РІШЕННЯ

Іменем України

14 травня 2014 року Франківський
районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді - Кузь В.Я.

при секретарі - Янковській
С.Ю.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні, в залі суду, в м.
Львові цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за договором позики, -

В С Т А
Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за договором позики.

Свої вимоги мотивує тим, що 18
травня 2012 року між ним та відповідачем
ОСОБА_2 в присутності свідків: ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 було укладено боргову
розписку, згідно з якою, відповідач
позичив у нього кошти в сумі 20 000 грн. з
кінцевим терміном повернення до 15.08.2012
року. Однак, у передбачений договором
строк відповідач коштів не повернув, на
прохання про повернення коштів не
реагує, ухиляється від виконання
взятих на себе зобов'язань.

Позивач та його представник в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримали, пояснення дали
аналогічні викладеним в позовній
заяві. Позивач додатково пояснив, що
відповідач був найманим працівником по
договору у нього на підприємстві ,
показав себе добросовісним та
дисциплінованим працівником , однак
звільнився по сімейним обставинах .
Згодом в нього, позивача, з'явилась
нова вакансія і він запропонував її
відповідачу. Останній погодився, проте
попросив позичити йому 20 тис грн. під
розписку. Він погодився на це. Кінцева
дата повернення грошей була визначена
відповідачем, а розписка укладалась по
місцю знаходження складських
приміщень підприємства за адресою:
АДРЕСА_1, без будь-якого тиску. До
звернення в суд він, позивач,
неодноразово нагадував відповідачу
про повернення йому боргу, проте
останній ухилявся від розмови. Просять
позов задовольнити.

Відповідач та його представник
в судовому засіданні позовні вимоги
заперечили. При цьому, відповідач
пояснив, що працював в позивача
менеджером по збуту товарів у
перукарнях. Паралельно навчався на
заочній формі навчання, у зв'язку із цим
попросив тиждень відпустки для
написання диплому. Доки він був
відсутнім на роботі, була проведена
перевірка складу та виявлено
недостачу товару на 20 тис гривень і
позивач заставив його написати
розписку. Не заперечив факт написання
ним розписки в присутності свідків.
Проте, ствердив, що розписка була
написана ним під тиском, а кошти
передані йому не були. У той же час, не
надав суду жодних доказів, що
підтверджували б дані факти, а допит
свідків, що були присутні при
написанні розписки, заперечив.

Заслухавши пояснення учасників
процесу та з'ясувавши дійсні обставини
справи, права та обов'язки сторін,
дослідивши зібрані по справі докази у
їх сукупності, суд приходить до
висновку, що позов слід задовольнити ,
виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України,
за договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Судом встановлено, що 18 травня 2012
року позивач ОСОБА_1 в присутності
свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4 позичив
відповідачу ОСОБА_2. кошти в сумі 20 000
грн., із кінцевим строком повернення
15.08.2012 року. В підтвердження взятих
зобов'язань відповідачем ОСОБА_2
було надано боргову розписку, проте,
що він зобов'язується повернути
кошти в сумі 20 000 грн. до 15.08.2012 року (
а.с.5).

Будь - яких інших фактичних обставин
справи відповідач не довів , а
сумніватися у твердженнях та
поясненнях позивача, у суду не має
підстав.

Відповідно до ст. 10 ЦПк україни,
сторони в судовому процесі є
рівними. Згідно ст. 60 вказаного
закону, обовязок доказування
покладається неа сторін. Кожна
сторона зобовязана довести ті
обставини на які вона покликається.
Доказування не може грунтуватися на
припущеннях.

Відповідач не спростував факту
отримання ним грошових коштів та
дати їх повернення, що зазнакчені в
розписці, написання якої підтвердив.

Однак, у передбачений договором строк
відповідач коштів не повернув, на
звернення про повернення коштів не
реагує, уникає виконання взятих на себе
зобов'язань. Відповідач хоч і
стверджує, що розписку писав під
тиском, однак заперечує допит
свідків, що були присутні при її
написанні.

Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України , на
підтвердження укладення договору
позики та його умов, може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми ,або
визначеної кількості речей.

На підтвердження укладеного
договору позики , позивач представив
суду оригінал розписки, копія якої
міститься в матеріалах справи .

Статтею 629 ЦК України передбачено,
що договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно з ст.526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Отже, вказана норма містить
імперативний припис виконувати
зобов'язання належним чином, тобто
вчинити дію, яка є об'єктом зобов'язання
у точній відповідності до усіх
елементів, які визначають зміст
зобов'язання, за предметом, строком,
способом та іншими елементами.

Враховуючи вищенаведені
обставини, а також, зважаючи на те, що
строк дії договору позики, укладений
між сторонами у справі закінчився,
проте відповідач в порушення умов
договору не повернув позивачеві суму
позики, а відповідачем не доведено
психологічного впливу, що чинився на
нього під час написання розписки, факту
виявлення недостачі та отримання ним
товару для реалізації то суд ,
приходить до висновку, що позовні
вимоги є підставними і підлягають
задоволенню.

Також, у відповідності до
положень ст.ст.79, 88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача
стягнути судові витрати, а саме: кошти
на оплату судового збору у
розмірі - 229 ( двісті двадцять девять)
грн. 41 коп.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 8, 10, 60 , 208-210, 212- 215 ЦПК України,

В И Р
І Ш И В:

Позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 (
ідентифікаційний код № НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код
№ НОМЕР_2) заборгованість згідно
розписки від 18 травня 2013 року в
сумі 20000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (
ідентифікаційний код № НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код
№ НОМЕР_2) судові витирати в розмірі
229 (двісті двадцять девять) грн. 41 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана протягом десяти днів з
дня його проголошення, шляхом
подачі через суд першої інстанції.

Суддя
В. Кузь