Справа № 355/2428/13-ц Головуючий у І
інстанції Коваленко К.В.Провадження №
22-ц/780/3491/14 Доповідач у 2
інстанції Журба С.О.Категорія 26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Коцюрби
О.П., Сержанюка А.С.,

при секретарі Токар
Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства «АльфаБанк»
на рішення Баришівського районного
суду Київської області від 31 березня 2014
року за позовом публічного
акціонерного товариства «АльфаБанк»
до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року публічне акціонерне
товариство «АльфаБанк» звернулося до
суду із позовом про стягнення з
відповідача заборгованості за
кредитним договором, який мотивувало
наступним:

12 січня 2007 року між банком та ОСОБА_2 був
укладений кредитний договір № 490021742. 12
жовтня 2010 року ними ж було укладено
договір №1/490089411 про внесення змін і
доповнень до кредитного договору від 12
січня 2007 року, а 17 травня 2012 року -
додаткову угоду № 2 до основного
кредитного договору.

12 січня 2007 року в забезпечення
виконання зобов'язань боржника за
кредитним договором №490021742 між банком
та ОСОБА_2 було укладено договір поруки
за № 490021742-П. Оскільки основний боржник
не виконав своїх зобов'язань за
кредитним договором, утворилася
заборгованість в загальному розмірі
47993,52 грн., яку банк просив суд стягнути
з відповідача як з поручителя.

Рішенням Баришівського районного суду
Київської області від 31 березня 2014 року
у зв'язку з припиненням поруки через
збільшення основного зобов'язання без
погодження з поручителем у задоволенні
позовних вимог було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
позивач подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
норм матеріального і процесуального
права, неповноту та неправильність
встановлення обставин, що мають
значення для справи, просив рішення
суду першої інстанції скасувати і
ухвалити нове, яким позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.
Апеляційну скаргу обґрунтував тим, що
пунктом 2.1 укладеного між сторонами
договору поруки, передбачено, що
поручитель поручається за виконання
боржником зобов'язань, що виникли на
підставі основного кредитного
договору або можуть виникнути на
підставі нього у майбутньому. Таким
чином вважає, що відповідач взяла на
себе зобов'язання нести
відповідальність за невиконання
основного договору як на умовах,
визначених на час його укладення, так і
на умовах усіх наступних змін до
кредитного договору.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з огляду на
наступне:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.
Перевіривши матеріали справи колегія
суддів прийшла до висновку, що рішення
суду в повній мірі відповідає
наведеним вимогам, підстави для його
скасування чи зміни відсутні.

Ухвалюючи рішення по справі суд
виходив з того, що у відповідності до
положень ч. 1 ст. 559 ЦК України порука
припиняється у разі зміни зобов'язання
без згоди поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності. Оскільки в ході
розгляду справи було встановлено, що
12.10.2010 року банком та позичальником
було без згоди поручителя збільшено
розмір кредиту та підвищено відсоткову
ставку за ним, суд першої інстанції
прийшов до висновку про припинення
поруки відповідача за даним кредитним
договором, відтак про відсутність
підстав для стягнення з неї
заборгованості за кредитом. З даними
висновками суду першої інстанції
колегія суддів погоджується в повній
мірі. При цьому колегія суддів критично
відноситься до посилань апеляційної
скарги на п. 2.1. договору поруки як на
доказ погодження відповідача нести
фінансову відповідальність за
виконання усіх зобов'язань за
кредитним договором, що виникнуть в
майбутньому, без необхідності
погоджувати збільшення обсягу
відповідальності з поручителем,
оскільки наведений пункт не містить
такої умови, тим паче що така умова б
прямо протирічила положенню закону.

Зважаючи на викладене колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції,
розглядаючи спір, повно та всебічно
дослідив і оцінив обставини справи,
надані сторонами докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює,
а тому визнає дане рішення законним та
обґрунтованим. Таким чином рішення
суду першої інстанції ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, відтак
передбачених законом підстав для його
скасування при апеляційному розгляді
не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія судів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
"АльфаБанк"відхилити.

Рішення Баришівського районного суду
Київської області від 31 березня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: