Справа № 266/3440/13-ц
Провадженя № 2/266/70/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2014 року
м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя
Донецької області у складі:

головуючого судді Шишиліна О.Г.,

при секретарі Зіберовій К.О.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2
представника відповідача Карацюби
В.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Маріуполя
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Головного управління містобудування
та архітектури Маріупольської міської
ради про відшкодування шкоди

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся із позовом в якому
зазначив, що він є власником
земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1.
05.09.2009р. суміжну земельну ділянку за
адресою АДРЕСА_2 придбав ОСОБА_4, який в
порушення будівельних норм без дозволу
розпочав будівництво на своїй ділянці,
тобто здійснив самочинне будівництво.
Пізніше ОСОБА_4 це самочинне
будівництво узаконив розробивши
робочий проект на самочинно
побудований будинок який було
незаконно узгоджено головним
архітектором. У наступному після
звернення до правоохоронних органів до
суду було скасовані всі незаконні
рішення які були наслідком узаконення
самочинно збудованого будинку. Вважає
що, відповідач узгодивши «Коригування
проекту будівництва жилого будинку
АДРЕСА_2 завдав їй матеріальну шкоду
яка складається із витрат на правову
допомогу 500 грн., судовий збір за
подання касаційної скарги 3,40 грн,
комісії банку 2,25 грн., поштові витрати
за доставку касаційної скарги до ВАС в
сумі 31,80 грн., витрати пов'язані по
справі №2а-27331/10/0570 на поїздку до м.
Донецьк загальною зумою 202,92 грн.,
упущену вигоду внаслідок напрацювання
так як була вимушена ходити до
правоохоронних органів за період з 2010р.
по 2013р. в сумі 37275 грн. А всього
матеріальної шкоди на суму 38015,37 грн.
Крім того, моральної шкоди 500000 грн. яка
полягає у витрачанні особистого часу
на збиранні доказів, відвідування
юристів, складання документів,
листування, та участь у судових
засіданнях, переживаннях пов'язаних із
розглядом судової справи №2а-27331/10/0570 в
м. Донецьк внаслідок яких почав
підвищуватися тиск, з'явилася аритмія,
погіршений сон, роздратованість. Все це
впливає на її сімейні стосунки. В
останній час у неї виникли головні і
серцеві болі, депресія, коливання
артеріального тиску. Постійні нервові
напруження із за виникаючих судових
позовів, втрата віри у справедливу та
законну діяльність місцевого органу
влади.

В подальшому позивач збільшив
розмір позовних вимог та додатково
просив стягнути матеріальної шкоди в
сумі 297298 грн., що полягає в обмеженні
правом користування земельною
ділянкою за цільовим призначенням,
втраченої вигоди. Та судові витрати
16200,80 грн., що складаються із 500 грн. на
оформлення нотаріальної довіреності,
15550 грн. на оплату експертизи, 126,80 грн.
судового збору, 24 грн. роздрукування
копії позовної заяви.

В судовому засіданні позивач та
його представник підтримали свій
позов, надали пояснення аналогічні
викладеним у позовній заяві та її
доповненнях, просили позов
задовольнити.

Представник відповідача позов не
визнав, надав письмові та усні
пояснення в яких вказав, що майнової та
моральної шкоди відповідач позивачу не
завдавав.

Суд вислухав сторони, дослідивши
матеріали справи, оглянув матеріали
адміністративної справи, вважає, що
позов не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Позов розглянуто відповідно до
цивільного судочинства з урахуванням
роз'яснень які наведені в п.7, 8 Пленумі
ВССУ «Про деякі питання юрисдикції
загальних судів та визначення
підсудності цивільних справ» від 1
березня 2013 року №3.

Відповідно до ст..11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Відповідно до ст..61
Обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з вимог позову позивач
просить стягнути матеріальну шкоду, що
є відповідно до ст..16 ЦК України одним
із видів способу захисту його
цивільних прав та інтересів.

У відповідності до частин першої ст.1166
Цивільного Кодексу України, майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим не майновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Однак з обставин на які посилається
позивач та його представник
вбачається, що позивач просить
відшкодувати йому витрати на правову
допомогу за квитанцією №806 в сумі 500
грн., судовий збір 3,40 грн., комісія банку
2,25 грн., поштові витрати за пересилання
касаційної скарги 31,80 грн., а також
витрати на поїздку в судові засідання
до міста Донецьк на загальну суму 202,92
грн., що пов'язані із розглядом
адміністративним судом справи
№2а-27331/10/0570 (а.с.104-106.)

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 27.01.2011р.
справу 2а-27331/10/0570 за позовом начальника
головного управління містобудування
та архітектури Маріупольської
міськради до прокурора м. Маріуполя в
якій позивач приймав участь в якості
третьої особи розглянуто. Вказана
постанова оскаржувалася до
апеляційної та касаційної інстанції та
набрала законної сили 23.11.2011р. (а.с.65-67,
68-69, 72-74).

З цього слід зазначити, що види судових
витрат (до яких віднесено судовий збір,
витрати на правову допомогу - ст. 90 КАС
України, витрати пов'язані з переїздом
до іншого населеного пункту сторін -
ст..91 КАС України, вчиненням інших дій,
необхідних для розгляду справи)
визначені у ст. 87 зазначеного Кодексу, а
їх розподіл здійснюється судом
відповідно до вимог, встановлених цим
Кодексом (статті 94-98 КАС). Крім цього,
суд під час ухвалення рішення вирішує,
зокрема, питання про розподіл судових
витрат, про що зазначається в його
резолютивній частині (п. 4 ч. 1 ст. 163, КАС
України).

У разі не вирішення питання про судові
витрати суд, що ухвалив судове рішення,
може за заявою особи, яка брала участь у
справі, чи з власної ініціативи
прийняти додаткову постанову чи
постановити додаткову ухвалу (п. 3 ч. 1
ст. 168 КАС України). Рішення суду щодо
визначення розміру судових витрат
можуть бути оскаржені відповідно до ч. 5
ст. 168 КАС України.

Згідно зі змістом зазначених положень
КАС України види, зміст судових витрат,
порядок їх розподілу судом та
оскарження ухвал суду з цього питання у
адміністративному судочинстві
регулюються та підпорядковані нормам
КАС України.

Отже судовий збір, комісія банку,
витрати з пересиланням касаційної
скарги, витрати пов'язані з оплатою
правової допомоги та з переїздом до
іншого населеного пункту, понесені
особою у зв'язку з реалізацією своїх
процесуальних прав при розгляді справ
у порядку адміністративного
судочинства, процесуальним законом
віднесено до судових витрат. Вони
відшкодовуються в порядку,
передбаченому відповідним
процесуальним законом і не є шкодою в
розумінні ст. 1166 ЦК і не можуть бути
стягнуті за позовною вимогою про
відшкодування шкоди.

Такої ж позиції притримався ВСУ в
ухвалі від 15 квітня 2009р. у справі
№6-3009св09 про відшкодування майнової та
моральної шкоди.

Щодо відшкодування упущеної вигоди,
слід назначити, що відповідно до п.2 ч.2
ст.22 ЦК України упущена вигода, це
збитки - доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене.

Як вбачається з позову, позивач
упущену вигоду в сумі 37275 грн. за період
з 01.07.2010р. по 30.11.2013р. пов'язує із
неможливістю працевлаштування
внаслідок судових проваджень та для
цього збору доказів пов'язаних із
рішенням відповідача. Із розрахунку
вбачається, що розмір збитків
визначено відповідно до розміру
заробітної плати за певний період. Та
вимоги про відшкодування 297298 грн.
матеріальної шкоди, що включає
матеріальну шкоду завдану обмеженням
права користуватися земельною
ділянкою за її цільовим призначенням
станом на 31.03.2014р. в сумі 115138 грн. і
упущеної вигоди внаслідок
неможливості забудови своєї земельної
ділянки в сумі 182160 грн. у зв'язку з
узгодженням «Коригування проекту
будівництва жилого будинку АДРЕСА_2.
Стадія робочий проект. Комплект: 37/09АС»
з посиланням на ст..1173, 1174 ЦК України.

Судом встановлено, що позивач згідно
державного акту про право власності є
власником земельної ділянки площею
0,0719га. за адресою АДРЕСА_1. (а.с.30)

Як встановлено постановою Донецького
окружного адміністративного суду від
11.07.2012р. по справі № 2а/0570/5047/2012
власником суміжної ділянки АДРЕСА_2 на
час виникнення спірних відносин
являвся ОСОБА_4 (а.с.76-80).

В судовому засіданні позивач вказала,
що ОСОБА_4 у 2009р. розпочав самочинне
будівництво будинку на належній йому
ділянці. На її звернення виконком
Маріупольської міської ради листом від
29.12.2009р. №к-3281-14-1.1 повідомив, що рішень
про надання дозволу на будівництво
жилого будинку на земельній ділянці
АДРЕСА_2 не приймалося.(а.с.31)

За зверненням позивача було проведено
перевірку ділянки АДРЕСА_2 та актом
комісійного розгляду звернення
позивача від 12.01.2010р. встановлено, що
мешканцем будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_4
збудовані стіни в 3 поверхи. Вздовж
стіни будинку і забору вирита траншея
(а.с.33) та листом від 22.01.2010р. №к-650-1.1.1
повідомлено позивача, що будівництво
будинку здійснювалося без дозволу
інспекції ДАБК, що є порушенням ст..29 ЗУ
«Про планування і забудову територій»
(а.с.32).

З приводу перевірки будівництва ОСОБА_4
оскаржив до Донецького окружного
адміністративного суду, який
постановою від 30.11.2010р. по справі
№2а-23480/10/0570 в задоволенні позовних
вимог відмовив.(а.с.42-44.). Цією ж
постановою було встановлено наявність
виконаних будівельних робіт станом на
11.01.2010р. без дозволу на те Інспекції
ДАБК у Донецькій області готовністю, як
цокольні -100%, улаштування монолітних
залізобетонних конструкцій першого та
другого поверхів - 90%, улаштування
монолітного залізобетонного
перекриття першого поверху -60%,
розкладка балок перекриття другого
поверху -100%, чим порушено вимоги ст..29 ЗУ
«Про планування і забудову територій».
Після перегляду в апеляційному та
касаційному порядку постанова набрала
законної сили 18.01.2011р. (а.с.179-180, 176-178).

Ухвалою Приморського райсуду м.
Маріуполя від 21.05.2010р. по справі №2-753/10
зобов'язано ОСОБА_4 зупинити будівельні
роботи на земельній ділянці за адресою
АДРЕСА_2. (а.с.38) Постановою про
закінчення виконавчого провадження
від 15.07.2010р. ВП №19740208 закінчено у
зв'язку із невиконанням рішення суду.
(а.с.40) В судовому засіданні позивач
зазначив, що він звертався до прокурора
з приводу притягнення до
відповідальності ОСОБА_4 за
невиконання рішення, однак прокурор
справу закрив. Рішення прокурора про
закриття провадження ним не
оскаржувалося.

Висновком інституту
«Маріупольцивільпроект» №12410/1 від
12.05.2010р. встановлено, що будівництво
жилого будинку АДРЕСА_2 не відповідає
нормам ДБН 360-92 тому проектування
нового жилого будинку АДРЕСА_1
неможливо.(а.с.36-37), таких же висновків
дійшов експерт у будівельно-технічній
експертизі від 30.11.2011р. (а.с.26-29).

Рішенням колегії Приморської районної
адміністрації м. Маріуполя №91 від
26.05.2010р. позивачу надані містобудівні
умови обмежень забудови земельної
ділянки за адресою АДРЕСА_1.( а.с.34-34)

Як вбачається з «Коригування
проекту будівництва жилого будинку
АДРЕСА_2. Стадія робочий проект.
Комплект: 37/09АС» головним архітектором
міста узгоджено 2.08.2010р. (а.с.135-149).

