Справа № 583/1264/14-ц
02 червня 2014 року Охтирський
міськрайонний суд Сумської області в
головуючого судді
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Охтирка
цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 стягнення
коштів за договором позики,
09 квітня 2014 року позивач звернувся до
суду з вказаним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що 31 грудня 2009 року між ним
та ОСОБА_2 було укладено договір
позики, відповідно до якого він надав
у борг ОСОБА_2 2000 доларів США
терміном на 8 місяців. Однак, у
зазначений строк кошти повернуті не
були. Відповідачі попрохали
відстрочити строк основної суми боргу,
посилаючись на те, що сімейний бізнес
ще не дав належної віддачі, при цьому
сплачували відсотки за договором.
Крім того, в кінці грудня 2011 року
ОСОБА_2 знову попросила в нього в
борг 2000 доларів США, про що вона
написала розписку. Строк повернення
коштів визначений не був. Відсотки по
даному боргу сплачувалися, але суму
основного боргу відповідачі не
сплачували. В лютому 2013 року до нього
звернувся ОСОБА_3 та попросив позику
для розвитку сімейного бізнесу 1000
доларів США строком до 31 грудня 2013
року, яку позивач надав. Він надав таку
позику. Однак, вчасно позика
повернута не була, більш того
відповідачі перестали сплачувати
відсотки з вересня 2013 року. На його
прохання повернути борг відповідають
відмовою, а з січня 2014 року перестали
відповідати на телефонні дзвінки.
Просить стягнути з відповідачів на
його користь борг в розмірі 49 600 грн.
02 червня 2014 року позивач надав суду
заяву, в якій просить при винесенні
рішення здійснити перерахунок боргу
в розмірі п'яти тисяч доларів США по
курсу валют НБУ, станом на день
винесення рішення , а саме 02 червня 2014
року та стягнути борг в гривнях.

В судовому засіданні позивач свої
позовні вимоги підтримав повністю та
зазначив, що позику надавав
відповідачам для розвитку сімейного
бізнесу, за усною домовленістю
відповідачі сплачували відсотки за
користування позикою, а борг не
повернули.

Відповідачі в судове засідання не
з'явились з невідомих суду причин,
хоча про день та час розгляду справи
повідомлені завчасно та належним
чином, через оголошення у пресі.

За даних обставин суд вважає, що згідно
ст. 224 ЦПК України можливо провести
заочний розгляд справи.

Суд проаналізував матеріали справи,
дослідивши письмові докази в їх
сукупності, дійшов висновку, що позов
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що між сторонами
існують договірні відносини позики.
Підтвердженням укладення сторонами
договору позики є розписка ОСОБА_3 від
02 лютого 2013 року (а. с. 3), розписка
ОСОБА_2 (а. с. 4) та договір позики,
укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3,
ОСОБА_2 від 31 грудня 2009 року (а. с. 5).

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Згідно вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 60 ЦПК України докази
подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Ч. 3 ст. 60 ЦПК України передбачає, що
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Відповідно до вимог діючого ЦПК
України, сторони зобов'язані надати
суду докази. Особи, які беруть участь
у справі і вважають, що надання
потрібних доказів є неможливим або у
них є складності в поданні цих
доказів, мають право заявити
клопотання про забезпечення цих
доказів. Отже, аналізуючи вищевказані
правові норми суд приходить до
висновку, що вимоги позивача
підлягають задоволенню, так як ним
було доведено, що відповідач ОСОБА_2
та ОСОБА_3 отримали від нього в борг
2000 доларів США, що станом на 02 червня
2014 року еквівалентно 23550 грн. ОСОБА_3
1000 доларів США, що станом на 02 червня
2014 року еквівалентно 11775 грн. та
ОСОБА_2 2000 доларів США, що
еквівалентно 23550 грн., але дані кошти
відповідачами повернуті не були.

Відповідно до ч.1 ст. 1046 діючого ЦК
України за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Згідно договору позики ( а.с.5) від 31
грудня 2009 року ОСОБА_1 позичив
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 2 000 доларів США
строком на 8 місяців з 4% нарахуванням
за кожен календарний місяць.

Відповідно до розписки (а. с. 4) ОСОБА_1
позичив ОСОБА_2 2000 доларів США під
4% в місяць.

Згідно розписки (а. с. 3) від 02 лютого
2013 року ОСОБА_1 позичив ОСОБА_3 1000
доларів США під 4% в місяць.

Відповідно до довідки Національного
банку України офіційний курс
гривні щодо долара США станом на 02
червня 2014 року становить за 100
доларів США 1177, 4997 грн. (а. с. 40).

Судом встановлено, що на даний час
відповідачами позика (грошові кошти в
сумі 5 000 доларів США ) позивачу не
повернута.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки НБУ.

Відповідно ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625
цього Кодексу. Якщо позичальник
своєчасно не повернув речі, визначені
родовими ознаками, він зобов'язаний
сплатити неустойку відповідно до
статей 549-522 цього Кодексу, яка
нараховується від дня, коли речі мали
бути повернуті, до дня їх фактичного
повернення позикодавцеві, незалежно
від сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до норм статті 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України та інших актів
цивільного законодавства.

Як вбачається з договору позики
відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 31
грудня 2009 року строк повернення
грошових коштів в ньому
обумовлювався вісім місяців з 4%
нарахуванням на кожний календарний
місяць, як зазначив позивач
відповідачі до вересня 2013 року
сплачували відсотки за користування
кредитом, після цього часу він
неодноразово звертався з проханням
до них повернути йому борг, але борг
йому так і не був повернутий, тому
суд вважає, що строк позовної
давності позивачем не пропущено.

Таким чином, звернення ОСОБА_1 з
позовом до суду в даній справі слід
вважати, як захист його порушених
прав , а тому є підстави вважати, що
відповідачі прострочили виконання
грошового зобов'язання до звернення до
них з даним позовом.

Частиною 1 ст. 88 ЦПК України
передбачено, що стороні, на користь
якої ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати, тобто з відповідачів
необхідно стягнути на користь ОСОБА_1
понесені судові витрати, а саме 562 грн.
сплаченого ним судового збору, а
також за оголошення у пресі 630 грн. ,
а всього по 596 грн. з кожного.

Крім того, з відповідачів на користь
держави необхідно стягнути з кожного
по 13, 37 грн. судового збору, так як
при подачі до суду позивачем було
сплачено 562 грн. судового збору, а 1%
від суми позову становить 588, 75 грн.
( 588, 75 грн. - 562 грн. = 26, 75 грн. /2 = 13, 37 грн.)

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 10,11, 60, 88, 212-215, 224- 229 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, ОСОБА_2, ідентифікаційний
номер НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_3 в
солідарному порядку борг в сумі 23550
грн.

Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_3 борг
в сумі 11775 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний
номер НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_3 борг
в сумі 23550 грн.

Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, ОСОБА_2, ідентифікаційний
номер НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_3
понесені судові витрати в сумі по 592
грн. з кожного.

Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, ОСОБА_2, ідентифікаційний
номер НОМЕР_2 на користь держави
судовий збір в сумі по 13, 37 грн. з
кожного.

Заочне рішення суду може бути
переглянуте Охтирським міськрайонним
судом Сумської області за письмовою
заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення
може бути подано протягом десяти днів з
дня отримання його копії.

Суддя Охтирського

міськрайонного суду:
Т.О. Ярошенко