АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/1885/14
Головуючий 1 інстанції -
Справа № 264/11
Категорія - спадкові
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - судді:
Пилипчук Н.П.,

суддів:
Трішкової І.Ю.,

Кірсанової Л.І.,

при секретарі -
Черепаха С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3,
до якої приєдналася ОСОБА_4

на рішення Дзержинського районного
суду м. Харкова від 22 листопада 2013 року

по справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до
ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, треті особи -
Плисівська сільська рада Лозівського
району Харківської області, Шоста
Харківська Державна нотаріальна
контора, Шевченко Світлана Григорівна,
ЖК «Вогник» про визнання заповіту
недійсним, анулювання свідоцтва про
право на спадщину, визнання права
власності, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Харкова від 22 листопада 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_5, ОСОБА_6
задоволено частково. Вирішено визнати
заповіт, укладений від імені ОСОБА_8 на
ім'я ОСОБА_3 26.12.2008 року, посвідчений
секретарем Плисівської сільської ради
Лозівського району Харківської
області та внесений в реєстр за № 09/219
недійсним; визнати за ОСОБА_6 право
власності на квартиру АДРЕСА_1 у
порядку спадкування за заповітом після
смерті його батька ОСОБА_5, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1, спадкоємця за законом
першої черги спадкування після смерті
ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2; в
задоволенні позовних в частині
анулювання свідоцтва про право на
спадщину по спадковій справі №208/2009 від
30.03.2009 року Шостої Харківської
Державної нотаріальної контори -
відмовити; стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_2,
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 судові
витрати по справі в сумі 30 грн. за
інформаційно-технічне забезпечення
судового розгляду, у сумі 1700 грн. за
сплату державного мита, 4489,60 грн. за
проведення судово-криміналістичної
почеркознавчої експертизи, в рівних
частках з кожного відповідача по 1506,33
грн.; стягнути з ОСОБА_6 на користь
держави судовий збір в сумі 3441,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_9, ОСОБА_2
просять скасувати вказане рішення,
ухвалити нове рішення по суті позовних
вимог. Обґрунтовуючи апеляційну
скаргу, посилається на неповне
з'ясування судом обставин справи,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, порушення
норм права. Вказує, що судом
безпідставно відмовлено у задоволенні
клопотань про допит свідків, які б
могли дати пояснення щодо
волевиявлення ОСОБА_8 Наполягає, що
висновок почеркознавчої експертизи
проведеної у справі є неналежним
доказом, оскільки зразків підпису
ОСОБА_8 було надано замало, разом з
розбіжностями почерку біли
встановлені і збіги.

У відповідності до статті 303 ЦПК
України апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення сторін, що з'явилися,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
вважає за необхідне в її задоволенні
відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд
апеляційної інстанції відхиляє
апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд
першої інстанції постановив рішення з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Судом встановлено, не заперечується
сторонами, що ОСОБА_5 та ОСОБА_8 з 30.04.1993
року перебували у шлюбі, що
підтверджується актовим записом про
реєстрацію шлюбу № 400 від 30.04.1993 року,
який виконано відділом реєстрації
актів громадянського стану
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві (а.с. 20).

ОСОБА_8 померла 21.01.2009 року, що
підтверджується актовим записом про
реєстрацію смерті № 1215, який виконано
відділом реєстрації актів цивільного
стану№4 Харківського міського
управління юстиції від 22.01.2009 року (а.с.
23).

Після смерті ОСОБА_8 до Шостої
Харківської Державної нотаріальної
контори у встановлений законом строк
із заявою про прийняття спадщини за
заповітом звернувся брат ОСОБА_3 (а.с. 55),
із заявою про прийняття спадщини за
законом звернувся чоловік ОСОБА_5 (а.с.
56).

Відповідачем ОСОБА_3 до нотаріальної
контори був наданий заповіт складений
від імені ОСОБА_8 від 26.12.2008 року,
посвідчений секретарем Плисівської
сільської ради Лозівського району
Харківської області та внесений в
реєстр за № 09/219.

Після смерті ОСОБА_8 відкрилася
спадщина на квартиру АДРЕСА_1, в
житловому кооперативі «Вогник», яка за
життя належала ОСОБА_8 на праві
власності (а.с. 48, 84).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується актовим записом про
реєстрацію смерті № 15832 від 13.09.2011 року,
виконаним відділом реєстрації смерті у
м. Києві.

Правонаступник позивача ОСОБА_6 є сином
ОСОБА_5, що підтверджується актовим
записом про реєстрацію народження № 648
від 03.05.1961 року, який виконано відділом
реєстрації актів цивільного стану
Шевченківського районного управління
юстиції м. Києва .

На підставі заповіту від 10.06.2003 року,
посвідченого державним нотаріусом
Третьої Київської державної
нотаріальної контори Бєлах Л.А. та
внесеним в реєстр посвідчення
нотаріальних дій за № 3-1576 ОСОБА_6 є
єдиним спадкоємцем після смерті свого
батька ОСОБА_5.

На підставі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом , яке видане
17.10.2013 року і внесене в реєстр
приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_11
за № 1976 по спадковій справі № 1/2013
ОСОБА_12 прийняв спадщину після смерті
свого батька в тій частині, яка
належала небіжчику на момент смерті.

Визнаючи недійсним заповіт суд першої
інстанції виходив з того, що заповіт
від імені ОСОБА_8 підписаний не ОСОБА_8,
а іншою особою.

Судова колегія погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
оскільки він відповідає вимогам
закону, підтверджений матеріалами
справи.

Згідно ст. 1217 Цивільного Кодексу
України спадкування в Україні
здійснюється за законом та за
заповітом.

На підставі вимог ст. 1233 ЦК України
заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до вимог ст. 1247 ЦК України
заповіт складається у письмовій формі,
із зазначенням місця та часу його
складання. Заповіт має бути особисто
підписаний заповідачем. Якщо особа не
може особисто підписати заповіт, він
підписується відповідно до частин
четвертої статті 207 цього Кодексу.
Заповіт має бути посвідчений
нотаріусом або іншими посадовими,
службовими особами, визначеними у
статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти,
посвідчені особами, зазначеними у
частині третій цієї статті, підлягають
державній реєстрації у Спадковому
реєстрі в порядку, затвердженому
Кабінетом Міністрів України.

Недійсність заповіту встановлюється
статтею 1257 ЦК України. Так, заповіт,
складений особою, яка не мала на це
права, а також заповіт, складений з
порушенням вимог щодо його форми та
посвідчення, є нікчемним. За позовом
заінтересованої особи суд визнає
заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. 1, ч. 4
ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ст. 58 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до уваги докази,
які не стосуються предмета
доказування.

У відповідності до висновку
судово-криміналістичної
почеркознавчої експертизи № 5030 від
31.07.2013 року підпис в заповіті від імені
ОСОБА_8 від 26.12.2008 року, посвідченому
секретарем Плисівської сільської ради
Лозівського району Харківської
області Шевченко С.Г. та внесеному в
реєстр заповітів за № 09/219 виконана не
ОСОБА_8, а іншою особою.

Безпідставними є доводи відповідачів
про те, що висновок почеркознавчої
експертизи не є належним доказом у
справі, оскільки зразків підпису
ОСОБА_8 було надано замало, разом з
розбіжностями почерку біли
встановлені і збіги. Такі твердження
були спростовані експертом ОСОБА_13 в
судовому засіданні суду першої
інстанції 22.11.2013 року, яка підтвердила
свій висновок у повному обсязі.

Відповідачі вказували, що судом
безпідставно відмовлено у задоволенні
клопотань про допит свідків, які б
могли дати пояснення щодо
волевиявлення ОСОБА_8, однак такі
доводи не спростовують висновків суду,
оскільки свідки, про допит яких
клопотали відповідачі не були
присутніми при підписанні заповіту.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п`ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учаснику правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом; правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків; правочин, що вчиняється
батьками(усиновлювачами), не може
суперечити правам та інтересам їхніх
малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей.

Згідно роз*ясень, що викладені в п. 17
Постанови Пленуму Верховного Суду
України №7 від 30.05.2008 року «Про судову
практику у справах про спадкування»
передбачається, що заповіт укладений
особою, яка не мала на це права, зокрема,
недієздатною, малолітньою,
неповнолітньою особою (крім осіб, які в
установленому порядку набули повну
цивільну дієздатність), особою з
обмеженою цивільною дієздатністю,
представником від імені заповідача, а
також заповіт, складений із порушенням
вимог щодо його форми та посвідчення,
згідно із частиною першою статті 1257 є
нікчемним, тому на підставі ст. 215 ЦК
визнання такого заповіту недійсним
судом не вимагається.

Згідно роз*ясень, що викладені в п. 4
Постанови Пленуму Верховного Суду
України №9 від 06.11.2009 року « Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» Судам
відповідно до ст 215 ЦК необхідно
розмежовувати види недійсності
правочинів: нікчемні правочини - якщо
їх недійсність встановлена законом
(частина перша ст. 219, частина перша ст.
220, частина перша ст. 224 ЦК тощо), та
оспорювані правочини, якщо їх
недійсність прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує їх
дійсність на підставах встановлених
законом (частина друга ст. 222, частина
друга ст. 223, частина перша ст. 225 ЦК
тощо). Нікчемний правочин є недійсним
через невідповідність закону та не
потребує визнання його таким судом.
Оспорюваний правочин може бути
визнаний недійсним лише за рішенням
суду.

Оскільки належними та допустимими
доказами підтверджено, що оспорюваний
заповіт від імені ОСОБА_8 підписаний
іншою особою - зазначений заповіт є
нікчемним в силу чт. 1257 ЦК України,
тобто недійсним через невідповідність
закону, а саме ст. 1247 ЦК України.

За таких обставин, не суперечить
вимогам закону висновок суду першої
інстанції про наявність підстав для
визнання заповіту недійсним, оскільки
мають бути ліквідовані наслідки,
викликані цим правочином.

Правильно судом вирішений спір також і
в частині визнання права власності на
спірне нерухоме майно за ОСОБА_6 в
порядку спадкування після смерті
батька ОСОБА_5, який є спадкоємцем
першої черги спадкування за законом
після смерті його дружини ОСОБА_8 Такий
висновок суду відповідає вимогам ст.
1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України.

Судом першої інстанції правильно
досліджені і оцінені обставини по
справі, доводи апеляційних скарг
суттєвими не являються і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 313, 315,
317, 319 ЦПК України, судова колегія
судової палати,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, до
якої приєдналася ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду
м. Харкова від 22 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий -
Судді -