Ухвала

іменем україни

16 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Олійник А.С.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,
Карпенко С.О., Савченко В.О.,-

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
приватного акціонерного товариства
«Українська пожежно-страхова
компанія», третя особа - ОСОБА_3, про
стягнення страхового відшкодування та
відшкодування шкоди, за касаційною
скаргою приватного акціонерного
товариства «Українська
пожежно-страхова компанія» на рішення
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська від 11 березня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 11
грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2, приватного
акціонерного товариства «Українська
пожежно-страхова компанія» (далі - ПАТ
«УПСК») про стягнення страхового
відшкодування та відшкодування шкоди.

Зазначав, що внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, яка
сталася 01 квітня 2011 року, за участю
автомобіля відповідача, яким керував
ОСОБА_3, було пошкоджено його
автомобіль марки «Mitsubishi L200», державний
номер НОМЕР_1, вартість
відновлювального ремонту якого
становить 60 413 грн 82 коп.

Посилаючись на неправомірну відмову
ПАТ «УПСК» у виплаті страхового
відшкодування в межах визначених
лімітів, ОСОБА_1 просив позов
задовольнити та стягнути зі страхової
компанії страхове відшкодування в
розмірі 49 490 грн, пеню за прострочення
виплати такого відшкодування в сумі 7 535
грн 35 коп., а з ОСОБА_2 10 923 грн 82 коп. на
відшкодування матеріальної шкоди, 700
грн витрат на проведення
автотоварознавчого дослідження та 10 000
грн на відшкодування моральної шкоди.

Заочним рішенням Бабушкінського
районного суду м. Дніпро-петровська від
11 березня 2013 року, позов задоволено
частково.

Стягнуто з ПАТ «УПСК» на користь ОСОБА_1
49 490 грн страхового відшкодування та 7 535
грн 35 коп. пені за прострочення виплати
страхового відшкодування.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 923
грн 82 коп. на відшкодування
матеріальної шкоди, 700 грн на
відшкодування витрат на проведення
автотоварознавчого дослідження та 500
грн на відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 11 грудня
2013 року, зазначене рішення у частині
вирішення вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2
скасовано й провадження у справі у цій
частині закрито. У решті рішення суду
залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «УПСК» просить
ухвалені у справі судові рішення
скасувати, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, і ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що 01 квітня 2011 року з
вини водія ОСОБА_3, який керував
належним на праві власності
відповідачу ОСОБА_2 автомобілем «Mercedes
Benz», державний номер НОМЕР_2, сталася
дорожньо-транспортна пригода у
результаті якої, автомобіль позивача
«Mitsubishi L200», державний номер НОМЕР_1
зазнав механічних ушкоджень.

Постановою Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 15 червня 2011 року,
встановлено вину ОСОБА_3 та за
порушення Правил дорожнього руху
притягнуто до адміністративної
відповідальності.

Згідно висновку спеціаліста
експертного автотоварознавчого
дослідження від 12 квітня 2011 року
вартість відновлювального ремонту
автомобіля позивача становить 60 413 грн
82 коп.

21 вересня 2010 року між ПАТ «УПСК» та
ОСОБА_2 було укладено договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
наземних транспортних засобів
№ВЕ/5897423, умовами якого передбачено
ліміт відповідальності страховика за
шкоду, заподіяну майну у 50 000 грн та
франшиза - 510 грн.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи
частково позовні вимоги, суд першої
інстанції, виходив з того, що страхова
компанія безпідставно відмовила
позивачу у виплаті страхового
відшкодування, а відтак з неї підлягає
стягненню сума страхового
відшкодування та пеня за несвоєчасну
виплату такого відшкодування. Власник
транспортного засобу ОСОБА_2 має
відшкодувати позивачу заподіяну
моральну шкоду та матеріальну шкоду у
частині, що перебільшує суму
страхового відшкодування визначену
страховим полісом.

Погоджуючись з такими висновками суду
першої інстанції, апеляційний суд
скасував рішення у частині вирішення
вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та закрив
провадження у вказаній частині на
підставі п. 1 ст. 205 ЦПК України
через смерть відповідача, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
від 14 серпня 2012 року.

Проте, повністю погодитися з такими
висновками суду не можна.

Відповідно до вимог ст. 979 ЦК України за
договором страхування одна сторона
(страховик) зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначений у договорі, страхову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Згідно ст. 985 ЦК України страхувальник
має право укласти із страховиком
договір на користь третьої особи, якій
страховик зобов'язаний здійснити
страхову виплату у разі досягнення нею
певного віку або настання іншого
страхового випадку. Страхувальник має
право при укладенні договору
страхування призначити фізичну чи
юридичну особу для одержання страхової
виплати (вигодонабувача), а також
змінювати її до настання страхового
випадку, якщо інше не встановлено
договором страхування.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про
страхування» страховий ризик - певна
подія, на випадок якої проводиться
страхування і яка має ознаки
ймовірності та випадковості настання;
страховий випадок - подія, передбачена
договором страхування або
законодавством, яка відбулася і з
настанням якої виникає обов'язок
страховика здійснити виплату
страхової суми (страхового
відшкодування) страхувальнику,
застрахованій або іншій третій особі.

За правилами ст. 990 ЦК України страховик
здійснює страхову виплату відповідно
до умов договору на підставі заяви
страхувальника (його правонаступника)
або іншої особи, визначеної договором,
і страхового акта (аварійного
сертифіката); страховий акт (аварійний
сертифікат) складається страховиком
або уповноваженою ним особою у формі,
що встановлюється страховиком.

Статтею 991 ЦК України та ст. 26 Закону
України «Про страхування» встановлено
перелік підстав для відмови страховика
у здійсненні страхових виплат або
страхового відшкодування.

Договором страхування можуть бути
передбачені також інші підстави
відмови здійснити страхову виплату,
якщо це не суперечить закону.

За правилами ст. 9 Закону України «Про
страхування» страхове відшкодування -
страхова виплата, яка здійснюється
страховиком у межах страхової суми за
договорами майнового страхування і
страхування відповідальності при
настанні страхового випадку. Страхове
відшкодування не може перевищувати
розміру прямого збитку, якого зазнав
страхувальник.

Згідно з п. 1.3 ст. 1 Закону України «Про
податок на додану вартість» платник
податку - особа, яка згідно з цим
Законом зобов'язана здійснювати
утримання та внесення до бюджету
податку, що сплачується покупцем, або
особа, яка імпортує товари на митну
територію України.

Як убачається з пп. 3.2.3 п. 3.2 ст. 3 Закону
України «Про податок на додану
вартість» не є об'єктом оподаткування
операції з надання послуг із
страхування, співстрахування або
перестрахування особами, які мають
ліцензію на здійснення страхової
діяльності відповідно до закону, а
також пов'язаних з такою діяльністю
послуг страхових (перестрахових)
брокерів та страхових агентів.

Підпунктом 7.1 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» поставка
товарів (робіт, послуг) здійснюється за
договірними (контрактними) цінами з
додатковим нарахуванням податку на
додану вартість.

За змістом наведених вище правових
норм у випадку виплати страхового
відшкодування безпосередньо
страхувальнику виплата здійснюється
без ПДВ, який повертається
страхувальнику після надання
документів про оплату
запчастин/відновлюваного ремонту на
суму, що включає ПДВ, в межах суми
страхового відшкодування. У разі, якщо
страхові суми не перераховуються
безпосередньо потерпілим, а
спрямовуються на придбання у платника
податку на додану вартість послуг по
ремонту, заміщенню, відтворенню
застрахованого об'єкта, які мають бути
використані в процесі його ремонту, то
розрахунок суми виплати на таке
придбання здійснюється з урахуванням
сум податку на додану вартість, які
включаються до вартості й виділяються
окремим рядком.

Заперечуючи проти позову, ПАТ «УПСК»
зазначало, що підставою для відмови у
виплаті страхового відшкодування було
надання ОСОБА_2 недостовірної
інформації щодо подальшого
експлуатування транспортного засобу
та керування автомобілем третьою
особою без належних правових підстав.

Також, відповідач зазначав про
неправомірність включення до суми
страхового відшкодування податку на
додану вартість, який у випадку не
проведення фактичного ремонту
транспортного засобу, або проведення
його особою, яка не є платником цього
податку, не сплачується.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Частина 4 ст. 60 ЦПК України передбачає,
що доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях.

Покладаючи на відповідача ПАТ «УПСК»
обов'язок зі сплати страхового
відшкодування на користь ОСОБА_1, суди
вищезазначені вимоги закону не
врахували, у порушення вимог ст. ст. 212 -
215 ЦПК України доводів страхової
компанії належним чином не перевірили;
не дослідили умови договору
страхування та не надали їм оцінки, й не
з'ясували чи було дотримано ОСОБА_2 такі
умови й відповідно не визначилися з
наявністю правових підстав для відмови
у виплаті страхового відшкодування; не
встановили обставин
дорожньо-транспортної пригоди; у
достатньому обсязі не вмотивували та
не обґрунтували свого висновку щодо
наявності підстав для задоволення
позовних вимог в частині стягнення
страхового відшкодування,
правомірність включення до суми
страхового відшкодування податку на
додану вартість й відповідно розміру
такого відшкодування.

Крім того, оскільки позивачем не надано
доказів на підтвердження витрат,
понесених внаслідок оплати робіт по
відновленню його автомобіля платником
податку на додану вартість, то висновки
судів про наявність у відповідача
обов'язку по виплаті позивачу
страхового відшкодування з
урахуванням суми податку на додану
вартість - передчасні.

Разом з тим, висновок суду апеляційної
інстанції щодо закриття провадження у
справі в частині вимог до ОСОБА_2 на
підставі п. 1 ст. 205 ЦПК України
є законним та обґрунтованим.

За таких обставин, коли судом першої
інстанції допущено порушення норм
матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи, і ці порушення не
були у повній мірі усунені судом
апеляційної інстанції, судові рішення
в частині вирішення вимог ОСОБА_1 до ПАТ
«УПСК» про стягнення страхового
відшкодування та пені за несвоєчасну
його виплату, відповідно до вимог ст. 338
ЦПК України підлягають скасуванню з
передачею справи в цій частині на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу приватного
акціонерного товариства «Українська
пожежно-страхова компанія»
задовольнити частково.

Заочне рішення Бабушкінського
районного суду м. Дніпропетровська від
11 березня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 11 грудня 2013 року у частині
вирішення вимог до приватного
акціонерного товариства «Українська
пожежно-страхова компанія» про
стягнення страхового відшкодування та
пені за несвоєчасну його виплату
скасувати.

Справу у цій частині передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 11 грудня
2013 року у частині закриття провадження
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про відшкодування шкоди залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
А.С. Олійник

Судді:
В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

В.О. Савченко