Справа№ 324/892/14-ц
№ 2/324/340/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2014
Пологівський районний суд

Запорізької області

в складі: головуючого судді
Іванченка М.В.

при секретарі
Колісник А.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Пологи справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики,

в с т а н о в и
в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
вказаним позовом, в якому зазначив, що
15.09.2011 року та 30.11.2011 року між ним та
відповідачем було укладено два
договори позики на суму 11830грн. та
24722грн. відповідно, які оформлені
письмовими розписками. За умовами
розписки від 15.09.2011 року відповідач
зобов'язувався повернути 11803грн. в
строк до 15.11.2011 року. За умовами
розписки від 30.11.2011 року відповідач
зобов'язувався повернути 24722грн. в
строк до 15.12.2011 року. Однак, в порушення
умов договору станом на 22.04.2014 року
вказані кошти по обом розпискам
повернуті не були. Позивачем наведено
розрахунок втрат від інфляції по
розписці на суму 11830грн. за період з
16.11.2011 року по 31.03.2014 року, які склали
429,49грн., та розрахунок 3% річних по
розписці на суму 11830грн. за період з
16.11.2011 року по 22.04.2014 року, які склали
863,43грн. Позивачем також наведено
розрахунок втрат від інфляції по
розписці на суму 24722грн. за період з
05.12.2011 року по 31.03.2014 року, які склали
871,94грн., та розрахунок 3% річних по
розписці на суму 24722грн. за період з
05.12.2011 року по 22.04.2014 року, які склали
1765,76грн. У зв'язку з цим позивач просить
стягнути з ОСОБА_2 на свою користь
40482,62грн., в тому числі основний борг
згідно розписок у сумі 36552грн., втрати
від інфляції у сумі 2629,19грн., 3% річних у
сумі 1301,43грн.

В ході судового розгляду справи
позивач ОСОБА_1 та його представник
ОСОБА_3, підтримавши позов та виклавши
мотиви його пред'явлення, просять
поданий позов задовольнити.

В ході судового розгляду справи
відповідач ОСОБА_2 та його представник
адвокат ОСОБА_4 заперечували проти
задоволення позову, посилаючись на
безпідставність вимог позивача.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін, їх
представників та давши оцінку доказам,
суд знаходить позов таким, що не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ст.1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст.1047 ЦК України договір позики
укладається у письмовій формі, якщо
його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми. На підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_2
15.09.2011 року склав розписку, в якій
зазначив, що він отримав у борг від
позивача ОСОБА_1 11830грн. на строк до
15.11.2011 року. 30.11.2011 року відповідач
ОСОБА_2 знову склав розписку, в якій
зазначив, що він взяв у борг кошти в
сумі 24722грн. у позивача ОСОБА_1, які
зобов'язувався віддати до 04.12.2011 року.