Приписом прокурора м. Маріуполя
№27/3961вих10 від 22.11.2010р. зобов'язано
начальника Головного управління
містобудування та архітектури Марради
прийняти заходи щодо відкликання
узгодження вищезазначеного
коригування проекту (а.с.63-64). Не
погодившись з приписом начальник
Головного управління містобудування
та архітектури Марради звернувся до
Донецького окружного
адміністративного суду, який своєю
постановою від 27.01.2011р. по справі
2а-27331/10/0570 відмовив в задоволені позову.
(а.с.65-67). Після чого вказане рішення
було оскаржено до Донецького
Апеляційного Адміністративного суду
який постановою від 19.05.2011р. позов
задовольнив та скасував припис
прокурора як протиправний, постанова
набрала законної сили негайно(а.с.68-69).
Позивач не погодившись з таким
рішенням суду оскаржила його в
касаційному порядку. Суд касаційної
інстанцій 10.11.2011р. скасував рішення
апеляційної інстанції та залишив
постанову суду першої інстанції, яка
набрала законної сили 23.11.2011р. (а.с.72-74)

Листом № к-136-14-1-1-08/3 від 25.01.2012р.
перший заступник міського голови
повідомив позивача, що «Коригування
проекту будівництва жилого будинку
АДРЕСА_2» від 02.08.2010р. на виконання
рішення ВАСУ відізвано. (а.с.75)

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 23.02.2012р.
№2а/0570/21637/2011 визнано незаконною та
скасовано декларацію про готовність
жилого будинку до експлуатації за
адресою АДРЕСА_2.(а.с.85-89). Як з'ясовано в
судовому засіданні та визнано
сторонами, що вказана постанова була
оскаржена в апеляційному та
касаційному порядку і на теперішній
час скасована касаційною інстанцією.
До перегляду ВСУ не допущена (а.с.85-93).
Отже за таких підстав суд не приймає
обставини встановлені вказаним
судовим рішенням.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду №2а/0570/5047/2012 від
11.07.2012р. скасовано Свідоцтво про право
власності на нерухоме майно та
державну реєстрацію - будинок за
адресою АДРЕСА_2. (а.с.76-80) Постанова
набрала законної сили 21.08.2012р. після
перегляду її в апеляційному порядку.
(а.с.81-84).

В судовому засіданні позивач
зазначив, що хоча і скасовані
правовстановлюючий документ та
реєстрація права власності на
самочинне побудований ОСОБА_4 будинок,
але останній до набрання рішення
законної сили спочатку подарував
будівлю своєму родичу, а після цього
той її продав іншій особі.

З урахуванням досліджених
доказів, та встановлених обставин суд
прийшов до висновку, що сторони не
перебувають в договірних відносинах, а
заявлені вимоги ґрунтуються на
загальних положеннях про
відшкодування шкоди.

Згідно ст..1173 ЦК України шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
незаконними рішеннями, дією чи
бездіяльністю органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування при здійсненні ними
своїх повноважень, відшкодовується
державою, Автономною Республікою Крим
або органом місцевого самоврядування
незалежно від вини цих органів.

Як зазначено в п.2 Постанові ПВСУ №6 від
27.03.1992р. «Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» розглядаючи
позови про відшкодування шкоди, суди
повинні мати на увазі, що відповідно до
положень ЦК шкода, заподіяна особі і
майну громадянина або заподіяна майну
юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її заподіяла, за умови, що дії
останньої були неправомірними, між
ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина зазначеної
особи.

Висновками експертизи №1017-03 від
31.03.2014р. визначено найбільш ймовірний
розмір матеріальної шкоди, завданої
обмеженням права користування ОСОБА_1
земельною ділянкою АДРЕСА_1 за його
цільовим призначенням (будівництво та
обслуговування жилого будинку) у
зв'язку із узгодженням Відповідачем
«Корегування проекту будівництва
житлового будинку АДРЕСА_2. Стадія:
Робочий проект. Комплект 37/09 АС» від 02
серпня 2010 року за № 06-02-27/11 щодо
зменшення розміру будинку який було
можливо побудувати на земельній
ділянці АДРЕСА_1, що станом на « 31»
березня 2014 року становить 115138 грн. (сто
п'ятнадцять тисяч сто тридцять вісім
гривень 00 коп.). Найбільш ймовірний
розмір зменшення ринкової вартості
земельної ділянки АДРЕСА_1 внаслідок
узгодження Відповідачем «Корегування
проекту будівництва житлового будинку
АДРЕСА_2. Стадія: Робочий проект.
Комплект 37/09 АС» від 02 серпня 2010 року за
№06-02-27/11, станом на « 31» березня 2014 року
становить 115 138 грн. (сто п'ятнадцять
тисяч сто тридцять вісім гривень 00
коп.). Найбільш ймовірний розмір
збитків (втраченої вигоди) - доходів,
які позивач могла б реально одержати за
звичайних обставин, враховуючи
можливість забудови 360 кв.м. житлового
будинку на земельній ділянці АДРЕСА_1
після узгодження відповідачем
«Коригування проекту будівництва
житлового будинку АДРЕСА_2. Стадія:
Робочий проект. Комплект 37/09 АС» від 02
серпня 2010 року за № 06-02-27/11, станом на «
31» березня 2014 року становить 97 152 грн.
(дев'яносто тисяч сто п'ятдесят дві
гривні 00 коп.). (а.с.205-234).

Як вбачається з позовних вимог позивач
посилається на завдання йому шкоди
внаслідок узгодження головним
архітектором міста Маріуполя
«Коригування проекту будівництва
жилого будинку АДРЕСА_2. Стадія робочий
проект. Комплект: 37/09АС», однак
позивачем не доведено, що між цим
узгодженням і шкодою яку просить
відшкодувати позивач є безпосередній
причинний зв'язок, оскільки самочинне
будівництво розпочате ОСОБА_4 було до
узгодження архітектором «Коригування
проекту будівництва жилого будинку
АДРЕСА_2. Стадія робочий проект.
Комплект: 37/09АС» і виконано в
вищезазначених обсягах.

Щодо вимог про відшкодування шкоди
внаслідок обмеження права
користування земельною ділянкою за її
призначенням, слід зазначити, що ст. 155
ЗК України передбачена
відповідальність органів виконавчої
влади та органів місцевого
самоврядування за видання актів, які
порушують права власників земельних
ділянок. У разі видання органом
виконавчої влади або органом місцевого
самоврядування акта, яким порушуються
права особи щодо володіння,
користування чи розпорядження
належною їй земельною ділянкою, такий
акт визнається недійсним. Збитки,
завдані власникам земельних ділянок
внаслідок видання зазначених актів,
підлягають відшкодуванню в повному
обсязі органом, який видав акт.

Підстави відшкодування збитків
передбачені ст..156 ЗК України, а саме,
заподіяні внаслідок: а) вилучення
(викупу) сільськогосподарських угідь,
лісових земель та чагарників для
потреб, не пов'язаних із
сільськогосподарським і
лісогосподарським виробництвом; б)
тимчасового зайняття
сільськогосподарських угідь, лісових
земель та чагарників для інших видів
використання; в) встановлення обмежень
щодо використання земельних ділянок; г)
погіршення якості ґрунтового покриву
та інших корисних властивостей
сільськогосподарських угідь, лісових
земель та чагарників; ґ) приведення
сільськогосподарських угідь, лісових
земель та чагарників у непридатний для
використання стан; д) неодержання
доходів за час тимчасового
невикористання земельної ділянки.

Як з'ясовано в судовому засіданні
відповідачем не приймалося рішень про
встановлення обмежень щодо
використання земельної ділянки
позивача. Крім того, доказів, що між цим
узгодженням коригування
вищезазначеного проекту і шкодою
внаслідок обмеження права
користування земельною ділянкою яку
просить відшкодувати позивач на
загальних підставах є безпосередній
причинний зв'язок. А обставини на які
позивач посилається стосуються
обмежень, які позивач зазнав внаслідок
самочинного будівництва жилого
будинку за адресою АДРЕСА_2 правові
наслідки якого визначені ст..376 ЦК
України. Доказів, на підтвердження
обставин, які були у причинному зв'язку
з перешкодою працевлаштування
позивача внаслідок дій або
бездіяльності відповідача позивач
суду не надав.

В судовому засіданні була
оглянута адміністративна справа
№2а-27331/10/0570 в двох томах, але ці
матеріали не містять доказів які б
спростовували висновки суду відносно
предмету позовних вимог. Частково
копії документів додано до цієї справи.

Що стосується відшкодування
моральної шкоди в сумі 500000 грн. яку
позивач обгрунтовує у витрачанні
особистого часу на збиранні доказів,
відвідування юристів, складання
документів, листування, та участь у
судових засіданнях, переживаннях
пов'язаних із розглядом судової справи
№2а-27331/10/0570 в м. Донецьк внаслідок яких
почав підвищуватися тиск, з'явилася
аритмія, погіршений сон,
роздратованість, які впливають на її
сімейні стосунки. Та в останній час
головні і серцеві болі, депресія,
коливання артеріального тиску.
Постійні нервові напруження із за
виникаючих судових позовів, втрата
віри у справедливу та законну
діяльність місцевого органу влади. Суд
приходе до висновку, що вимоги не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, спричиненої їй внаслідок
порушення її прав яка полягає: у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна; у
приниженні честі та гідності фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини.

Відповідно до положень п. 5 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
25.05. 2001 року № 5 "Про судову практику в
правах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" до загальних
підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної(немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини
останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень.

Згідно ст.. 59, 60 ЦПК України обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до положень п. 5 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
25.05. 2001 року № 5 Відповідальність
заподіювача шкоди без вини може мати
місце лише у випадках, спеціально
передбачених законодавством.

На підтвердження своїх доводів
позивачем надано виписку із
амбулаторної карти від 13.03.2011р. З якої
вбачається, що позивач перебуває на
обліку в поліклініці з 2005р. с
захворюванням ішемічна хвороба серця.
Неодноразово позивачу було
запропоновано госпіталізацію до
кардіологічного відділення однак вона
відмовилася. (а.с.108).

Інших доказів позивач на підтвердження
моральної шкоди суду не надав.

Оцінивши подані позивачем докази в їх
сукупності суд приходе до висновку, що
позивач не довів, що моральна шкода (ті
наслідки на які посилається позивач)
заподіяна саме протиправними діями
відповідача та знаходиться у
причинному зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача в
її заподіянні.

Таким чином, з урахуванням положення
статті 214 ЦПК України, яке передбачає,
що під час ухвалення рішення суд
вирішує, чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи; які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин, а
також положення ч. 1 ст. 60 ЦПК України,
якою передбачено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог чи заперечень, суд
приходить до висновку, що позивач не
надав належних та допустимих доказів в
обґрунтування своїх вимог, що шкода
заподіяна саме протиправними діями
відповідача та знаходиться у
причинному зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача в її
заподіянні. За таких обставин суд
дійшов висновку про необґрунтованість
заявленого позову і вважає його таким,
що задоволенню не підлягає.

Оскільки в позов задоволенню не
підлягає в повному обсязі відповідно
до ст. 88 ЦПК України не підлягають
задоволенню вимоги про стягнення
судових витрат по цій справі згідно
заяви позивача.

Інші документи, які містяться в
матеріалах справи суд до уваги не
приймає, оскільки вони не містять
інформації, що стосуються предмету
позову і не спростовують висновків
суду.

Керуючись ст. 22, 23, 1166, 1167, 1173, 1174 ЦК, ст. 6,
10, 11, 60, 213-215 ЦПК,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Головного управління містобудування
та архітектури Маріупольської міської
ради про відшкодування матеріальної,
моральної шкоди та судових витрат -
відмовити повністю.

Адміністративну справу №2а-27331/10/0570
повернути на адресу Донецького
Окружного Адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Донецької області в м. Маріуполі, через
Приморський районний суд м. Маріуполя
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, у разі
подання апеляційної скарги, рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Суддя:
Шишилін О. Г.