22-ц/775/440/2014(м)
Головуючий у 1інстанції Литвиненко
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області в
складі:

головуючого
Ігнатоля Т.Г.,

суддів Мироненко
І.П., Попової С.А,

при секретарі
Бєльченко Б.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі справу за
позовом ОСОБА_2 до Маріупольської
міської ради про визнання права
власності на самочинно збудоване
нерухоме майно,

за апеляційною скаргою
прокурора м. Маріуполя на заочне
рішення Іллічівського районного суду
м. Маріуполя Донецької області від 01
березня 2013 року

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року позивач
звернувся до суду з даним позовом,
посилаючись на те, що на підставі
державного акту на право власності на
земельну ділянку від 13 лютого 2006 року
він є власником земельної ділянки,
площею 0,0470 га, розташованої по АДРЕСА_2.
На сусідній земельній ділянці,
розташованій по АДРЕСА_1, він збудував
гараж літ.Б-1, однак, не ввів його в
експлуатацію. В теперішній час він
бажає розпорядитися належним майном, у
зв'язку з чим просив визнати за ним
право власності на зазначене нерухоме
майно.

Заочним рішенням
Іллічівського районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 01
березня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_2
задоволені. Визнано за ним право
власності на самочинно збудований
гараж літ.Б-1, розташований по АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі прокурор
м. Маріуполя, в інтересах держави в
особі Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Донецькій області, просить скасувати
рішення суду та ухвалити нове про
відмову в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2

Зазначає, що будь яких
правовстановлюючих документів на
земельну ділянку, на якій було
здійснено самовільне будівництво
гаражу, у позивача не має. Визнання у
судовому порядку права власності на
річ, за загальним правилом, є способом
захисту наявного цивільного права, а не
підставою його виникнення. Також, в
матеріалах справи відсутні будь-які
дані про оспорювання Маріупольською
міською радою права власності позивача
на самочинно збудований гараж. При
вирішенні спору, суд не встановив
обставин, які мають значення для
правильного вирішення справи щодо
самочинного будівництва, а саме, не
взяв до уваги, що спірне нежитлове
приміщення збудовано на земельній
ділянці, яка не була відведена позивачу
для цієї мети; не з'ясував, чи був
складений та затверджений сертифікат
відповідності на об'єкт самовільного
будівництва; наявність у позивача
належно затвердженого проекту
будівництва; не звернув уваги на
численні норми права, якими
встановлено факт прийняття спірного
майна до експлуатації у встановленому
законодавством порядку; не звернув
уваги на те, що даний спір стосується
інтересів Інспекції державного
архітектурно - будівельного контролю,
але, в порушення вимог процесуального
законодавства не повідомив її про дату
засідання та не залучив у якості
третьої особи.

Прокурор та представник
Маріупольської міської ради в судове
засідання апеляційного суду не
з»явилися. У зв'язку з чим справа
розглянута у їх відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача,
заперечення проти апеляційної скарги
позивача ОСОБА_2, який просив скаргу
відхилити, а рішення суду залишити без
зміни, перевіривши матеріали справи
та обговоривши доводи скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є неповне з*ясування судом
обставин, що мають значення для справи.;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, розгляд і
вирішення справи неповноважним судом;
участь в ухваленні рішення судді, якому
було заявлено відвід на підставі
обставин, що викликали сумнів у
неупередженості судді, і заяву про його
відвід визнано судом апеляційної
інстанції обґрунтованою; ухвалення чи
підписання постанови не тим суддею,
який розглянув справу.

З матеріалів справи
вбачається, що ОСОБА_2, на підставі
державного акту про право власності на
земельну ділянку серії НБ № 743171 від 13
лютого 2006 року, належить земельна
ділянка площею 0,0470 га, розташована за
адресою по АДРЕСА_2, яка виділялася для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель та
споруд ( а.с. 12).

На земельній ділянці, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1,
позивач без відповідного дозволу та
проектної документації, про що сам
зазначає в позовній заяві та в
судовому засіданні апеляційного суду,
самочинно збудував гараж літ.Б-1 ( а.с. 5).

Задовольняючи позов ОСОБА_2,
суд виходив з того, що земельна ділянка,
на якій побудовані самочинні будівлі,
надана позивачу у власність у
встановленому законом порядку; спірна
будівля хоча і побудована самочинно,
але, згідно висновку спеціаліста в
галузі будівництва, може
експлуатуватися, оскільки при її
будівництві не порушені будівельно -
технічні норми (а.с. 6).

Колегія суддів не може
погодитися з такими висновками суду,
оскільки вони зроблені без всебічного
дослідження фактичних обставин справи
та всупереч вимогам матеріального
права.

Виходячи з положень ст.3 ЦПК
України, кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту
ст.ст.11,15 України цивільні права та
обов"язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства. Кожна особа має право на
судовий захист.

Захист цивільних прав - це
передбачені законом способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної безпеки такого порушення.

Як правило, особа права якої
порушено, може скористатися не будь -
яким, а конкретним способом захисту
свого права. Спосіб захисту
порушеного права частіше за все
визначається спеціальним законом, який
регламентує конкретні цивільні
правовідносини. Під способами захисту
суб"єктивних цивільних прав розуміють
закріплені законом матеріально -
правові заходи примусового характеру,
за допомогою яких проводиться
поновлення (визнання) порушених (
оспорюваних) прав та вплив на
правопорушника. Загальний перелік
таких способів захисту цивільних прав
та інтересів передбачений ст.16 ЦК
України.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, судом
не було враховано, що визнання в
судовому порядку права власності на
річ за загальним правилом є способом
захисту наявного цивільного права, а не
підставою його виникнення. Судом не
встановлено, а позивачем не доведено
наявність суб'єктивного права або
інтересу, на захист якого подано позов,
оскільки в позовній заяві не
наведено обставин ким порушені, не
визнані чи оспорені його права та
інтереси, за захистом яких він
звернувся до суду і в чому ці порушення
виражаються.

Згідно зі ст.376 цього
Кодексу, житловий будинок, будівля,
споруда, інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без належного
дозволу чи належно оформленого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил. Особа, яка
здійснила або здійснює самочинне
будівництво нерухомого майна, не
набуває права власності на нього.

Відповідно до ч. 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачений Конституцією та законами
України.

Згідно зі ст.31 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні», до
відання виконавчих комітетів міських
рад належать делеговані повноваження
щодо прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів у
порядку, встановленому
законодавством, а також видача
забудовникам технічних умов на
проектування, будівництво,
реконструкцію будинків та споруд.

Позивачем не доведено, що
саме Маріупольська міська рада
порушує, оспорює або перешкоджає в
реалізації її права власності на
самочинно збудований об'єкт
нерухомості; що позивач звертався до
міської ради щодо оформлення
правовстановлюючих документів і йому
було відмовлено, тобто, що є підстави
вважати про наявність спору про право.

Крім того, згідно з абз. 2 ч.2 ,
ч.3 ст. 331 ЦК України, право власності на
новостворене нерухоме майно виникає з
моменту його прийняття до
експлуатації, якщо прийняття цього
майна до експлуатації передбачено
договором або законом. До завершення
будівництва особа вважається
власником матеріалів, обладнання тощо,
які були використані в процесі цього
будівництва.

Відповідно до ч.2 ст.10 Закону
України від 20.05.1999 року № 687-Х1V «Про
архітектурну діяльність» Державна
архітектурно-будівельна інспекція та
її територіальні органи здійснюють
архітектурно-будівельний контроль.

Згідно з нормами ст.41 Закону України
№ 3038 - VІ від 17.02.2011 року «Про
регулювання містобудівної діяльності»
Державний архітектурно-будівельний
контроль здійснюється інспекціями
державного архітектурно-будівельного
контролю в порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 39 цього Закону та
Порядку прийняття в експлуатацію
індивідуальних( садибних) житлових
будинків. Садових, дачних будинків.
Господарських( присадибних) будівель і
споруд, прибудов до них, громадських
будинків 1 та 11 категорії складності,
які збудовані без дозволу на виконання
будівельних робіт і проведення
технічного обстеження їх будівельних
конструкцій та інженерних мереж,
затвердженого наказом Міністерства
регіонального розвитку, будівництва та
житлово - комунального господарства
України від 24 червня 2011 року №91,
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів здійснюється
шляхом видачі Інспекцією сертифіката.
Рішення про відмову у видачі
сертифіката може бути оскаржено до
суду.

Відповідно до вимог ст.24
Закону України «Про планування і
забудову території», фізичні та
юридичні особи, які мають намір
здійснити будівництво об'єктів
містобудування на земельних ділянках,
що належать їм на праві власності,
зобов'язані отримати від виконавчих
органів відповідних рад, дозвіл на
будівництво. Статтею 30-1 цього ж Закону
передбачено, що зведені споруди не
можуть експлуатуватися без прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів на підставі сертифікату
відповідності, який видається
інспекціями державного
архітектурно-будівельного контролю.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач не навів у позовній заяві та не
надав ніяких належних документів про
звернення до компетентних органів за
вирішенням питання про надання дозволу
на проведення будівельних робіт; про
затвердження в установленому порядку
проектної документації на
будівництва гаражу; про відмову у
прийнятті самочинно збудованого
приміщення в експлуатацію.

В матеріалах справи також відсутні
висновки відповідних державних
органів пожежного та санітарного
нагляду, органів енергонагляду тощо з
питань відповідності самочинно
збудованого майна державним нормам та
стандартам, вимогам пожежної безпеки,
санітарним та іншим нормам. Не надано
таких доказів і апеляційному суду.

Крім того, згідно з ч.3 ст. 376
ЦК України цього Кодексу, право
власності на самочинно збудоване
нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнане за особою,яка здійснила
самочинне будівництво на земельній
ділянці, що не була їй відведена для
цієї мети, за умови надання земельної
ділянки у встановленому порядку особі
під уже збудоване нерухоме майно.
Частиною 5 цієї статті передбачено, що
на вимогу власника (користувача)
земельної ділянки суд може визнати
право власності на нерухоме майно, яке
самочинно збудоване на ній, якщо це не
порушує права інших осіб.

Як вбачається з матеріалів
справи, позивачем самочинно
збудований гараж на земельній ділянці
площею 503 кв.м, що не була відведена йому
для цієї мети.

У порушення вимог ст.ст. 214, 215 ЦПК
України, суд не з'ясував чи стосується
цей спір прав та інтересів інших осіб і
чи не порушуються визнанням права
власності на самочинно збудований
гараж права інших осіб.

За таких обставин, колегія
суддів вважає, що рішення суду про
задоволення позову ОСОБА_2 про
визнання права власності на самочинно
збудоване нерухоме майно, є
незаконним, оскільки чинним
законодавством не передбачено
прийняття в експлуатацію самочинно
зведених об'єктів нерухомого майна,
право власності на яке визнано в
судовому порядку.

На підставі викладеного,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга прокурора підлягає задоволенню,
рішення суду скасуванню з відмовою у
задоволенні позову.

Відповідно до ст.88 ЦПК України
з позивача в дохід держави підлягає
стягненню судовий збір в дохід держави
в розмірі 1465,37 грв.( 1% від вартості
гаражу в розмірі 293074 грв. буде
становити 2930,74 грв.; 50% від 2939,74 = 1465,37
грв.)

Керуючись ст.ст. 307,309,313-314,316 ЦПК
України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу прокурора м.
Маріуполя задовольнити.

Заочне рішення Іллічівського
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 1 березня 2013 року
скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2
до Маріупольської міської ради про
визнання права власності на самочинно
зведене нерухоме майно: гараж літ Б-1,
розташований по АДРЕСА_1, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід
держави судовий збір за апеляційний
розгляд справи в розмірі 1465,37 грв.

Рішення набирає законної
сили з моменту її проголошення і може
бути оскаржено шляхом подачі
касаційної скарги протягом двадцяти
днів безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Судді