В ході судового засідання 10.06.2014 року
позивач ОСОБА_1 пояснив, що відповідач
ОСОБА_2 працював водієм автомобіля
«Камаз» в ТОВ «Агропром Рута», де він
був директором. Керуючи вказаним
автомобілем «Камаз», відповідач ОСОБА_2
зупинився на мосту, виставив два
колеса, вставив в них гілля і ліг спати.
З цими двома колесами зіштовхнувся
автомобіль «Mitsubishi Outlander», хто був
водієм цього автомобіля, він не
пам'ятає. Це відбулось на автодорозі
Токмак-Бердянськ в Бердянському
районі, на місце ДТП працівники ДАІ не
викликались. За твердженням позивача
ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_2 не
заперечував своєї вини у ДТП, тому
водію автомобіля «Mitsubishi Outlander» було
виплачено кошти на ремонт автомобіля, а
відповідач ОСОБА_2 15.09.2011 року склав
розписку, якою зобов'язувався
повернути йому ці кошти. Після цього,
відповідач ОСОБА_2 поїхав у відрядження
на автомобілі «Камаз», в ході якого він
за перевантаження автомобіля, а також
внаслідок вживання спиртного,
вимушений був віддавати гроші
працівникам ДАІ за те, щоб вони
відпустили його з автомобілем. Під час
цього відрядження відповідач ОСОБА_2
також зламав автомобіль «Камаз» і у
нього зникла частина вантажу. У зв'язку
з цими діями відповідача ОСОБА_2
підприємству було спричинено збитки на
суму близько 24000грн., тому відповідач
ОСОБА_2 знову написав розписку, якою
зобов'язувався повернути йому ці кошти.
На підтвердження своїх пояснень
позивач ОСОБА_1 надав до суду письмові
пояснення відповідача ОСОБА_2 щодо
обставин спричинення ним шкоди ТОВ
«Агропром Рута» на суму 24722грн., які той
зобов'язувався відшкодувати до 04.12.2011
року. Позивач ОСОБА_1 також зазначив, що
реально гроші в борг відповідачу
ОСОБА_2 він не давав. Крім цього, позивач
ОСОБА_1 зазначив, що по першій розписці
відповідач ОСОБА_2 відпрацював йому
борг на суму близько 4500-5000грн., тому він
погоджувався зменшити розмір позовних
вимог. На підтвердження своїх пояснень
позивач ОСОБА_1 зобов'язувався надати
до суду докази, у зв'язку з цим судовий
розгляд справи було відкладено.

В ході судового засідання 10.06.2014 року
відповідач ОСОБА_2 підтвердив
зазначені пояснення позивача ОСОБА_1,
зазначивши, що він дійсно реально ніякі
гроші в борг від позивача ОСОБА_1 не
отримував, першу розписку він написав
на відшкодування шкоди за ДТП, а другу -
на відшкодування збитків підприємству,
однак з відшкодуванням цих коштів він
був не згоден і написав розписки лише
на вимогу позивача ОСОБА_1 та інших
людей, які були з ним, вони його
примусили.

Однак, в судове засідання 17.06.2014 року
позивач ОСОБА_1 не з'явився, про причини
своєї неявки суд не повідомив,
натомість з'явилась його представник
ОСОБА_3, яка вже стверджувала, що
позивач ОСОБА_1 реально надав гроші в
борг відповідачу ОСОБА_2,
підтвердженням цього є розписки, які
відповідач ОСОБА_2 добровільно склав,
їх зміст відповідає дійсності.
Пояснення позивача ОСОБА_1, які той
давав в ході судового засідання 10.06.2014
року, не відповідають дійсності, що
було зумовлено його нервовим станом,
про часткове відшкодування боргу
відповідачем ОСОБА_2 їй нічого не
відомо.

Представником позивача ОСОБА_3 було
надано до суду письмові пояснення
позивача ОСОБА_1, в яких зазначено, що в
минулому судовому засіданні він,
перебуваючи у знервованому стані та в
стані сильного емоційного напруження,
помилково вказав, що кошти надані
відповідачу за розписками, були
фактично передані на покриття ним
збитків, безпосередньо потерпілим
особам. В цьому судовому засіданні на
нього чинився емоційний тиск з боку
представника відповідача, який досить
агресивно поводився, що негативно
вплинуло на його емоційний стан, у
зв'язку з цим він втратив можливість
оцінювати ситуацію належним чином.
Ввівши його в оману, представник
відповідача змусив його надати
помилково інформацію щодо розміру
переданих коштів за розписками.

