АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1615/4541/12
Номер провадження 22-ц/786/1901/14
Головуючий у 1-й інстанції Зоріна Д.О.
Доповідач Гальонкін С. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого:
Гальонкіна С.А.

Суддів: Петренка
В.М., Одринської Т.В.

при секретарі:
Верещаці М.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Державний
експортно-імпортний банк України» на
рішення Крюківського районного суду м.
Кременчука Полтавської області
від 15 жовтня 2013 року

по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Державний
експортно-імпортний банк України» до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, закритого акціонерного
товариства "Крюківбудтехмонтаж" про
визнання недійсними інвестиційного
договору, свідоцтва про право
власності та визнання права власності,
-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом
до ОСОБА_1, ОСОБА_2, закритого
акціонерного товариства
"Крюківбудтехмонтаж" про визнання
недійсними інвестиційного договору,
свідоцтва про право власності та
визнання права власності.

Рішенням Крюківського районного суду
м. Кременчука Полтавської області від 15
жовтня 2013 року в задоволенні позовних
вимог публічного акціонерного
товариства «Державний
експортно-імпортний банк України» до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, закритого акціонерного
товариства "Крюківбудтехмонтаж" про
визнання недійсними інвестиційного
договору, свідоцтва про право
власності та визнання права власності
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
публічне акціонерне товариство
«Державний експортно-імпортний банк
України» (надалі банк) подав апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить рішення скасувати та
ухвалити нове про задоволення позову.
Рішенням Апеляційного суду
Полтавської області від 11 грудня 2013
року рішення Крюківського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 15 жовтня 2013 року в частині відмови в
задоволенні позову про визнання
інвестиційного договору недійсним
скасовано та ухвалено в цій частині
нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ
«Державний експортно-імпортний банк
України» задоволено частково.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 23 квітня 2014 року
рішення Апеляційного суду Полтавської
області від 11 грудня 2013 року скасовано
в частині задоволення позову про
визнання інвестиційного договору
недійсним, справу в цій частині
передано на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Згідно ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і
мотиви, з яких скасовані рішення є
обов'язковими для суду першої чи
апеляційної інстанції при новому
розгляді справи.

Колегія суддів, дослідивши матеріали
справи, доводи апеляційної скарги,
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення, за
наступних підстав.

Відповідно п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 12
січня 2006 року між ЗАТ
«Крюківбудтехмонтаж» та ОСОБА_1
укладено інвестиційний договір №5,
згідно якого інвестор вкладає
інвестицію, а організація
зобов'язується забезпечити реалізацію
інвестиції від інвестора для
спорудження та удосконалення
семикімнатної квартири АДРЕСА_1,
загальною площею 260,1 кв.м., що
передбачено додатком №2 до договору.

17 листопада 2006 року між банком та
ОСОБА_1 укладено кредитний договір
№10006С7/31, відповідно до умов якого
позичальник отримала кредит у сумі
98000,00 доларів США строком до 15 листопада
2021 року для придбання квартири АДРЕСА_1
вартістю 707000,00 грн. згідно
інвестиційного договору №5 від 12 січня
2006 року.

З метою забезпечення зобов'язань за
кредитним договором, 17 листопада 2006
року банк та ОСОБА_1 уклали Іпотечний
договір №10006Z15/31, згідно з яким
кредитору в іпотеку передано
квартиру АДРЕСА_1, що стане власністю
іпотекодавця після державної
реєстрації на підставі інвестиційного
договору №5 від 12 січня 2006 року,
укладеного між ЗАТ
«Крюківбудтехмонтаж» та ОСОБА_1, акту
державної приймальної комісії про
прийняття в експлуатацію закінченого
будівництвом об'єкта від 18 серпня 2006
року та акту прийому-передачі
зазначеної квартири.

При нотаріальному посвідченні
вказаних договорів, позичальник надала
нотаріусу заяву про те, що вказана
квартира є її особистою власністю і
набута за час не перебування в шлюбі та
у фактичних шлюбних відносинах. Осіб,
які б могли поставити питання про
визнання за ними права власності на
останню, в тому числі і відповідно до
положень ст.ст. 65,74.97 СК України,
відсутні.

Після введення будинку в експлуатацію,
Кременчуцьким міським головою видано
розпорядження № 644-Р від 21 вересня 2006
року «Про затвердження акту розподілу
квартир та машиномісць в цокольному
поверсі шестиквартирного житлового
будинку АДРЕСА_1 вказано ОСОБА_1

У відповідності до протоколу
погодження розміру інвестицій, який є
додатком №1 до інвестиційного
договору, ОСОБА_1 здійснено
інвестиційний внесок в розмірі 42000
доларів США, що в еквіваленті становить
214000 грн., про що видано квитанцію до
прибуткового касового ордеру.

21 грудня 2006 року першим заступником
міського голови Онищенко В.В. видано
розпорядження №821-Р про внесення змін
та доповнень до вищезазначеного
розпорядження Кременчуцького
міського голови, яким затверджено акт
розподілу та закріплення квартир та
машиномісць в цокольному поверсі
шестиквартирного житлового будинку
АДРЕСА_1, де власниками квартири №6 вже
зазначено ОСОБА_1 та ОСОБА_2

22 березня 2007 року Управлінням
житлово-комунального господарства
Кременчуцької міської ради видано
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 на
ім'я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як належну на
праві спільної сумісної власності.

В ході вирішення в 2009 році питання про
реструктуризацію кредиту,
позичальник надала банку
правоустановчі документи на квартиру,
в тому числі і свідоцтво про право
спільної сумісної власності, видане
УЖКГ Кременчуцької міської ради на ім'я
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 На запит банку,
виконавчим комітетом Кременчуцької
міської ради направлено документи, в
тому числі і інвестиційний договір №5
від 12 січня 2006 року між ЗАТ
«Крюківбудтехмонтаж», в редакції якого
інвесторами вже були ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Звертаючись до суду позивач посилався
на те, що між позивачем та
відповідачкою ОСОБА_1 існують
правовідносини, що виникли з
кредитного договору, укладеного між
ними. Зокрема зазначив, що на
забезпечення виконання вказаного
кредитного договору укладено
іпотечний договір, предметом якого є
квартира АДРЕСА_1 для спорудження та
удосконалення якої між ЗАТ
«Крюківбудтехмонтаж» та інвесторами
ОСОБА_2 і ОСОБА_1 укладено
інвестиційний договір № 5 від 12 січня
2006 року. Виходячи з наведеного позивач
вважає, що укладений інвестиційний
договір № 5 від 12 січня 2006 року впливає
і на його права.

Також, позивач просив визнати
укладений між ЗАТ
«Крюківбудтехмонтаж» та інвесторами
ОСОБА_2 і ОСОБА_1 інвестиційний договір
№ 5 від 12 січня 2006 року недійним з
підстав невідповідності закону - ч.3 ст.4
Закону України «Про інвестиційну
діяльність» в редакції від 14 січня 2006
року та положень глави 53 ЦК України
щодо порядку укладання, зміни та
розірвання договорів.

Проте, зазначені доводи не
заслуговують на увагу суду, виходячи з
наступного.

Так, місцевий суд вірно надав оцінку
правовідносинам, що виникли між
сторонами. Зокрема, з матеріалів справи
слідує, що рішенням Апеляційного суду
Полтавської області від 25 вересня 2013
року у справі за позвоом ОСОБА_2 до ПАТ
«Державний експортно-імпортний банк»,
ОСОБА_4, ОСОБА_1 про визнання недійсним
кредитного договору, договорів іпотеки
та поруки визнано недійсним іпотечний
договір №10006Z15/31 від 17 листопада 2006
року, укладений між ВАТ «Державний
експортно-імпортний банк» та ОСОБА_1,
згдно якого передано в іпотеку
квартиру АДРЕСА_1.

Згідно ч. 3 ст. 60 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини

З наведеного слідує, що місцевий суд
вірно визначив доведеним факт
недійсності іпотечного договору
№10006Z15/31 від 17 листопада 2006 року,
укладеного між ВАТ «Державний
експортно-імпортний банк України» та
ОСОБА_1 про передачу в іпотеку квартири
АДРЕСА_1.

Згідно зі статтею 16 Цивільного кодексу
України, кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

Пунктом 3 статті 215 ЦК України
визначено, що вимога про визнання
оспорюваного правочину недійсним може
бути пред'явлена тільки особами,
визначеними в ЦК України та інших
законодавчих актах, що встановлюють
оспорюваність правочинів а саме,
однією зі сторін або заінтересованою
стороною, права якої були порушені.

З матеріалів справи слідує, і це вірно
встановлено місцевим судом, що
правовідносини щодо квартири АДРЕСА_1
між сторонами виникли після укладення
іпотечного договору №10006Z15/31 від 17
листопада 2006 року.

Оскільки на час розгляду по суті справи
у суді першої інстанції, зазначений
вище іпотечний договір, рішенням
апеляційного суду Полтавської області
від 25 вересня 2013 року визнано
недійсним, місцевий суд прийшов до
вірного висновку про безпідставність
позовних вимог, оскільки позивач
стороною оспорюваного в даній справі
інвестиційного договору не був. Отже, у
позивача відсутні підстави для
звернення до суду, як сторони права
якої порушено.

Також, безпідставними є посилання
апелянта на положення ч.3 ст.4 Закону
України «Про інвестиційну діяльність»
в редакції від 14 січня 2006 року,
відповідно до якого об'єктами
інвестиційної діяльності не можуть
бути об'єкти житлового будівництва,
оскільки дана норма була доповнена
після укладення оспорюваного договору.

За наведених обставин колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
постановлено у відповідності з
вимогами закону, підстав для його
скасування не має, доводи апеляційної
скарги не дають підстав для висновку
про неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Керуючись ст. 303, ст. 307 ч. 1 п. 1, ст. 308 ч. 1,
ст. 314 ч. 1 п. 1, ст. 315 ЦПК України, колегія
суддів ,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Державний
експортно-імпортний банк України» -
відхилити.

Рішення Крюківського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від 15
жовтня 2013 року -залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий: підпис
Гальонкін С.А.

Судді: підпис
Петренко В.М.

підпис
Одринська Т.В.

З оригіналом згідно: