У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Нагорняка В.А., Леванчука
А.О., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про припинення права на частку у
спільній сумісній власності, за
касаційною скаргою представника
ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на рішення
Новоселицького районного суду
Чернівецької області від 20 листопада
2013 року та рішення апеляційного суду
Чернівецької області від 12 березня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_5 про
припинення права на частку у спільній
сумісній власності.

Позивачка посилалася на те, що рішенням
виконавчого комітету Боянівської
сільської ради від 11 травня 2005 року № 25
їй надано дозвіл на будівництво
житлового будинку на земельній ділянці
по АДРЕСА_1. Нею оформлено всі дозвільні
документи, однак будівництво не було
завершено та у 2010 році вона розлучилася
з чоловіком.

Рішенням Новоселицького районного
суду Чернівецької області від 01
червня 2012 року суд визнав, що
будівельні матеріали та конструктивні
елементи спірного житлового будинку,
загальною вартістю 358 874 грн спільно
набуті сторонами під час перебування в
зареєстрованому шлюбі та належать їм
на праві спільної сумісної власності
та визнав за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право
власності по 1/2 частини будівельних
матеріалів та конструктивних
елементів незавершеного будівництвом
житлового будинку, вартістю по 179 437 грн
за кожним із сторін.

Зазначала, що на даний час сторони є
співвласниками вказаних будівельних
матеріалів та конструктивних
елементів недобудованого будинку,
однак їх поділ без втрати цільового
призначення неможливий, оскільки
демонтаж незавершеного будівництва
значно знизить вартість будівельних
матеріалів. Спільне користування та
володіння спірним майном для сторін є
неможливим, в зв'язку з чим вважає, що
право відповідача на частку у
спільному майні може бути припинене за
рішенням суду, відповідно до вимог п.
п.2-4 ч. 1 ст. 365 ЦК України.

Просила припинити право власності
ОСОБА_5 на 1/2 частини будівельних
матеріалів та конструктивних
елементів незавершеного будівництва,
яке знаходиться по АДРЕСА_1, та визнати
за ОСОБА_4 право власності на
будівельні матеріали та конструктивні
елементи даного незавершеного
будівництва в цілому, перерахувавши з
депозитного рахунку на користь
відповідача грошову компенсацію
вартості його частки в сумі 179 437 грн.

Рішенням Новоселицького районного
суду Чернівецької області від 20
листопада 2013 року в задоволенні позову
ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Чернівецької області від 12 березня 2014
року рішення Новоселицького районного
суду Чернівецької області від 20
листопада 2013 року змінено, доповнено
його резолютивну частину абзацом
такого змісту: «Повернути ОСОБА_4 179 437
грн, які знаходяться на депозитному
рахунку НОМЕР_1 ТУ ДСА у Чернівецькій
області, внесених 07 травня 2013 року. В
решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4
- ОСОБА_6, посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення суду
першої інстанції та рішення
апеляційного суду, ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами
касаційного оскарження судового
рішення може бути неправильне
застосування судом норм матеріального
права чи порушення норм процесуального
права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції правильно виходив з
того, що частка майна відповідача є
значною і його право власності на
спірне майно не може бути припинено з
підстав передбачених ст. 365 ЦК України.

Суд апеляційної інстанції,
погоджуючись з висновками суду першої
інстанції зазначив, що ОСОБА_4 не
підтвердила доказами належність
ОСОБА_5 іншого житлового приміщення на
праві власності, а також те, що
припинення права на Ѕ частку
будівельних матеріалів та
конструктивних елементів
незавершеного будівництвом житлового
будинку не завдасть істотної шкоди
інтересам ОСОБА_5

Змінюючи рішення суду першої інстанції
та доповнюючи його резолютивну частину
абзацом такого змісту: «Повернути
ОСОБА_4 179 437 грн, які знаходяться на
депозитному рахунку НОМЕР_1 ТУ ДСА у
Чернівецькій області, внесених 07
травня 2013 року», суд апеляційної
інстанції дійшов правильного висновку
про необхідність повернення грошових
коштів внесених позивачкою на депозит
суду.

Із матеріалів касаційної скарги,
змісту оскаржуваних судових рішень
вбачається, що скарга є
необґрунтованою і наведені в ній
доводи не дають підстав для висновків
щодо незаконності та неправильності
зазначених судових рішень.

Неправильного застосування норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права при розгляді
даної справи судами попередніх
інстанцій не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 -
ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Новоселицького районного суду
Чернівецької області від 20
листопада 2013 року в незміненій частині
та рішення апеляційного суду
Чернівецької області від 12 березня 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Нагорняк В.А. Леванчук
А.О. Маляренко А.В.