За змістом ст.ст. 10, 11, 60, 212 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень. Суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Твердження позивача ОСОБА_1, зазначені
в його письмових поясненнях, а також
його представника ОСОБА_3 щодо
перебування його в ході судового
засідання 10.06.2014 року у знервованому
стані та в стані сильного емоційного
напруження, внаслідок чого він пояснив
суду не достовірні відомості щодо
причин та обставин складення
відповідачем ОСОБА_2 розписок від 15.09.2011
року і 30.11.2011 року та виникнення у того
боргів, нічим об'єктивно не
підтверджено. Ніяких доказів, в тому
числі будь-яких медичних документів, на
підтвердження перебування позивача
ОСОБА_1, в описаному ним стані, до суду
надано не було. В ході судового
засідання 10.06.2014 року позивач ОСОБА_1
ніяких заяв про свій неналежний стан не
робив, не просив відкласти судове
засідання чи оголосити в ньому перерву.
Крім того, особисто позивачем ОСОБА_1 на
підтвердження своїх пояснень щодо
причин та обставин виникнення у
відповідача ОСОБА_2 боргу в сумі 24722грн.
було надано для залучення до
матеріалів справи письмові пояснення
ОСОБА_2 від 30.11.2011 року, надані позивачу
ОСОБА_1 як директору підприємства
«Агропром Рута», які повністю
підтверджують пояснення позивача
ОСОБА_1, надані ним в ході судового
засідання 10.06.2014 року щодо цього боргу.

Твердження позивача ОСОБА_1, зазначені
в його письмових поясненнях, про те, що
в судовому засіданні 10.06.2014 року на
нього чинився емоційний тиск з боку
представника відповідача, який ввівши
його в оману, змусив надати помилкову
інформацію, не відповідає дійсності.

В ході судового засідання 10.06.2014 року
позивач ОСОБА_1 особисто, вільно і без
будь-якого примусу надавав свої
пояснення, в тому числі відповідаючи на
питання як представника відповідача,
так і суду. Ніяких заяв про тиск з боку
представника відповідача він не робив.

З огляду на викладене суд приходить до
висновку, що достовірні відомості щодо
причин та обставин виникнення у
відповідача ОСОБА_2 боргів та складення
ним розписок від 15.09.2011 року і 30.11.2011
року, позивачем ОСОБА_1 були надані саме
в ході судового засідання 10.06.2014 року,
оскільки вони повністю узгоджуються з
наданими ним же доказами - письмовими
поясненнями ОСОБА_2 від 30.11.2011 року,
наданими позивачу ОСОБА_1 як директору
підприємства «Агропром Рута», та
поясненнями відповідача ОСОБА_2,
наданими ним в ході судового розгляду
справи.

На підставі цього судом було
встановлено, що позивачем ОСОБА_1 гроші
в сумі 11830грн. та в сумі 24722грн.
відповідачу ОСОБА_2 в борг не
надавались, розписки від 15.09.2011 року і
30.11.2011 року були написані відповідачем
ОСОБА_2 фактично на підтвердження
відшкодування спричинених ним збитків
підприємству «Агропром Рута», а
оскільки відповідно до ч.2 ст.1046 ЦК
України договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками, то
суд приходить до висновку, що між
позивачем ОСОБА_1 та відповідачем
ОСОБА_2 договори позики укладені не
були.

Таким чином, суд, проаналізувавши
обставини справи, виходячи з засад
розумності, виваженості та
справедливості, дійшов висновку, що
оскільки між позивачем ОСОБА_1 та
відповідачем ОСОБА_2 договори позики
укладені не були, то пред'явлений позов
позивачем ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2
про стягнення боргу в сумі 40482,62грн., в
тому числі основний борг згідно
розписок у сумі 36552грн., втрати від
інфляції у сумі 2629,19грн., 3% річних у сумі
1301,43грн., на підставах, якими позивач
ОСОБА_1 обґрунтовує свої позовні
вимоги, задоволенню не підлягає, тому в
його задоволенні слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 1046, 1047 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 15, 57, 60,
79, 88, 212, 215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И
В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення боргу в сумі 40482,62грн., в
тому числі основний борг згідно
розписок у сумі 36552грн., втрати від
інфляції у сумі 2629,19грн., 3% річних у сумі
1301,43грн., відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Запорізької області
через Пологівський районний суд
Запорізької області на протязі десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: