
користування кредитом, сплачувати
комісії за дії Банка, які вчиняються на
користь позичальника з метою сприяння
останньому у виконанні ним своїх
зобов'язань за договором, сплачувати
неустойки та інші передбачені
договором платежі та виконувати інші
обов'язки, що передбачені Договором.
Повернення кредиту (його частини) та
сплата процентів за користування ним
здійснюється позичальником в порядку
та на умовах, що визначені у Додатку № 1
до цього договору, який є його
невід'ємною частиною.

З метою забезпечення виконання
обов'язків позичальника за вказаним
кредитним договором, сторони по справі
уклали договір поруки № 490061369-П від 03
квітня 2008 року /а.с.12/.

Норма ч.1 ст.552 ЦК України визначає, що за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до умов договору поруки
відповідач як поручитель поручається
за виконання позичальником обов'язків,
що виникли на підставі основного
договору або можуть виникнути на
підставі нього в майбутньому.

Пунктами 3.1,3.2 договору поруки
передбачено, що боржник та поручитель
відповідають перед банком за порушення
обов'язків, перелічених у ст. 2 цього
договору, як солідарні боржники.
Поручитель відповідає перед банком у
тому ж обсязі, що і боржник. Передбачена
ст. 3.1 цього договору відповідальність
поручителя наступає у випадку, якщо
боржник допустить прострочення
виконання будь-якого з обов'язків,
зазначених п. 2.1 цього договору.

Встановлено, що ОСОБА_3 належним чином
не виконав обов'язків щодо повернення
кредитних ресурсів та сплати
відсотків.

Відповідно до ч.2 ст1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, та сплати процентів,
належних йому відповідно до статті 1048
цього Кодексу.

Пунктами 6.1,10 Загальних умов
кредитування фізичних осіб визначено,
що банк має право вимагати від
позичальника дострокового виконання
зобов'язань кредиту за договором,
зокрема у разі затримання сплати
частини кредиту та/або процентів за
його користування, щонайменше на один
календарний місяць.

У разі набуття банком, на підставах
передбачених договором права вимагати
від позичальника дострокового
повернення кредиту, банк направляє на
адресу позичальника рекомендованим
листом письмову вимогу про дострокове
повернення кредиту, сплату нарахованих
процентів за користування кредитом,
нарахованої неустойки та інших
платежів та нарахувань за договором
та/або про усунення порушення та
виконання порушеного зобов'язання у не
менш ніж у тридцятиденний термін з
письмовим попередженням про звернення
стягнення на предмет застави у разі
невиконання цієї вимоги.

Суд першої інстанції вірно встановив,
що на виконання умов кредитного
договору позичальнику та поручителю
направлялися вимоги про дострокове
повернення кредиту, що підтверджується
копією реєстру рекомендованих
поштових відправлень, що пересилаються
в межах України. Зазначена вимога
вважається отриманою адресатами за
приписом п. 10 Загальних умов
кредитування фізичних осіб (після
спливу 7 календарних днів з моменту
відправлення банком) /а.с.14,15/.

З наданого банком розрахунку
вбачається, що станом на 03 серпня 2013
року загальна заборгованість за
кредитним договором № 490061369 від 03
квітня 2008 року становить: по тілу
кредиту - 8 289,55 доларів США (що у
гривневому еквіваленті складає 66 258,37
грн.), заборгованість по відсоткам - 116,93
доларів США (934,62 грн.), пеня - 247341,63 грн.
/а.с.16/.

Згідно статті 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу України,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до норм статей 629, 610, 612, 625 ЦК
України - договір є обов'язковим до
виконання; порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання; боржник вважається таким,
що прострочив, якщо не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором та
не звільняється від відповідальності
за неможливості виконання ним
грошового зобов'язання.

Зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору у
встановлений договором строк, як
закріплено нормами статей 526, 530 ЦК
України.

З урахуванням викладених норм та
встановлених обставин, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про задоволення позовних
вимог банку щодо стягнення з
відповідача заборгованості по
кредитному договору та дострокового
стягнення суми що лишилася.

При цьому, визначаючи загальний розмір
заборгованості, що належить до
стягнення на користь банку, районний
суд підставно зменшив розмір
нарахованої неустойки через її
невідповідності основному боргу, а
також врахував проплати, здійснені
позичальником після дати, станом на
яку надано розрахунок.

Доводи апеляційної скарги висновки
суду першої інстанції не спростовують,
спрямовані на переоцінку доказів,
фактично зводяться до незгоди з
оцінкою обставин справи, наданою
районним судом.

Колегія суддів критично ставиться до
доводів представника щодо відсутності
у матеріалах справи належної копії
довіреності представника банку,
оскільки в силу норми ч.2 ст.308 ЦПК
України не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Також неспроможними є судження про
невиконання судом обов'язку щодо
залишення позовної заяви без розгляду
з підстав повторної неявки у судові
засідання представника позивача. В
матеріалах справи наявна заява
позивача про розгляд цивільної справи
на підставі наявних доказів та
матеріалів у відсутність його
представників /а.с.22/.

Крім того, безпідставними є доводи щодо
відсутності доказів виконання
кредитором обов'язку щодо видачі
кредиту, оскільки факт передачі коштів
позичальнику підтверджується випискою
з його особового рахунку /а.с.17/.

З огляду на вимоги ст.10, ч. 1 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Розрахунок заборгованості, який надано
банком у підтвердження його вимог,
об'єктивно підтверджується
матеріалами справи. Підстав
сумніватися у його допустимості -
немає. Представник відповідача не
надав жодних доказів, які могли б
спростувати автентичність вказаного
розрахунку, а його доводи мають
ймовірний характер.

З огляду на те, що рішення суду
відповідає вимогам закону, зібраним по
справі доказам, обставинам справи,
підстав для його скасування з мотивів,
викладених в апеляційній скарзі,
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника
відповідача ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Автозаводського районного
суду м. Кременчука від 01 квітня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подання
касаційної скарги протягом 20 днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

ГОЛОВУЮЧИЙ: /підпис/
П.М. Карнаух

СУДДІ: /підпис/
Ю.В. Дряниця

/підпис/
Т.О. Кривчун

ЗГІДНО:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області
П.М. Карнаух