Справа № 363/3238/13-ц Головуючий у І
інстанції Скарлат О.І.Провадження №
22-ц/780/3517/14 Доповідач у 2 інстанції
Волохов Л.А.Категорія 26
РІШЕННЯ

Іменем України

19 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Матвієнко Ю.О.,
Мельника Я.С.,

при секретарі Микитенко Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Вишгородського районного суду
Київської області від 14 листопада 2013
року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства "ВТБ Банк" до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2013 року ПАТ "ВТБ Банк"
звернулося до суду з вказаним позовом
до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог, ПАТ "ВТБ Банк" посилалося на те,
що 25.07.2012 року між ним та ОСОБА_2 був
укладений кредитний договір
№R00В, згідно умов якого, 27.07.2012
року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 250
000,00 грн. В забезпечення виконання
зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним
договором між банком та ОСОБА_3 був
укладений договір поруки №R00В-П1
від 25.07.2012 року за яким ОСОБА_3
поручається перед банком за виконання
позичальником зобов'язань щодо
повернення кредиту, сплати процентів
за користування кредитом, комісій, пені
та збитків, розмір, термін та умови
повернення та сплати яких
встановлюється кредитним договором №
R00В від 25.07.2012 року та будь - якими
додатковими угодами до нього.

Зважаючи на те, що позивач свої
зобов'язання за кредитним договором
виконав, надавши ОСОБА_2 кредит у сумі 250
000,00 грн. під 31 % річних, однак в
порушення умов кредитного договору
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 свої зобов'язання
належним чином не виконують в
результаті чого у останніх виникла
заборгованість перед банком, яку
позивач, після уточнення своїх
позовних вимог, просив стягнути
солідарно з боржників ОСОБА_2 та ОСОБА_3
у розмірі 276 886 грн. 62 коп., та просив
стягнути солідарно з відповідачів
судові витрати по сплаті судового
збору у розмірі 2 769 грн. 00 коп., за
подання заяви про забезпечення позову
у розмірі 114 грн. 70 коп. та понесені
витрати щодо розміщення оголошення в
газеті в розмірі 400 грн. 00 коп.

Рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від 14 листопада
2013 року позов Публічного акціонерного
товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_2. ОСОБА_3
про стягнення заборгованості -
задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 (паспорт:
серія НОМЕР_3, виданий Тетіївським РВ ГУ
МВС України в Київській області 17.05.2006
року. Ідентифікаційний номер: НОМЕР_1)
та ОСОБА_3 (серія НОМЕР_4, виданий
Ніжинським МРВ УМВС України в
Чернігівській області 02.08.2002 року,
ідентифікаційний номер: НОМЕР_2) на
користь Публічного акціонерного
товариства «ВТБ Банк» (01004, Україна,
місто Київ, Бульвар Тараса
Шевченка/вулиця Пушкінська, 8/26 МФО 321767,
) заборгованість за
кредитним договором № R0В від 25
липня 2012 року у розмірі, 276 886 (двісті
сімдесят шість тисяч вісімсот
вісімдесят шість) гривні 62 копійок та
судові витрати, а саме: судовий збір у
розмірі 2 769 (дві тисячі сімсот
шістдесят дев'ять) гривень 00 копійок, та
судові витрати за розміщення
оголошення в газеті у розмірі 400
(чотириста) гривень 00 копійок.

Не погодившись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу, в
якій, просив рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити по
справі нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову з підстав
неправильного застосування судом норм
матеріального та процесуального права,
а також з підстав неповного з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи та невідповідності висновків
суду фактичним обставинам справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді - доповідача, дослідивши
матеріали цивільної справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
дійшла висновку про те, що апеляційна
скарга ОСОБА_2 підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що
25 липня 2012 року між позивачем та ОСОБА_2
було укладено кредитний договір №
R0В відповідно до умов якого, банк
надає ОСОБА_2 кредит у розмірі 250 000,00
грн., з номінальною відсотковою ставкою
31,00 % та кінцевим терміном повернення
кредиту 25 липня 2016 року (а.с.18).

Відповідно до п. 3.9. кредитного
договору, кредит надається шляхом
безготівкового перерахування коштів
на картовий рахунок позичальника,
операції за якими можуть здійснюватися
з використанням спеціальних платіжних
засобів № 2711 у відділенні
«Ренесанс» ПАТ «ВТБ Банк».

Відповідно до п. 3.3.1 кредитного
договору проценти за користування
кредитом нараховуються банком за
ставкою у розмірі 31 % річних. Сторони за
взаємною згодою, досягнуто при
укладенні цього договору, встановили,
що розмір визначеної у цьому пункту
процентної ставки може змінюватися
шляхом укладення договору про внесення
змін до цього договору, у випадку і
порядку, встановленому п. 5.2.7. цього
договору.

Відповідно до п. 3.4 кредитного договору
щомісячно, відповідно до графіка
повернення кредиту і сплати процентів
та розрахунку вартості супутніх послуг
- регулярні рівні щомісячні платежі, що
направляються на виконання зобов'язань
по цьому договору, а саме повернення
суми кредиту і сплати процентів, які
розраховуються таким чином, що в кінці
строку дії договору за умови виконання
зобов'язань позичальником
заборгованість повністю повертається.

Відповідно до п.5.3.1 кредитного договору
позичальник зобов'язується сплатити
комісійну винагороду, повернути банку
отриманий кредит та сплатити
нараховані проценти за користування
кредитом у повному обсязі, виконувати
інші зобов'язання в порядку та строки.
Встановлені цим договором.

В забезпечення виконання зобов'язань
ОСОБА_2 за кредитним договором між
банком та ОСОБА_3 був укладений договір
поруки № R00В-П1 від 25.07.2012 року за
яким ОСОБА_3 поручається перед банком
за виконання позичальником зобов'язань
щодо повернення кредиту, сплати
процентів за користування кредитом,
комісій, пені та збитків, розмір, термін
та умови повернення та сплати яких
встановлюється кредитним договором №
R00В від 25.07.2012 року та будь-якими
додатковими угодами до нього (а.с. 28).

Відповідно до пунктів 1-6 договору
поруки, поручитель ознайомлений з
умовами кредитного договору, в тому
числі про строки виконання зобов'язань
за кредитним договором зауважень та
заперечень по його змісту не має.
Поручитель має прав самостійно
виконувати за позичальника
зобов'язання за кредитним договором. У
Разі невиконання зобов'язань за
кредитним договором, поручитель та
позичальник відповідають перед банком
як солідарні боржники. Поручитель
відповідає перед банком у тому ж
обсязі, що і позичальник, включаючи
сплату кредиту, процентів за
користування кредитом, комісій, пені,
інших платежів, передбачених кредитним
договором відшкодування збитків.

Станом на 20 червня 2013 року загальна
сума заборгованості за кредитним
договором та розрахунку суми
заборгованості становить 276 886 грн. 21
коп.

Відповідно до вимог ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно до ст.526 ЦК України зобов'язання
має виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

Відповідно до частини другої статті 1054
ЦК України та частини другої статті 1050
ЦК України наслідками порушення
боржником зобов'язання щодо повернення
чергової частини суми кредиту є право
позивача достроково вимагати
повернення всієї суми кредиту.

За змістом ст.553 ЦК України за договором
поруки поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов"язання боржником.

Згідно ст.554 ЦК України у разі порушення
боржникомзобов'язання, забезпеченого
порукою, боржник і поручитель
відповідають перед кредитором як
солідарні боржники, якщо договором
поруки не встановлено додаткову
(субсидіарну) відповідальність
поручителя. Поручитель відповідає
перед кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Статтею 543 ЦПК України встановлено, що у
разі солідарного обов'язку боржників
кредитор має право вимагати виконання
обов'язку частково або в повному обсязі
як від усіх боржників разом, так і від
будь-кого з них окремо. Кредитор, який
одержав виконання обов'язку не в
повному обсязі від одного із
солідарних боржників, має право
вимагати недоодержане від решти
солідарних боржників. Солідарні
боржники залишаються зобов'язаними
доти, доки їхній обов'язок не буде
виконаний у повному обсязі. Солідарний
боржник не має права висувати проти
вимоги кредитора заперечення, що
ґрунтуються на таких відносинах решти
солідарних боржників з кредитором, у
яких цей боржник не бере участі.
Виконання соліданого обов'язку у
повному обсязі одним із боржників
припиняє обов'язок решти солідарних
боржників перед кредитором.

Враховуючи вищевикладені встановлені
судом обставини та на підставі діючого
цивільного законодавства законним та
обґрунтованим є висновок суду першої
інстанції про наявність підстав для
задоволення позову та стягнення з
відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь
позивача заборгованості у
вищевказаному розмірі.

У відповідності до ст.ст. 15, 16 ЦК України
кожна особа має право звернутись до
суду за захистом свого майнового права
або інтересу. Тому позивач мав права
звернутися до суду за захистом
порушеного права підопічних у спосіб,
визначений ним у позовній заяві.

Статті 10, 60 ЦПК України визначають, що
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків встановлених статтею 61 ЦПК
України, частина перша якої передбачає,
що обставини, визнані сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі, не підлягають доказуванню, а
відповідно до частини третьої -
обставини, встановлені судовим
рішенням у адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК
України стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати.

Вирішуючи питання про розподіл судових
витрат між відповідачами по справі, суд
першої інстанції неправильного
застосував норми процесуального права
та прийшов до невірного висновку про
солідарне стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
користь ПАТ "ВТБ Банк" витрати по
сплаті судового збору , а саме: судовий
збір у розмірі 2 769 (дві тисячі сімсот
шістдесят дев'ять) гривень 00 копійок, та
судові витрати за розміщення
оголошення в газеті у розмірі 400
(чотириста) гривень 00 копійок.

Колегія суддів вважає за необхідне
змінити рішення суду першої інстанції
в цій частині, стягнувши з ОСОБА_2 на
користь ПАТ "ВТБ Банк" витрати по
сплаті судового збору в сумі 1 384, 50 грн.
(одна тисяча триста вісімдесят чотири
гривень п'ятдесят копійок), та судові
витрати за розміщення оголошення в
газеті в розмірі 200 грн. 00 коп. ( двісті
гривень), а також стягнути з ОСОБА_3 на
користь ПАТ "ВТБ Банк" витрати по
сплаті судового збору в сумі 1 384, 50 грн.
(одна тисяча триста вісімдесят чотири
гривень п'ятдесят копійок) та судові
витрати за розміщення оголошення в
газеті в розмірі 200 грн. 00 коп. (двісті
гривень).

Доводи апеляційної скарги щодо
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права колегія суддів
вважає безпідставними, оскільки
апелянтом не надано суду належних,
допустимих доказів на підтвердження
тих обставин, які на думку апелянта є
підставою для скасування рішення суду
та ухвалення нового рішення про
відмову у позові.

За таких обставин рішення суду першої
інстанції підлягає зміні в частині
розподілу судових витрат між
відповідачами по вказаній справі на
підставі ст.309 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Вишгородського районного суду
Київської області від 14 листопада 2013
року в частині стягнення солідарно з
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Публічного
акціонерного товариства "ВТБ Банк"
витрат по сплаті судового збору в сумі 2
769 (дві тисячі сімсот шістдесят дев'ять)
гривень 00 копійок, та за розміщення
оголошення в газеті у розмірі 400
(чотириста) гривень 00 копійок змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
"ВТБ Банк" витрати по сплаті судового
збору в сумі 1 384, 50 грн. (одна тисяча
триста вісімдесят чотири гривень
п'ятдесят копійок), та судові витрати за
розміщення оголошення в газеті в
розмірі 200 грн. 00 коп. ( двісті гривень).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
"ВТБ Банк" витрати по сплаті судового
збору в сумі 1 384, 50 грн. (одна тисяча
триста вісімдесят чотири гривень
п'ятдесят копійок) та судові витрати
за розміщення оголошення в газеті в
розмірі 200 грн. 00 коп. ( двісті гривень).

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :