Справа № 333/8942/13-ц
Провадження № 2/333/326/14
РІШЕННЯ

Іменем України

14 травня 2014 року
м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя
у складі:

головуючого судді:

Холод Р.С.

при секретарі:

Вашато А.Б.,

за участю позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,
представника третьої особи ОСОБА_3 -
ОСОБА_4, розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_3,
приватний нотаріус Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_6
про визнання правочину недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

08.11.2013 року позивач ОСОБА_1 звернулась
до суду із позовом до ОСОБА_5, треті
особи: ОСОБА_3, приватний нотаріус
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_6 про визнання договору
купівлі-продажу недійсним. Свої вимоги
позивач обґрунтовує тим, що 30.05.2011 року
між нею - ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було укладено
нібито фіктивний договір
купівлі-продажу квартири, розташованої
за адресою: АДРЕСА_1, посвідчений
приватним нотаріусом Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
зареєстровано в реєстрі № 872. Метою
укладення зазначеного договору було
недопущення оформлення права
власності на зазначену квартиру за
ОСОБА_3, яка по справі залучена третьою
особою. Звернення позивача до суду з
відповідним позовом передували
наступні факти.

05.12.2001 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було
укладено договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, посвідчений
приватним нотаріусом ОСОБА_7,
реєстраційний № 9362.

24.12.2007 року Комунарським районним судом
м. Запоріжжя було ухвалено заочне
рішення у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, третя особа: відділення
громадянства, міграції і реєстрації
фізичних осіб Комунарського РВ ЗМУ
УМВС України в Запорізькій області про
усунення перешкод в користуванні та
розпорядженні майном та зустрічній
позовній заяві ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи: приватні
нотаріуси Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_7, ОСОБА_10
про визнання угоди доручення та угоди
купівлі-продажу недійсним. Згідно
зазначеного рішення суду у задоволенні
позову ОСОБА_3 відмовлено, зустрічну
позовну заяву ОСОБА_1 задоволено:
визнано угоду доручення від 14.07.2001 року
на право розпорядження квартирою та
угоду купівлі-продажу від 05.01.2001 року
квартири АДРЕСА_1 недійсними. Ухвалою
Апеляційного суду Запорізької області
від 24.06.2008 року заочне рішення
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя від 24.12.2007 року залишено без
змін. Проте, ухвалою Верховного Суду
України від 15.07.2009 року рішення
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя від 24.12.2007 року та ухвалу
Апеляційного суду Запорізької області
від 24.06.2008 року скасовані та справу
направлено до суду першої інстанції
для розгляду іншим суддею.

12.09.2011 року суддею Комунарського
районного суду м. Запоріжжя Іваніною
Ю.В. ухвалено рішення за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_1, третя особа: відділення
громадянства, міграції і реєстрації
фізичних осіб Комунарського РВ ЗМУ
УМВС України в Запорізькій області про
усунення перешкод в користуванні та
розпорядженні майном, яким позовні
вимоги ОСОБА_3 були задоволені
частково: ОСОБА_3 усунуто перешкоди у
здійснення права користування та
розпорядження квартирою АДРЕСА_1
шляхом виселення ОСОБА_1 з квартири
АДРЕСА_1 та зняття з реєстрації ОСОБА_1
за вказаною адресою.

15.09.2011 року до суду звернулась ОСОБА_3 із
позовом до ОСОБА_5, третя особа: ОП
«ЗМБТІ» про витребування майна,
усунення перешкод у користуванні
власністю, зняття з реєстрації,
вселення. Рішенням Комунарського
районного суду м. Запоріжжя від 27.04.2012
року вимоги ОСОБА_3 задоволено
частково: витребувано з чужого
незаконного володіння ОСОБА_5 квартиру
АДРЕСА_1; усунуто ОСОБА_3 перешкоди у
володінні, користування та
розпорядженні квартирою АДРЕСА_1,
шляхом виселення ОСОБА_5 та зняття її з
реєстрації; вселено ОСОБА_3 у належну їй
на праві власності квартиру АДРЕСА_1.
Зазначене рішення ОСОБА_5 оскаржувала,
але ухвалою Апеляційного суду
Запорізької області від 05.09.2012 року та
ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 26.11.2012 року
скаргу ОСОБА_5 відхилено, рішення
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя від 27.04.2012 року залишено без
змін.

Враховуючи, що позивач ОСОБА_1 не є
стороною по справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_5, третя особа: ОП «ЗМБТІ» про
витребування майна, усунення перешкод
у користуванні власністю, зняття з
реєстрації, вселення, тому позивач не
має можливості подати апеляційну
скаргу на рішення суду від 15.09.2011 року, у
зв'язку з чим, ОСОБА_1 просить суд
визнати договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, укладений між нею та
ОСОБА_5 30.05.2011 року, посвідчений
приватним нотаріусом ОСОБА_6,
реєстраційний № 872, недійсним.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позов підтримала, пояснивши, що договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 30.05.2011
року вона дійсно укладала з ОСОБА_5 для
того, щоб не допустити набуття права
власності ОСОБА_3 на квартиру у зв'язку
із судовим спором по цій квартирі. З
ОСОБА_5 вона працювала на одній роботі,
остання деякий час мешкала у неї у
спірній квартирі. За порадою свого
адвоката вона запропонувала ОСОБА_5
фіктивно укласти договір
купівлі-продажу зазначеної квартири,
на що остання погодилась. Кошти за
продаж квартири вона не отримувала. У
подальшому, для того, щоб вбачалось
реальне настання наслідків укладення
правочину, вона відразу після
укладення спірного договору, тобто на
початку червня 2011 року, виїхала до
жіночого монастиря, де і мешкала. Коли у
кінці грудня 2011 року - на початку 2012
року повернулася та намагалась в'їхати
до спірної квартири, ОСОБА_5 її вже не
пустила до житла. Під час проживання у
квартирі, ОСОБА_5 сплачувала за
комунальні послуги. За посвідчення
договору купівлі-продажу остання
сплачувала грошові кошти.

Представник позивача ОСОБА_1 за
дорученням від 20.12.2013 року - ОСОБА_2
позов підтримав та просив його
задовольнити. Вважає, що позовні вимоги
обґрунтовані, так як укладений
фіктивний між позивачем та
відповідачем договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 необхідно визнати
недійсним, тому що передачі власності в
розпорядження ОСОБА_5 не було, ОСОБА_1
грошові кошти за продаж квартири не
отримувала, тобто правочин був
здійснений без наміру створення
реальних правових наслідків, а для
того, щоб ОСОБА_3 не заволоділа
зазначеною квартирою. Позивач до суду
подала позов для того, щоб у разі його
задоволення намагатися скасувати
рішення від 12.09.2011 року, ухвалене суддею
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя Іваніною Ю.В. у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа:
відділення громадянства, міграції і
реєстрації фізичних осіб
Комунарського РВ ЗМУ УМВС України в
Запорізькій області про усунення
перешкод в користуванні та
розпорядженні майном, яке на той час не
було оскаржено.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання
не з'явилась, про день, місце і час
розгляду справи повідомлена належним
чином. До суду надала заяви з проханням
розглянути справу за її відсутності,
так як не може бути присутньою в
судових засіданнях за сімейними
обставинами. У судових засіданнях
21.01.2014 року ОСОБА_5 визнала позовні
вимоги, а 11.02.2014 року заперечувала проти
позову у повному обсязі без надання
будь-яких пояснень. У подальшому, на
неодноразові виклики суду, відповідач
у судові засідання не з'являлася,
направляючи вказані заяви.

Представник третьої особи ОСОБА_3 за
дорученням від 15.10.2013 року - ОСОБА_4
вважає, що позовні вимоги не підлягають
задоволенню, так як відсутні підстави
для визнання недійсним договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 між
ОСОБА_1 та ОСОБА_5 Договір був
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним,
волевиявлення спірного договору є
вільним і відповідає їх внутрішній
волі, договір не має характеру
фіктивного та удаваного правочину.
Після відчуження зазначеної квартири,
житло було зареєстровано належним
чином за ОСОБА_5, яка після купівлі
квартири реально там проживала. На цей
час вказана квартира належить ОСОБА_3

Третя особа - приватний нотаріус
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_6 в судове засідання не
з'явилась, про день, місце і час
розгляду справи повідомлена належним
чином. До суду надала заяву з проханням
розглянути справу за її відсутності та
копії документів, на підставі яких було
посвідчено договір купівлі-продажу
квартири від 30.05.201 року, за реєстровим
№ 872. Раніше у судовому засіданні
пояснила, що деталі посвідчення
договору купівлі-продажу, укладеного
30.05.2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5, вона не
пам'ятає. Але до посвідчення
аналогічних договорів у неї однакові
вимоги щодо надання пакету документів,
платіжних доручень про сплату
державного мита, послуг нотаріуса,
роз'яснення сторонам наслідків
правочину та з'ясування чи зрозумілий
зміст договору покупцю та продавцю
майна. Вона впевнена, що при
посвідченні спірного договору, нею
були виконані усі відповідні норми та
вимоги.

Допитана свідком ОСОБА_11 пояснила суду,
що вона працює вихователем у дитячому
садку, тому знає ОСОБА_1, як особу, яка до
дитячого садка приводила свою онуку,
крім того їх пов'язують релігійні
відносини. Влітку 2011 року, приблизно 2
місяці, вона мешкала у квартирі
позивача за адресою: АДРЕСА_1. Мешкали у
зазначеній квартирі удвох з ОСОБА_1
Відповідача вона бачила, але відносин з
останньої не підтримувала. ОСОБА_1 не
збиралася продавати квартиру. Одного
разу вона чула розмову між позивачем та
відповідачем, згідно якої ОСОБА_1
дозволила ОСОБА_5 мешкати певний час у
останньої вдома, а взамін попрохала на
деякий час оформити право власності на
відповідача.

Допитана у якості свідка ОСОБА_12
пояснила суду, що вона знає ОСОБА_1,
приблизно 5 років. ОСОБА_5 вона знає як
особу, яка певний час мешкала у ОСОБА_1
за адресою: АДРЕСА_1. Приблизно у серпні
2011 року, коли вона перебувала у
вказаній квартирі з ОСОБА_1 вона
дізналася, що остання планує оформити
договір купівлі-продажу спірної
квартири з ОСОБА_5, але без реального
відлучення майна, так як у позивача
були проблеми із житлом та відбувалися
судові засідання. Зазначений договір
вона уклала восени 2011 року, після чого
ОСОБА_1 поїхала до монастиря. Влітку 2011
року вона у квартирі ОСОБА_1 бачила
ОСОБА_5

Допитана свідком ОСОБА_13 пояснила, що
вона є онукою ОСОБА_1 У вересні 2010 року
до її бабусі прийшла ОСОБА_5, якій ніде
було жити, тому ОСОБА_1 дозволила
останній проживати у квартирі за
адресою: АДРЕСА_1. Вона також мешкала по
вказаній адресі до березня 2011 року,
після чого, приблизно один місяць
проживала у своєї матері. Спірний
договір був укладений у кінці травня 2011
року, але вона про нього вже дізналась,
коли побачила текст договору,
приблизно на початку червня 2011 року. У
подальшому вона дізналась, що ОСОБА_1
домовилась фіктивно продати квартиру
ОСОБА_5, тобто лише оформити договір
купівлі-продажу без настання певних
наслідків за те, що її бабуся дозволила
відповідачу мешкати у себе в квартирі.
У листопаді 2011 року ОСОБА_1 поїхала до
монастиря, де і мешкала до березня 2012
року. У цей період часу ОСОБА_1
телефонувала бабусі та наполягала, щоб
ОСОБА_1 приїхала та знялась з
реєстрації у спірній квартирі. Після
того, як її бабуся повернулась з
монастиря, остання намагалася зайти до
квартири та почати там мешкати, але
ОСОБА_5 до житла ОСОБА_1 не пустила.

Суд, вислухавши сторони, свідків,
вивчивши матеріали справи та
перевіривши їх доказами, вважає, що
позовні вимоги задоволенню не
підлягають за наступного.

У судовому засіданні встановлено, що 30
травня 2011 року між позивачем ОСОБА_1 та
ОСОБА_5 був укладений договір
купівлі-продажу, посвідчений приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_6,
відповідно до якого ОСОБА_1 передала, а
ОСОБА_5 прийняла у власність квартиру
АДРЕСА_1 (а.с.108).

Позивач правовою підставою визнання
оспорюваного договору недійсним
визначив положення ст. 234 ЦК України, що
встановлює правові наслідки
фіктивного правочину.

За вимогами ч.3 ст.10, ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.57, 58, 59 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів. Належними є докази,
які містять інформацію щодо предмета
доказування.

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
встановлених ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК, якими
передбачено, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства; особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір
є укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

За договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК).

Статтею 657 ЦК України визначено, що
договір купівлі-продажу земельної
ділянки, єдиного майнового комплексу,
житлового будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації, крім договорів
купівлі-продажу майна, що перебуває у
податковій заставі.

З матеріалів цивільної справи № 2-3989/2011
року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя
особа: ОП «ЗМБТІ» про витребування
майна, усунення перешкод у
користуванні власністю, зняття з
реєстрації, вселення вбачається, що
право власності на квартиру АДРЕСА_1
зареєстровано за ОСОБА_5, що
підтверджено витягом про державну
реєстрацію прав № 30214854 від 07.06.2011 року
(а.с. 35).

Отже, договір купівлі-продажу від 30.05.2011
року укладений в письмовій формі,
посвідчений нотаріально і є такий, що
пройшов державну реєстрацію.

Пунктом 2 договору купівлі-продажу від
30.05.2011 року передбачено, що продаж
квартири вчиняється між сторонами
(ОСОБА_1 та ОСОБА_5) за 58 144 гривень.
Підписання договору продавцем є
підтвердженням факту одержання нею
суми у розмірі 58144 гривень (а.с. 35).
Договір підписаний як продавцем так і
покупцем, а отже, факт не отримання
грошових коштів спростовується.

Зміст договору свідчить про досягнення
сторонами згоди з усіх істотних умов
договору купівлі-продажу, передбачених
ст. 655-658 ЦК України. Волевиявлення
сторін співпадало й було спрямоване
саме на укладення договору
купівлі-продажу квартири.

Крім того, п.4.2 вказаного договору
передбачено, що сторони стверджують
наступне: договір спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним; їх волевиявлення є
вільним і відповідає їх внутрішній
волі; договір не має характеру
фіктивного та удаваного правочину.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 9 від06.11.2009 року «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» роз'яснено, що для
визнання правочину фіктивним
необхідно встановити наявність умислу
всіх сторін правочину, але у разі якщо
на виконання правочину було передано
майно, такий правочин не може бути
кваліфікований як фіктивний.

З копії паспорту ОСОБА_1, серії НОМЕР_1,
виданим Комунарським РВ УМВС України в
Запорізькій області 03.12.1997 року
встановлено, що позивач була
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, але
05.07.2011 року знята з реєстрації даного
місця проживання (а.с. 142).

При цьому, в судовому засіданні було
з'ясовано, що з квартири АДРЕСА_1
позивач виїхала і до теперішнього часу
у спірній квартирі ніхто не мешкає.

Тобто, позивачем були здійснені усі дії
спрямовані на реальне настання
правових наслідків після укладення
договору купівлі-продажу: звільнення
квартири та зняття з реєстраційного
обліку з зазначеної квартири відразу ж
після укладання договору
купівлі-продажу 30.05.2011 року.

Згідно відповіді сектору
адресно-довідкової роботи УДМС України
в Запорізькій області від 20.12.2013 року
ОСОБА_5 була зареєстрована за адресою:
АДРЕСА_1 і лише 08.02.2013 року знята з
реєстраційного обліку за вказаною вище
адресою за рішенням суду (а.с. 40).

Також, суд звертає увагу, що відповідач
ОСОБА_5 у судовому засіданні 21.01.2014 року
позов визнала, але вже в судовому
засіданні 11.02.2014 року повністю
заперечувала проти задоволення позову,
пояснила, що договір купівлі-продажу
30.05.2011 року був дійсно укладений, вона
переїхала жити в квартиру,
зареєструвалась і вважає себе
власницею квартири АДРЕСА_1 (а.с. 46, а.с.
62-63). Також, суд приймає до уваги
показання ОСОБА_5 під час судового
розгляду справи за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_5, третя особа: ОП «ЗМБТІ» про
витребування майна, усунення перешкод
у користуванні власністю, зняття з
реєстрації, в яких остання зазначила
щодо реальності укладання договору
купівлі-продажу 30.05.2011 року.

Відповідно до письмового повідомлення
ОП «ЗМБТІ»№5703 від 27.03.2012 року,
(знаходиться в матеріалах цивільної
справи 2-3989/2011, а.с. 97) право власності на
квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано:

- з 21.03.1004 року за ОСОБА_1 на підставі
свідоцтва №2885 про право власності на
житло виданого Виконавчим комітетом
Комунарської районної ради від 21.01.1994
року (первинна реєстрація);

- з 11.12.2001 року за ОСОБА_3 на підставі
договору купівлі-продажу, посвідченого
ОСОБА_7 приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу від 05.12.2001 року, реєстраційний №
9362 (перейшло від ОСОБА_1.);

- з 15.04.2009 року за ОСОБА_1 на підставі
рішення Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 18.11.2008 року, справа
№2-2677/08 (зареєстровано після ОСОБА_3.);

- з 07.06.2011 року за ОСОБА_5 на підставі
договору купівлі-продажу, посвідченого
ОСОБА_6 приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу від 30.05.2011 року, реєстраційний №
3872 (перейшло від ОСОБА_1.)

З наведеного, можна дійти висновку, що
ОСОБА_1 декілька разів укладала
договори купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1 та зверталась до суду за нібито
порушеним правом.

Позивачем та її представником не
доведені обставини, які свідчать, що
сторони при укладанні оспорюваного
договору купівлі-продажу мали
відповідний умисел щодо фіктивності
правочину, не мали бажання та не
здійснювали дії для реального настання
правових наслідків.

Суд вважає, що волевиявлення позивача
при укладанні договору купівлі-продажу
було вільним і відповідало її волі.
Крім того, з копії документів, які були
підставою для посвідчення приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_6 -
квитанція № 8391.561.6 від 28.05.2011 року на
суму 581,44 грн. та квитанція № 8391.561.9 від
28.05.2011 року на суму 2907,20 грн. вбачається,
що саме ОСОБА_1 позивачем сплачено
податок з доходів фізичних осіб від
продажу нерухомого майна (а.с. 125-126).

Посилання позивача на те, що вона не
отримала коштів за продаж квартири
спростовується п. 2.2 договору, в якому
зазначено, що сторони підтверджують
факт повного розрахунку за продану
квартиру.

Суд критично ставиться до показань
свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12 і ОСОБА_13 та не
приймає їх до уваги, так як повідомлені
останніми відомості щодо часу
укладання спірного договору, періоду
проживання ОСОБА_5 у квартирі за
адресою: АДРЕСА_1, часу виїзду та
проживання ОСОБА_1 у монастирі, дати
зняття з реєстрації ОСОБА_1 з вказаної
адреси різняться між собою та
спростовуються як поясненнями ОСОБА_1
так і матеріалами справи.

Так, згідно показань ОСОБА_11 вона з
ОСОБА_1 2 місяці - влітку 2011 року мешкали
за адресою: АДРЕСА_1. Відповідно до
даних, наданих свідком ОСОБА_12, позивач
поїхала восени 2011 року до монастиря.
Свідок ОСОБА_13 у своїх показаннях
наполягала, що ОСОБА_1 до монастиря
виїхала у листопаді 2011 року. Разом із
тим, ОСОБА_1 зазначила, що після
укладення договору (30.05.2011 року), вона на
початку червня 2011 року поїхала до
монастиря.

Також свідок ОСОБА_12 вказала, що
договір купівлі-продажу позивач та
відповідач уклали восени 2011 року, що
спростовується копією зазначеного
договору (а.с. 108).

Допитана свідком ОСОБА_13 пояснила, що у
період мешкання ОСОБА_1 у монастирі (з
листопада 2011 року по березень 2012 року)
ОСОБА_5 телефонувала останній та
наполягала, щоб позивач приїхала та
знялась з реєстрації у спірній
квартирі. Відповідно до копії паспорта
громадянина України на ім'я ОСОБА_1,
серії НОМЕР_2, виданого 03.12.1997 року
Комунарським РВ ЗМУ ГУМВС України в
Запорізькій області остання була знята
з реєстрації 05.07.2011 року (а.с. 142).

Крім того, суд приймає до уваги причину
подачі позову ОСОБА_1, названу у
судовому засіданні представником
останньої, а саме: у разі задоволення
позовних вимог - це можливість
оскарження рішення Комунарського
районного суду м. Запоріжжя від 12.09.2011 у
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
третя особа: відділення громадянства,
міграції і реєстрації фізичних осіб
Комунарського РВ ЗМУ УМВС України в
Запорізькій області про усунення
перешкод в користуванні та
розпорядженні майном.

За таких обставин, позовні вимоги про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу квартири, як
фіктивного, не підлягають задоволенню,
оскільки належних доказів у
відповідності до статей 10, 60 ЦПК
України суду зі сторони позивача
надано не було.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 203, 215, 234, 626, 638, 655-658 ЦК України,
ст.ст. 10, 11, 57-60, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5,
треті особи: ОСОБА_3, приватний нотаріус
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_6 про визнання правочину
недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Запорізької області
через Комунарський районний суд м.
Запоріжжя шляхом подання апеляційної
скарги на рішення суду протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя Комунарського
районного суду

м. Запоріжжя
Р.С. Холод