Центрально-Міський районний суд
буд.111 м. м. Макіївка Донецька область
Справа № 270/3524/13-ц
Провадження № 2/270/51/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2014 року
місто
Макіївка

Центрально- Міський районний суд
міста Макіївки Донецької області в
складі

головуючої судді
Неженцевої О.В.

при секретарях
Бабич Т.П.

Потіп О.М.

Опалюк С.В.

за участю позивача
ОСОБА_3

представників позивача
ОСОБА_4

ОСОБА_5

відповідача
ОСОБА_6

представника відповідача адвоката
ОСОБА_7

третьої особи
ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні місцевого суду
в м. Макіївка цивільну справу за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про
встановлення належності померлій
квартири на праві особистої приватної
власності, визнання права власності на
квартиру у порядку спадкування за
заповітом,

за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3,
третя особа - приватний нотаріус
Макіївського міського нотаріального
округу ОСОБА_8 про визнання заповіту
недійсним,

В С Т А Н О В И В :

06 червня 2013 року на розгляд до суду
поштою надійшов позов ОСОБА_9 до
ОСОБА_6 про визнання за нею права
особистої власності на квартиру
АДРЕСА_1. У позовній заяві ОСОБА_9 було
зазначено про те, що з 05 червня 1992 року
вона перебуває у шлюбі з ОСОБА_6, від
шлюбу дітей не мають. Під час
перебування у шлюбі- 23 вересня 2005 року
на підставі договору купівлі- продажу
на її ім`я за 82 388 грн. була придбана
двокімнатна квартира АДРЕСА_1. Цей
договір був нотаріально посвідчений
приватним нотаріусом Макіївського
міського нотаріального округу ОСОБА_10
за реєстровим № 1481. Ця квартира була
придбана за кошти, які ОСОБА_9 отримала
від продажу п`ятикімнатної квартири
АДРЕСА_2, яка належала їй на підставі
договору дарування від 05 квітня 2004
року та свідоцтва про право на
спадщину за законом від 26 березня 2004
року. Продаж п`ятикімнатної квартири
було здійснено за 127 000 грн., тому
отримані від продажу цієї квартири
кошти належали їй особисто.
Посилаючись на те, що її чоловік ОСОБА_6
відмовляється надавати згоду на
відчуження квартири АДРЕСА_1, бо
вважає, що ця квартира є сумісною
власністю подружжя, зазначала про те,
що останнім не визнається її право
власності на це нерухоме майно, тому на
підставі статті 392 ЦК України та
статті 57 Сімейного кодексу України
просила визнати квартиру АДРЕСА_1 її
особистою приватною власністю. ( т.1
а.с.2)

До відкриття провадження по справі за
цією позовною заявою позивачка ОСОБА_9
ІНФОРМАЦІЯ_8 померла.

Згідно ухвали суду від 26 вересня 2013
року до участі у розгляді справи у
якості правонаступника померлої
позивачки ОСОБА_9 було залучено
спадкоємицю за заповітом - ОСОБА_3, яка
11 жовтня 2013 року подала до суду
письмові заяви про уточнення позовних
вимог. ( т.1 а.с. 90-91, т.2 а.с. 84).

У судовому засіданні ОСОБА_3 та її
представник ОСОБА_4 позовні вимоги
підтримали і на їх обґрунтування
ОСОБА_3 зазначила про те, що вона є
рідною сестрою ОСОБА_9, з якою у неї
були гарні стосунки при житті. Їх
батьки - ОСОБА_12 та ОСОБА_13, брат ОСОБА_14
та ОСОБА_9 були з 21 травня 2003 року
співвласниками п`ятикімнатної
квартири АДРЕСА_2. З 1998 року її сестра
проживала із чоловіком -
відповідачем по справі, у цій
квартирі. Після смерті батька ОСОБА_9
отримала у березні 2004 року у спадок за
законом 1/8 частину цієї квартири, та
продовжувала там проживати з
відповідачем та їх матір`ю. У квітні
2004 року ОСОБА_13 подарувала належні
їй 3/8 частини квартири ОСОБА_9 З
причини підвищення оплати за
комунальні послуги, на сімейній
нараді було вирішено питання про
необхідність продажу цієї квартири
та купівлі для проживання ОСОБА_9
меншої площі квартири, за умови, що
вона і у подальшому буде здійснювати
до смерті догляд за їх матір`ю, яка
була особою похилого віку та
потребувала стороннього догляду, і у
подальшому буде заповідати, або
подарить квартиру будь- кому із
родичів, щоб житло і у подальшому
залишилося у їх «родині» З метою
можливості виступати ОСОБА_9 єдиним
власником цієї квартири їх брат-
ОСОБА_14 за договором купівлі- продажу
від 02 серпня 2005 року передав ОСОБА_9
право власності на свою частку у цій
квартирі. 15 серпня 2005 року було
нотаріально посвідчено договір
купівлі- продажу цієї квартири,
продаж вчинено за 125 000 грн., що було
еквівалентно 25 000 доларам США і ці
гроші отримала безпосередньо ОСОБА_9,
а у подальшому передала для
зберігання позивачці по справі. За
умовами договору звільнити продану
квартиру ОСОБА_9 повинна була до 15
вересня 2005 року і тому вони терміново
приймали заходи для пошуку
варіантів купівлі квартири в районі
проживання їх у дитинстві, а саме по
вулиці 301 Донецької дивізії у місті
Макіївці, де також проживала ОСОБА_3
зі своєю сім`єю. 23 вересня 2005 року
було нотаріально посвідчено договір
купівлі- продажу, за умовами якого
ОСОБА_9 купила за 82 388 грн., що
еквівалентно 16 250 доларам США,
двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, куди
переїхала для проживання з
відповідачем по справі та своєю
матір`ю. Розрахунок за придбання цієї
квартири було проведено із грошей, які
були отримані від продажу їх «
сімейної квартири», розташованої у
мікрорайоні « Сонячний». Враховуючи те,
що придбана спірна квартира
потребувала ремонту, на проведення
таких дій, придбання будівельних
матеріалів, а також придбання
необхідної меблі та побутової
техніки в «нову квартиру» і було
використано залишок коштів, отриманих
від продажу попередньої квартири.
Ремонтні дії у цій квартирі
проводила ОСОБА_3 та її чоловік,
відповідач надав лише незначну
фізичну допомогу у цьому, посилаючись
на плохий стан свого здоров`я та
зайнятість на роботі. Їх мати - ОСОБА_13
проживала у спірній квартирі разом з
ОСОБА_9 та ОСОБА_6 до своєї смерті у 2010
році. У 2011 році ОСОБА_9 почала
хворіти, була прооперована у 2011 та 2012
роках. Під час хвороби ОСОБА_9 за нею
по черзі доглядали сестри - вона,
ОСОБА_15, ОСОБА_16,яка приїхала із
Ізраїлю на початку квітня 2013 року і
перебувала у місті Макіївці до 17
червня 2013 року. В день свого народження
- 17 травня 2013 року ОСОБА_9 звернулася
до свого чоловіка з проханням « зробити
їй подарунок, щоб квартира залишилася
в їх родині», але останній на це не
погодився і зазначив про те, що не бажає
звільняти квартиру. Про таку розмову
їй повідомила безпосередньо сестра-
ОСОБА_9 наступного дня 18 травня 2013 року.
Враховуючи таку відмову чоловіка,
ОСОБА_9 стала просити її чоловіка -
ОСОБА_17 надати їй допомогу у виклику -
адвоката ( для вирішення питання про
визнання через суд за нею права на
квартиру), лікаря- психіатра для
отримання довідки про її психічний
стан, з подальшим наданням нотаріусу
при укладанні заповіту про
спадкування спірної квартири нею, як
сестрою, проти чого не заперечували
інші їх члени родини. 29 травня 2013 року
за викликом за місцем проживання
ОСОБА_9, у відсутність відповідача по
справі, прибув лікар- психіатр ОСОБА_18,
який після спілкування з останньою,
надав довідку про відсутність у неї
психічних захворювань та можливість
самостійно усвідомлювати значення
своїх дій. До 31 травня 2013 року ОСОБА_9
по телефону спілкувалася з
приватним нотаріусом ОСОБА_8 і під час
розмови вона висловила своє бажання
скласти заповіт про спадкування
належного їй на день смерті майна.
Незважаючи на те, що внаслідок
онкологічного захворювання ОСОБА_9
були призначені медичні препарати
наркотичного складу, але станом на 31
травня 2013 року вона самостійно
пересувалася по кімнаті, приймала їжу,
спілкувалася з родичами, які
приходили до неї. Її сестра сама
прийняла рішення про необхідність
складання заповіту на неї, бо після
переїзду у цю квартиру саме вона та
її чоловік - ОСОБА_17 зробили ремонт у
спірній квартирі і надавали усю
необхідну допомогу по господарству
увесь цей час. 31 травня 2013 року за
місцем її проживання за викликом її
чоловіка приїздив нотаріус ОСОБА_8, яка
особисто спілкувалася з ОСОБА_9, а
після її уходу їй стало відомо про
те, що спадкодавець усе своє майно
заповідала їй.

Стверджує, що при складанні заповіту
були дотримані усі вимоги діючого
законодавства. Заповіт було підписано
особисто ОСОБА_9, свою волю відносно
спадщини вона особисто повідомила
нотаріусу, тому ОСОБА_3 просила
відмовити у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_6 про визнання заповіту
недійсним. При житті ОСОБА_9 не
розповіла чоловіку про цей заповіт,
вона та сестри також не повідомляли
ОСОБА_6 про його укладання. Під час
прибуття 31 травня 2013 року нотаріусу
ОСОБА_6 був відсутній у квартирі. 04
червня 2013 року ОСОБА_9 особисто
спілкувалася з адвокатом, який
приїхав до неї, та висловила свою
згоду на звернення до суду із позовом
до ОСОБА_6 про визнання за нею права
особистої власності на спірну
квартиру. Цей позов було надіслано до
суду поштою. У середині червня 2013 року
стан здоров`я ОСОБА_9 погіршився, з нею
постійно перебувала та здійснювала
догляд хто-небудь із сестер, а
ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_9 померла. У липні 2013
року відповідач звернувся до
нотаріуса з заявою про прийняття
спадщини після смерті дружини, а вона
16 серпня 2013 року подала відповідну
заяву про прийняття спадщини за
заповітом після смерті сестри, але
отримати відповідні документи на
підтвердження права власності на
спадкову квартиру вона не може з
причини оспорювання ОСОБА_6 заповіту
від 31 травня 2013 року та необхідності
визнання у судовому порядку спірної
квартири особистою власністю
спадкодавця ОСОБА_9

Посилаючись на положення статей
57 Сімейного кодексу України та статті
392, 1218, 1223, 1235 Цивільного кодексу
України, ОСОБА_3 та її представник
ОСОБА_4 просили суд встановити
належность померлій ОСОБА_9 спірної
квартири на праві особистої приватної
власності та визнати за нею, як
спадкоємицею за заповітом від 31 травня
2013 року, право власності на це
нерухоме майно у порядку спадкування
за заповітом, бо в позасудовому
порядку вирішити це питання
спадкоємиця за заповітом не може.

Відповідач ОСОБА_6 зазначені позовні
вимоги ОСОБА_3 не визнав та 10 жовтня 2013
року подав зустрічний позов до ОСОБА_3,
третя особа - приватний нотаріус
ОСОБА_8, про визнання заповіту від 31
травня 2013 року недійсним.( т.1 а.с. 78-80).

У судовому засіданні ОСОБА_6 та його
представник - адвокат ОСОБА_7 заявлені
позовні вимоги підтримали. В
обґрунтування позовних вимог ОСОБА_6
зазначив про те, що з ОСОБА_9 він
перебував у юридичному шлюбі з 05
червня 1992 року, дітей від шлюбу вони не
мають. З 1972 року і по даний час він
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3,
де до 1998 року протягом 6 років він
спільно проживав з ОСОБА_9 З 1998 року
він з дружиною став проживати у її
батьків за адресою: АДРЕСА_2. Після
смерті батька у ІНФОРМАЦІЯ_7 його
дружина отримала у спадок частку
цієї квартири. У 2005 році ОСОБА_9 йому
повідомила про бажання її родичів -
матері, сестер та брата продати
квартиру НОМЕР_2, яка була
п`ятикімнатна та купити для її
проживання квартиру меншої площі. У
серпні 2005 року, з його письмового
дозволу, ОСОБА_9 продала
п`ятикімнатну квартиру, а через місяць
у цьому ж 2005 році було оформлено
нотаріально угоду купівлі- продажу
нею двокімнатної спірної квартири.
Визнає, що спірна квартира була
придбана за гроші, які ОСОБА_9 отримала
від продажу попередньої квартири і їх
особисті кошти не використовувалися
при розрахунку за спірну квартиру.
Крім того, різниця коштів ( приблизно 7
000 доларів США) від продажу
попередньої квартири була
використана у 2005 році для проведення
ремонту у спірній квартирі та
придбанні необхідної меблі та
побутової техніки у цю квартиру. У
спірну квартиру поселилися у 2005 році
він, його дружина та її мати, яка
проживала у квартирі до смерті у 2010
році. За станом здоров`я він не міг
приймати участь у проведенні
ремонтних робіт по квартирі, тому
такі дії здійснювали ОСОБА_3 та її
чоловік. Його дружина - ОСОБА_9 з 2011 року
тяжко хворіла онкологічним
захворюванням, була неодноразово
прооперована. За місцем її проживання
медичними робітниками, в тому числі і
сусідками, їй робилися необхідні
ін`єкції медичних препаратів, які
містять наркотичні засоби. З 02 квітня
по 17 червня 2013 року догляд за нею
здійснювала також її сестра Кац, яка
приїхала із Ізраїлю. 28 квітня 2013 року
за місцем проживання позивачки мало
місце зібрання родичів його дружини,
куди був запрошений і він. ОСОБА_3
повідомила про необхідність
вирішення питання про долю « сімейної
квартири», але він особисто
запропонував зазначене питання до
смерті його дружини не обговорювати.
На початку червня 2013 року ОСОБА_17
запропонував йому відмовитися від
претензій по спірній квартирі і за
його пропозицією вони приїздили на
консультацію до нотаріусу, але він
обміркувавши таку пропозицію
вирішив, що при наявності спору це
питання необхідно вирішувати через
суд. Приїзд 29 травня та 31 травня 2013
року у спірну квартиру відповідно
лікаря- психіатра ОСОБА_18 та
нотаріуса ОСОБА_8 він оспорює, бо
зазначені особи у ці дні не
приїздили, в той час як він у ці дні
перебував вдома. За станом на 31 травня
2013 року його дружина весь час
знаходилася у ліжку, декілька разів на
день їй за приписами лікарів робили
ін'єкції медичних препаратів, які
містять наркотичні засоби, одним із
яких був препарат омнопон. При житті
його дружина ніколи не виявляла
бажання скласти заповіт на користь
своєї сестри - ОСОБА_3 У період його
відсутності у спірній квартирі з 14 по
16 червня 2013 року, із квартири
пропали: золота обручка дружини,
документи на спірну квартиру, гроші,
які передбачалося витратити на
поховання дружини, ключі від квартири,
медичні документи дружини. ОСОБА_9
померла ІНФОРМАЦІЯ_8 у його
присутності. Після її смерті йому
стало відомо про наявність цього
заповіту від 31 травня 2013 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Макіївського міського нотаріального
округу ОСОБА_8, згідно умов якого
належне майно його дружина заповідала
сестрі - позивачці ОСОБА_3

Вважає, що цей заповіт, який позбавляє
його право на спадкування, відповідно
до положень ст. 203 та 225 ЦК України
повинен судом бути визнаний
недійсним, оскільки він не відповідає
волевиявленню заповідача, яка на день
посвідчення заповіту внаслідок
онкологічного захворювання та
отримання на протязі декількох
місяців наркотичних, обезболюючих
медичних препаратів, правильно не
сприймала навколишню обстановку - не
орієнтувалася в оточенні, мала
ускладнення при розмові( її мова була
тягуча, перед відповіддю вона деякий
час ( 20-30 секунд) мовчала, в основному
її відповіді були « так» або « ні»),
періодично перебувала після
застосування ліків у сонливому стані,
не могла самостійно пересуватися по
квартирі та доглядати за собою,
постійно скаржилася на болі,
самостійно не могла приймати їжу
(тримати ложку, чашку). Стверджував, що
ОСОБА_9 за станом на 31 травня 2013 року у
зв`язку із хворобою та прийняттям
наркотичних засобів, не розуміла
значення своїх дій і не могла керувати
ними. Його дружина ніколи при житті не
висловлювала бажання заповідати
належне їх майно ОСОБА_3, а відносно
спірної квартири у 2012 році особисто
повідомила йому про те, що після її
смерті квартира залишиться йому.

ОСОБА_6 позовні вимоги ОСОБА_3 не
визнав, просив у їх задоволенні
відмовити та зазначив про те, що спірна
квартира була придбана ОСОБА_9 під
час їх шлюбу, дружина та її мати
декілька років знаходилися у нього на
утриманні, тому ця квартира є спільною
сумісною власністю їх як подружжя.
Йому нічого не було відомо відносно
підписання його дружиною позовної
заяви, яка надійшла на розгляд до суду
06 червня 2013 року.

Приватний нотаріус Макіївського
міського нотаріального округу
ОСОБА_8 пояснила у судовому засіданні
про те, що до неї з питання оформлення
виклику нотаріуса на виїзд, звернувся
ОСОБА_17 Перед виїздом вона особисто
спілкувалася по телефону з ОСОБА_9, яка
під час розмови підтвердила свій
намір укласти заповіт належного їй
майна. Під час розмови нею було
зроблено висновок про те,що ОСОБА_9
повністю дієздатна, розуміє свої
наміри досить чітко, має можливість
керувати своїми діями, прозоро
висловлює свою думку, тому сумнівів у
її дієздатності у неї не виникло. 31
травня 2013 року вона прибула за
викликом за місцем проживання ОСОБА_9,
де їй була надана довідка
психіатричної лікарні № 1 міста
Макіївки від 29 травня 2013 року про те, що
ОСОБА_9 оглянута лікарем- психіатром і
будь-яких психічних розладів у неї не
виявлено. Безпосередньо 31 травня 2013
року під час особистого спілкування з
ОСОБА_9 за її місцем проживання, вона
повністю повідомила свої анкетні
дані, намір заповідати майно сестрі,
яка доглядає її, а коли вона запитала
її про спадкування майна її
чоловіком, то спадкодавець повідомила
про те, що « її воля буде саме так і їй
нічого питати про це у чоловіка».
ОСОБА_9 самостійно уголос прочитала
складений текст заповіту і підписала
його. За зовнішнім виглядом було
видно її хворобливий стан ( худобу,
жовтий колір обличчя, не голосний
говір). Ніяких сумнівів у її
дієздатності у неї не виникло, тому
зазначений заповіт нею і було
посвідчено. Вважає, що при його
укладанні та посвідченні були
дотримані усі необхідні вимоги
чинного законодавства і заповідач
ОСОБА_9 не перебувала у стані, коли не
могла розуміти значення своїх дій та
керувати ними, тому у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_6 просила
відмовити.

Аналогічні обставини посвідчення 31
травня 2013 року заповіту були
викладені нотаріусом ОСОБА_8 у
письмових поясненнях суду. ( т.1 а.с.109).

Вислухавши пояснення сторін та їх
представників, приватного нотаріуса,
допитавши свідків, вивчивши матеріали
справи і дослідивши надані докази, суд
у межах заявлених позовних вимог ( ст.
11 ЦПК України) установив наступне.

ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_3, перебували у шлюбі з 05
червня 1992 року. Дітей від шлюбу не
мають.( т.1 а.с.3, 29, 43-45,60).

З 01 червня 1972 року ОСОБА_6
зареєстрований у квартирі АДРЕСА_3, і
має право власності на частку у цій
квартирі. ( т.1 а.с. 29).

Згідно договору купівлі- продажу від
23 вересня 2005 року, посвідченого
приватним нотаріусом Макіївського
міського нотаріального округу ОСОБА_10
за реєстровим номером 1481, ОСОБА_9
купила двокімнатну квартиру АДРЕСА_1
(далі- спірна квартира) і зазначений
договір було 01 жовтня 2005 року
зареєстровано за № 34278 в книзі 211 КП «
Бюро технічної інвентаризації м.
Макіївка». ( т.1 а.с. 4-6)

Із тексту договору купівлі- продажу
від 23 вересня 2005 року убачається, що
купівля квартири була здійснена за
домовленістю сторін угоди за 82 388 грн.,
що еквівалентно 16 250 доларів США
згідно з курсом Національного банку
України на 23 вересня 2005 року, які
продавці одержали від ОСОБА_9 при
підписанні цього договору. ( т.1 а.с.4).

Згідно даних паспорту серії НОМЕР_3,
який було 19 травня 1999 року видано
Центрально- Міським РВ Макіївського МУ
УМВС України в Донецькій області, на
ім`я ОСОБА_9, остання у цій квартирі
була зареєстрована 15 листопада 2005
року, а з 07 вересня 1976 року по 21 жовтня
2005 року вона була зареєстрована за
адресою: АДРЕСА_2. ( т.1 а.с. 3).

31 травня 2013 року приватним нотаріусом
Макіївського міського нотаріального
округу ОСОБА_8 за реєстровим номером 1528
було посвідчено від імені ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_2, заповіт, згідно якого
остання на випадок своєї смерті
зробила наступне розпорядження ( далі -
за текстом заповіту) « 1.Усе належне
мені майно, де б воно не було та з чого
б воно не складалося, і взагалі все те,
що мені належатиме на день смерті і на
що я за законом матиму право, я
заповідаю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5.2. Зміст
ст.ст. 1233-1236, 1241, 1254, 1307 Цивільного
кодексу України мені нотаріусом
роз`яснено. 3. Цей заповіт складено за
допомогою загальноприйнятих
технічних засобів та підписано в двох
примірниках, що мають однакову
юридичну силу, один з яких
зберігається у справах приватного
нотаріуса ОСОБА_8 за адресою:
Макіївка, вул. Леніна, 155, а інший,
викладений на бланку, - видається
заповідачу- Солодовниковій ОСОБА_9. 4.
Усний переклад тексту цього
документа з української мови на
російську зроблено нотаріусом до його
підписання.» У посвідчувальному написі
нотаріусу зазначено про те, що ( далі -
за текстом) «заповіт записаний
нотаріусом зі слів ОСОБА_9. Заповіт до
підписання прочитаний уголос
заповідачем ОСОБА_9 і власноручно
підписаний ним у моїй присутності о 11-20
годин. Особу її встановлено,
дієздатність перевірено. У зв`язку з
хворобою заповідача заповіт
посвідчено за місцем її знаходження, за
адресою: АДРЕСА_1». ( т.1 а.с. 64)

Зазначений заповіт не скасовувався та
не змінювався, про що свідчить лист
приватного нотаріусу ОСОБА_8 ( т.1 а.с.63)

Із матеріалів справи убачається, що 06
червня 2013 року на адресу суду
надійшла позовна заява ОСОБА_9 з
вимогами до чоловіка- Солодовникова
В.І. про визнання квартири АДРЕСА_1, її
особистою приватною власністю, як
таку, що придбана по договору купівлі-
продажу від 23 вересня 2005 року за
особисті кошті, отримані від продажу
у серпні 2005 року іншої квартири.
Позовна заява з долученими до неї
документами була надіслана 05 червня
2013 року поштою.

( т.1 а.с. 1-12).

До відкриття провадження по цій
позовній заяві позивачка ОСОБА_9
померла ІНФОРМАЦІЯ_8, про що свідчить
відповідний актовий запис за № 1108 від
26 червня 2013 року Міського відділу
державної реєстрації актів
цивільного стану реєстраційної служби
Макіївського міського управління
юстиції у Донецькій області.( т.1 а.с. 30,
39-40).

Причиною смерті ОСОБА_9 є «злоякісне
новоутворення прямої кішки», про що
свідчить довідка до форми № 106/0 від 26
червня 2013 року Макіївського
відділення СМЕ.

( т.1 а.с.67).

Внаслідок смерті ОСОБА_9, на підставі
положень статті 1220 ЦК України,
відкрилася спадщина.

Згідно статті 1217 ЦК України
спадкування здійснюється за
заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1223 ЦК України
право на спадкування мають особи,
визначені у заповіті. У разі
відсутності заповіту, визнання його
недійсним, неприйняття спадщини або
відмови її прийняття спадкоємцями за
заповітом, а також у разі неохоплення
заповітом усієї спадщини право на
спадкування за законом одержують
особи, визначені у статтях 1261-1265 цього
Кодексу. Право на спадкування виникає
у день відкриття спадщини.

У першу чергу право на
спадкування за законом, згідно статті
1261 ЦК України, мають діти спадкодавця,
у тому числі зачаті за життя
спадкодавця та народжені після його
смерті, той з подружжя, який його
пережив, та батьки.

У другу чергу право на
спадкування за законом, згідно
положень статті 1262 ЦК України, мають
рідні брати та сестри спадкодавця,
його баба та дід як з боку батька, так
і з боку матері.

Судом встановлено, що після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_9 спір
відносно спадкування квартири
АДРЕСА_1, виник і існує між її рідної
сестрою - ОСОБА_3 та чоловіком
спадкодавця - ОСОБА_6

Із відповіді завідуючої
Першої Макіівської державної
нотаріальної контори Макарової Н.І.
від 16 вересня 2013 року убачається, що
було заведено спадкову справу № 387 за
2013 рік до майна ОСОБА_9, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_8. Із заявою про прийняття
спадщини після смерті ОСОБА_9 03 липня
2013 року звернувся її чоловік-
ОСОБА_6.Згідно інформаційної довідки зі
Спадкового реєстру ( заповіти/спадкові
договори) було з`ясовано, що померла
залишила заповіт, посвідчений 31
травня 2013 року приватним нотаріусом
ОСОБА_8 за реєстровим номером 1528. Від 03
липня 2013 року за номером 2249
нотаріальною конторою було
зроблено запит приватному нотаріусу
Макіївського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 стосовно
заповіту. 18 липня 2013 року ОСОБА_6 знову
з`явився до нотаріальної контори та
йому було роз`яснено, що померла
залишила заповіт на усе належне їй
майно на ім`я ОСОБА_3 та він повідомив
про те, що буде звертатися до суду
для оскарження цього заповіту.
ОСОБА_3 звернулася до нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини за заповітом 16 серпня 2013
року, тобто у визначений
законодавством строк. ( т.1 а.с.51-70).

Обгрунтовуючи свої доводи щодо
позовних вимог до чоловіка, ОСОБА_9
у позовній заяві від 05 червня 2013 року
зазначала про те, що квартира АДРЕСА_1 (
спірна квартира) придбана була нею за
кошти, отримані у сумі 127 000 грн. від
продажу п`ятикімнатної квартири
АДРЕСА_2, яка належала їй на праві
власності на підставі договору
дарування від 05 квітня 2004 року та
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 26 березня 2004 року. ( т.1 а.с. 2)

Такі ж доводи щодо належності
особисто ОСОБА_9 грошових коштів на
придбання спірної квартири, надала
суду під час розгляду і ОСОБА_3

Як убачається із тексту
договору купівлі- продажу від 15
серпня 2005 року, посвідченого за
реєстровим номером 3678 приватним
нотаріусом Макіївського міського
нотаріального округу ОСОБА_21, ОСОБА_9
продала п`ятикімнатну квартиру
АДРЕСА_2 за 125 000 грн., що еквівалентно 25
000 доларів США і повинна була
звільнити та виписатися із цієї
квартири до 15 вересня 2005 року, що було
обумовлено пунктами 2.1 та 3.1.4 цього
договору. У тексті договору було
зроблено посилання на
правовстановлюючі документи, згідно
яких ОСОБА_9 була власником предмету
продажу. ( т.2 а.с. 11-12)

Судом встановлено, що 24 червня
2005 року ОСОБА_9 у відділенні
Державного ощадного банку України ( м.
Макіївка) було відкрито поточний
рахунок № 155260 на ім`я брата- ОСОБА_14, а
згідно договору купівлі- продажу від 02
серпня 2005 року ОСОБА_9 викупили у нього
за 4 332 грн. ? частину квартири
АДРЕСА_2 ( угоду від імені
недієздатного ОСОБА_14 уклав
представник Макіївського
психоневрологічного інтернату)/ ( т.2
а.с. 116-122).

Доводи ОСОБА_6 та його
представника у судовому засіданні
про те, що придбання за вищевказаною
угодою ОСОБА_9 ? частини квартири мало
місце за спільні гроші подружжя-
Солодовникової З.Г. та ОСОБА_6, не
приймаються судом до уваги як доказ
обґрунтованості його вимог про
визнання заповіту недійсним, бо
відповідно до положень статті 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних
чи юридичних осіб, поданим відповідно
до цього Кодексу, в межах заявлених
ними вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі.

ОСОБА_6 не заявлялися вимоги щодо його
права на частку у цій квартирі
АДРЕСА_2. Більш того, самим
відповідачем ОСОБА_6 було визнано у
судовому засіданні, що придбання
спірної квартири АДРЕСА_1, було
здійснено його дружиною ОСОБА_9 за
гроші, отримані від продажу
п`ятикімнатної квартири у мікрорайоні
« Сонячний».

Матеріалами справи встановлено,
що через один місяць та 8 днів після
цієї угоди, ОСОБА_9 за нотаріально
посвідченим договором від 23 вересня 2005
року купила квартиру меншої площі (
двокімнатну), на придбання якої
витратила 82 388 грн., що еквівалентно 16
250 доларам США ( різниця між продажем
квартир складає 8750 доларів США).
Вартість спірної квартири значна
менша ніж вартість проданої ОСОБА_9
за місяць до того п`ятикімнатної
квартири.

Зазначені обставини підтвердив у
судовому засіданні чоловік ОСОБА_3 -
свідок ОСОБА_17, який безпосередньо
надавав допомогу ОСОБА_9 у пошуку
варіантів квартири для покупки та при
укладанні угоди.

Свідок ОСОБА_15 у судовому
засіданні підтвердила, що відповідач
по справі - ОСОБА_6 не мав ніякого
відношення до придбання ОСОБА_9
п`ятикімнатної квартири у мікрорайоні
« Сонячний», у якій він тільки
проживав з 1998 року по 2005 рік і ніколи
не був зареєстрований у цій квартирі.

Факт використання ОСОБА_9 на
придбання спірної квартири грошей,
отриманих за 1 місяць 8 днів до цього
при продажі квартири, яка належала
їй на праві особистої власності, у
судовому засіданні безпосередньо
визнав і ОСОБА_6, який додатково
також визнав, що їх ( його та дружини)
спільні кошти для розрахунку за
спірну квартиру не
використовувалися, а залишок (
приблизно 7000 доларів США) були
використані у 2005 році для проведення
ремонту у спірній квартирі, для
придбання необхідної меблі та
побутової техніки для цієї квартири.
Поселення у жовтні 2005 року у цю
квартиру мало місце не тільки
подружжя ОСОБА_6, а і тещі
відповідача- ОСОБА_13, яка проживала у
спірній квартирі до смерті у
ІНФОРМАЦІЯ_6.

Відповідно до положень статті 57
Сімейного кодексу України, який набув
чинності з 01 січня 2004 року і був у
такій редакції чинним на час
укладання угоди - договору купівлі-
продажу спірної квартири, особистою
приватною власністю дружини, чоловіка
є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2)
майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але
на підставі договору дарування або в
порядку спадкування; 3) майно, набуте
нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які
належали їй, йому особисто.

Проаналізувавши вищенаведені
фактичні обставини по справі у їх
сукупності, суд приходить до висновку
про доведеність перед судом того, що
квартира АДРЕСА_1 належала при житті
ОСОБА_9 на праві особистої приватної
власності, бо була у встановленому
законом порядку придбана нею за
кошти, які належали їй особисто. Про
виникнення цього питання як
спірного між нею та ОСОБА_6,
спадкодавиця ОСОБА_9 заявила перед
судом ще при житті, подавши до суду
позовну заяву 05 червня 2013 року.
Наявність такого спору щодо спірної
квартири, про що його особисто
повідомляв при розмові ОСОБА_17, який є
чоловіком сестри дружини, визнав
під час судового розгляду і ОСОБА_6

Посилання ОСОБА_6 у судовому
засіданні на те, що йому нічого не було
відомо про підписання його дружиною
позовної заяви до суду у червні 2013 року,
і фактично «у поданні такого позову
не було сенсу, бо 31 травня 2013 року було
посвідчено заповіт» не беруться судом
до уваги, бо відповідно до положень
частини 1 статті 12 ЦК України особа,
здійснює свої цивільні права вільно,
на власний розсуд. Згідно зі статтею 3
ЦПК України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів. Таким чином,
законодавством не передбачено
обов`язок громадянина погоджувати з
відповідачем питання пред`явлення
ним позову до суду.

Враховуючи вищенаведене, суд
приходить до висновку про доведеність
перед судом заявлених позовних вимог
щодо визнання належності цієї
спірної квартири померлій ОСОБА_9 на
праві особистої приватної власності.

Доводи відповідача ОСОБА_6 та
його представника у судовому
засіданні про те, що спірна квартира
є спільною сумісною власністю його та
його дружини, бо ОСОБА_9 придбала її
під час їх шлюбу і у подальшому
дружина та її мати перебували
декілька років у нього на утриманні, не
приймаються судом до уваги, бо
спростовуються вищенаведеними
фактичними обставинами по справі. Крім
того, зазначена відповідачем підстава
«перебування на утриманні декілька
років» не передбачена чинним
законодавством як правова підстава
набуття права спільної сумісної
власності подружжя, враховуючи при
цьому те, що спірне нерухоме майно
було придбано ОСОБА_9 за особисті
кошти, отримані від продажу
п`ятикімнатної квартири, яка
належала їй на праві власності.

Відповідно до положень частини 2
статті 1257 ЦК України за позовом
заінтересованої особи суд визнає
заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Із матеріалів справи убачається,
що з липня 2011 року ОСОБА_9 почала
звертатися за відповідною медичною
допомогою з приводу виявленого у неї
онкологічного захворювання, і у
подальшому вона у серпні 2011 року та
липні 2012 року була прооперована в
Інституті невідкладної та
поновлювальної хірургії АМН України
ім. В.К. Гусака. У подальшому вона
перебувала на відповідному обліку за
місцем проживання - КМУ «Центр
первинної медико- санітарної допомоги
№ 3 міста Макіївки», що підтверджено
наданням відповідної медичної
документації та показаннями свідків
ОСОБА_15 ОСОБА_17, та нотаріально
посвідченими показаннями свідка
ОСОБА_22 ( т.1 а.с. 117, 154, 179-187, 198-250).

Судом встановлено, що з весни 2013
року допомогу у здійсненні догляду за
хворою ОСОБА_9 відповідачу по справі
надавали сестри спадкодавці- ОСОБА_15,
ОСОБА_3, яка приїздила на два місяці із
Ізраїля, та позивачка ОСОБА_3 Ще 28
квітня 2013 року за місцем проживання
ОСОБА_3 мало місце зібрання родичів
ОСОБА_9, де був присутнім і відповідач
по справі, де ставилося питання про
долю спірної квартири і пропонувалося
ОСОБА_6 відмовитися від будь-яких
претензій по цій квартирі,
враховуючи те, що вона є їх « сімейною
квартирою». Зазначені обставини
безпосередньо визнанні сторонами по
справі у судовому засіданні, тому
відповідно до положень частини 1
статті 61 ЦПК України вони не підлягають
доказуванню.

Крім того, судом встановлено, що
питання необхідності вирішення долі
спірної квартири на користь її родичів,
просила вирішити безпосередньо
ОСОБА_9 у розмові 14 травня 2013 року з
відповідачем по справі, що ОСОБА_6
визнав у судовому засіданні, і ці ж
обставини підтвердили суду свідки
ОСОБА_17 та ОСОБА_15

Таким чином, суд вважає
доведеним факт того, що при житті
ОСОБА_9 бажала, щоб квартира
залишилася родичам по її лінії, а
наявність між нею та ОСОБА_3. добрих
стосунків та здійснення останньою за
нею необхідного догляду під час
хвороби, свідчить про наявність у
ОСОБА_9 саме такого волевиявлення, як
було нотаріусом 31 травня 2013 року
зафіксовано текстом заповіту.

Лікар - психіатр КУ «
Психіатрична лікарня № 1 міста
Макіївки» ОСОБА_18, допитаний у
судовому засіданні у якості свідка,
пояснив, що 29 травня 2013 року за
зверненням до лікарні чоловіка
позивачки - ОСОБА_17, він здійснював
вихід за місцем проживання хворої
ОСОБА_9 та доглядав її з питання
наявності психічних захворювань.
Причина його виклику була
повідомлена ОСОБА_17 як необхідність
найближчим часом викликати до ОСОБА_9
нотаріуса. Ним було отримано письмову
згоду від ОСОБА_9 з питання проведення
її психіатричного огляду, як це
передбачено положеннями статті 11
Закону України «Про психіатричну
допомогу». Під час особистого
спілкування з ОСОБА_9 ніяких ознак
наявності психічного захворювання не
було встановлено, остання на питання
відповідала логічно, послідовно.
Мислення її було логічним, емоційно
вона була адекватна, бредових мислень
не висловлювала, пам`ять була у межах
норми. Вважає, що за станом на 29 травня
2013 року ОСОБА_9 розуміла значення своїх
дій та могла керувати ними.

Факт проведення огляду ОСОБА_9
зазначеним лікарем- психіатром саме 29
травня 2013 року підтверджено
проведеними записами у амбулаторній
картці, про що свідчать відомості на
а.с. 154,179-187 т.1.

Свідок ОСОБА_15 - рідна сестра
спадкодавця, пояснила у судовому
засіданні про те, що ОСОБА_9
самостійно визначилася з питання
свого бажання скласти заповіт на
належне їй майно на користь їх сестри
ОСОБА_3, про що особисто повідомила їй
у розмові у травні 2013 року. 01 червня
2013 року ОСОБА_9 повідомила їй про те,
що за день до цього у неї був нотаріус
і вона склала заповіт на користь
сестри ОСОБА_3 , але про цей факт
просила не інформувати її чоловіка.
На травень 2013 року спадкодавець
самостійно пересувалася по квартирі,
здійснювала необхідні гігієнічні
процедури,приймала їжу, відгадувала
кросворди, дивилася телевізійні
передачі.

Свідок ОСОБА_17 у судовому
засіданні підтвердив те, що ОСОБА_9
бажала скласти заповіт на користь
його дружини, тому особисто просила
запросити до неї лікаря- психіатра та
нотаріуса, що ним і було зроблено. На
день складання заповіту - 31 травня 2013
року ОСОБА_9 самостійно пересувалася
по квартирі, користувалася
комп`ютером, при спілкуванні була
адекватна. У цей день він особисто на
автомобілі привозив до ОСОБА_9
нотаріуса ОСОБА_8, яка посвідчила
заповіт, про що йому повідомила
ОСОБА_3

Таким чином, у судовому
засіданні не знайшли свого
об`єктивного підтвердження доводи
відповідача про те, що приїзд за місцем
проживання ОСОБА_9 лікаря- психіатра
та нотаріуса відповідно 29 та 31 травня
2013 року не мав місце, і такі посилання
ОСОБА_6 суд визнає безпідставними.

Згідно даних амбулаторної
картки із КМУ « Центр первинної медико-
санітарної допомоги № 3 міста
Макіївки» та письмової інформації
цієї медичної установи від 21 жовтня 2013
року, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, перебувала
на обліку з діагнозом ( далі - за
текстом оригіналу документу) «
аденокарцинома прямой кишки, Т4N0M1
метастазы в легкие, печень,
пролонгация заболевания, 4 клиническая
группа. Назначалось симптоматическое
лечение по поводу указаного
заболевания. С 17.09.12 г. дексалгин 2,0 в/м х
2 раза в день, седавит 1т.х3 раза в день.
С 18.10.12 г. после консультации онколога
назначен омнопон 2% 1,0 х 2 раза в день в/м (
в 10.00 и 16.00), налбуфин 1,0 х 2 раза в день
в/м, соннат 1 т. на ночь, афобазол 2 т.х 3
раза в день. С 20.10.12 г. назначен омнопон
2% 1,0 в/м х 1 раз в день, налбуфин 2,0 х 2 раза
в день в/м, дексалгин 2,0 в/м х 2 раза в
день. С 22.11.12 г. в связи с усилением
болевого синдрома увеличена доза
омнопона 2% 1,0 в/м х 2 раза в день +
дексаглин 2,0 х 2 раза в день в/м.
Остальные мед. препараты отменены. С
09.04.13 г. в связи с усилением болевого
синдрома после консультации онколога
назначены омнопон 2% 2,0 в/м в 10.00 и 1,0 в/м в
16.00 + дексалгин 2,0 при болях 1-2 раза в
сутки. С 30.04.13 г. после повторной
консультации онколога назначен
омнопон 2% 2,0 в/м х 2 раза в день ( в 10.00 и
16.00) + ренальган 5,0 в/в при болях,
ксефокам 16 мг при болях, трифас 10 через
день. 25.06.13 г. больная умерла» ( т.1 а.с.
117, 198-250).

Матеріалами справи
встановлено, що посвідчення спірного
заповіту приватним нотаріусом
Макіївського міського нотаріального
округу ОСОБА_8 мало місце 31 травня 2013
року об 11 годині 20 хвилин за місцем
проживання спадкодавця у зв`язку з
її хворобою (т.1 а.с. 64).

Частиною 3 статті 10 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених законом.

Проаналізувавши викладені
нотаріусом ОСОБА_8 обставини
посвідчення 31 травня 2013 року
оспорюваного заповіту, у сукупності з
викладеними даними свідками ОСОБА_15 та
ОСОБА_17, суд приходить до висновку про
дотримання нотаріусом при його
посвідченні у повному обсязі вимог,
передбачених главами 1,3, 4,6, Порядку
вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженого
наказом Міністерства юстиції України
№ 296/5 від 22 лютого 2012 року, та
зареєстрованого в МЮУ 22 лютого 2012 року
за № 282/20595, щодо місця проведення
нотаріальної дії, визначення обсягу
цивільної дієздатності фізичної
особи, встановлення волевиявлення та
дійсних намірів особи при вчиненні
цієї нотаріальної дії, порядку
складання заповіту.

При обґрунтуванні заявлених
позовних вимог про визнання заповіту
від 31 травня 2013 року недійсним ОСОБА_6
посилався на положення статей 203 та 225
ЦК України.

Відповідно до статті 203 ЦК
України особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним
і відповідати його внутрішній волі.

Правочин, який дієздатна
фізична особа вчинила у момент, коли
вона не усвідомлювала значення своїх
дій та (або) не могла керувати ними,
відповідно до частини 1 статті 225 ЦК
України може бути визнаний судом
недійсним за позовом цієї особи, а в
разі її смерті - за позовом інших осіб,
чиї цивільні права або інтереси
порушені.

Згідно висновку посмертної
судово- психіатричної експертизи №
597а/54а/173а від 06/21 березня 2014 року,
проведеної на підставі наданих
медичних документів відносно ОСОБА_9
та матеріалів цивільної справи,
спадкодавиця ОСОБА_9 в період
вчинення правочину - підписання
заповіту від 31 травня 2013 року виявляла
астенічний синдром внаслідок ракової
інтоксикації (легкий когнітивний
розлад, поєднаний із системним
соматичним захворюванням- в редакції
МКХ-10). ОСОБА_9 в період вчинення
правочину - підписання заповіту від 31
травня 2013 року за своїм психічним
станом могла усвідомлювати свої дії
та керувати ними. При мотивуванні
такого висновку експертами було
зазначено про те, що (далі - за текстом
пункту 22 висновку) «ОСОБА_9 в период
заключения юридической сделки -
подписания завещения от 31.05.2013 г.
обнаруживала астенический синдром
вследствие раковой интоксикации
(легкое когнитивное расстройство,
сочетающееся с системным
соматическим расстройством - в
редакции МКБ-10).Вышеуказанный диагноз
подтверждается сведениями из
представленной медицинской
документации о том, что в июле 2012 года
испитуемой был установлен диагноз:
рак прямой кишки. Опухоль была
признана неоперабельной. С октября 2012
года по июнь 2013 года она не однократно
осматривалась на дому терапевтом и
консультировалась врачами-
онкологами диспансерного
онкологического отделения ГБ № 2 г.
Макеевки, которые выставляли диагноз:
аденокарцинома прямой кишки с
метастазами в печень и легкие.При
осмотрах испытуемая предъявляла
жалобы на выраженные боли в нижней
части живота, поясничной области, левой
половине живота, слабость,
недомогание, беспокойный сон,
отсутствие аппетита.В связи с
выраженным болевым синдромом с 17.09.2012
г. был назначен дексалгин, а с 18.10.2012 г.-
омнопон (наркотический анальгетик).
Таким образом, согласно данным
медицинской документации до, после и
на интересующий суд период времени (
31.05.2013 г) испытуемая не выявляла каких-
либо выраженных нарушений
психической деятельности в виде
расстройства сознания,
галлюцинаторно-бредовой симптоматики
и проч., у неё обнаруживалась
астеническая симптоматика (общая
слабость, недомогание, нарушение сна,
отсутствие аппетита), обусловленная
раковой интоксикацией. При этом у
испытуемой в интересующий суд период
времени не отмечалось каких-либо
психических расстройств, связанных с
приёмом наркотических препаратов,
назначенных ей для купирования
болевого синдрома. 29.05.2013 г. ( за 2 дня до
подписания завещания от 31.05.2013 г.) була
осмотрена психиатром ГПБ № 1 г.
Макеевки, который не обнаружил у
испытуемой данных за наличие
психических расстройств. 31.05.2013 г.( в
день заключения юридической сделки)
при осмотре терапевтом предъявляла
жалобы на выраженные боли в животе,
больше слева и в нижних отделах,
отсутствие аппетита, пастозность
голеней и стоп, и объективно состояние
было расценено как тяжелое, каких- либо
нарушений психической деятельности
объективно не зафиксировано. При
осмотре терапевтом 10.06.2013 г. ( через 10
дней после заключения юридической
сделки- подписания завещания от 31.05.2013
г.) испытуемая также предъявляла
жалобы на выраженные боли в животе
слева и в нижних отделах…, отсутствие
аппетита, пастозность голеней и стоп.
Объективно состояние было расценено
как тяжелое. В сознании. Контакту
доступна. В пространстве и времени не
дезориентирована. Представленные
медицинские данные свидетельствуют о
наличии у испытуемой в период
заключения юридической сделки -
подписания завещания от 31.05.2013 г.
астенической симптоматики в виде
общей слабости, недомогания,
выраженного болевого синдрома,
отсутствия аппетита, обусловленной
наличием раковой интоксикации
вследствие онкологического
заболевания (аденокарцинома прямой
кишки с метастазами в легкие и
печень).» ( т.2 а.с. 54-67).

Правильність висновків
вищевказаної судової експертизи
підтвердив та обґрунтував у судовому
засіданні експерт Чатанов С.І.

У суду немає підстав ставити під
сумнів достовірність цього висновку
судово- психіатричної експертизи. Вона
проведена з дотриманням
встановленого процесуального
порядку, компетентними особами, які
мають спеціальні пізнання для
вирішення поставлених перед ними
питань і тривалий стаж експертної
роботи. Висновок експертизи науково
обґрунтовано, і він не суперечить
іншим доказам по справі, достовірність
яких також встановлена судом.

Проаналізувавши фактичні
обставини встановлені судом по
справі, оцінивши надані докази в їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що відповідачем ОСОБА_6 не надано суду
об`єктивних, беззаперечних доказів
того, що під час посвідчення
заповіту 31 травня 2013 року
волевиявлення ОСОБА_9 не було
вільним і не відповідало її волі
відповідно до частини 2 статті 1257 ЦК
України, тому заявлені позовні вимоги
ОСОБА_6 про визнання цього заповіту
недійсним не підлягають задоволенню.

Оскільки при житті ОСОБА_9 не
скасувала та не змінила цей заповіт
відповідно до положень статті 1254 ЦК
України, то суд приходить до висновку
про те, що на час відкриття спадщини
спадкодавцю ОСОБА_9 на праві
власності належала квартира АДРЕСА_1
і саме відносно неї спадкодавцем
зроблено 31 травня 2013 року
розпорядження- заповіт, про
спадкування її позивачкою ОСОБА_3

Вищенаведеними матеріалами
справи встановлено, що відновлення
свого права на спірну квартиру у
порядку спадкування після смерті
ОСОБА_9, позивачка могла здійснити
лише після вирішення у судовому
порядку як позову ОСОБА_9 про визнання
квартири об`єктом особистої
приватної власності, так і
зустрічного позову про визнання
цього заповіту недійсним, тому у
ОСОБА_3 з урахуванням цих обставин
відсутні умови для одержання в
нотаріальній конторі відповідного
свідоцтва про право на спадщину у
порядку спадкування за заповітом, бо
обсяг її прав на цю спадщину залежить
від наслідків розгляду судом по
суті заявлених позовних вимог ОСОБА_9
та відповідачем ОСОБА_6

Враховуючи вищенаведене, суд
приходить до висновку про законність
заявлених спадкоємцем ОСОБА_3 позовних
вимог про визнання за нею права
власності на спірну квартиру у
порядку спадкування за заповітом,
посвідченого 31 травня 2013 року
приватним нотаріусом Макіївського
міського нотаріального округу ОСОБА_8

Враховуючи те, що предметом
спору є спадкування квартири вартістю
82 388 грн.( за даними договору купівлі-
продажу від 23 вересня 2005 року), то
відповідно до положень статті 80 ЦПК
України, ціна позову складає вартість
цього майна. Саме із розрахунку
такої ціни позову, відповідно до
положень Закону України від 08 липня 2011
року № 3674 -VI « Про судовий збір» і
було сплачено судовий збір ОСОБА_9 при
зверненні до суду з позовними
вимогами. ОСОБА_3 не вимагала
компенсації понесених ОСОБА_9 судових
витрат при звернення до суду з
позовом.

Між тим, при звернення до суду ОСОБА_6
останнім відшукувалося у судовому
порядку право на спадкування всієї
спірної квартири, вартість якої
складає 82 388 грн., а судовий збір при
поданні позову про визнання заповіту
недійсним було сплачено лише у сумі 229
грн. 40 коп., тому з останнього
відповідно до положень статей 80 та 88
ЦПК України в дохід держави підлягає
стягненню недоплачена сума судового
збору у сумі 594 грн. 48 коп. ( один
відсоток ціни позову 823 ,88 грн. - 229,40 грн.
сплачено при зверненні = 594,48 грн.).

На підставі вищенаведеного,
керуючись статтями 3,11,57-61,80,88,212-215
Цивільного процесуального кодексу
України, статтями
203,225,1216-1218,1220-1223,1233,1234,1247, 1248,1254,1255,1257,
1270,1296, 1297 Цивільного кодексу України,
статтею 57 Сімейного кодексу України,
суд

В И Р І Ш И В :

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право
власності на двокімнатну квартиру
АДРЕСА_1, у порядку спадкування за
заповітом, посвідченого 31 травня 2013
року приватним нотаріусом
Макіївського міського нотаріального
округу ОСОБА_8 за реєстровим номером
1528, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_9.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до
ОСОБА_3, третя особа - приватний
нотаріус Макіївського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 про
визнання заповіту недійсним
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 судовий збір у сумі
594 грн. 48 коп. в дохід держави (на
рахунок 00068, отримувач - УДКСУ у м.
Макіївці Центрально- Міський район,
МФО 834016, код ЄДРПОУ( суду) 02895567, код
ЄДРПОУ ( банку) 37990227, банк ГУДКСУ у
Донецькій області, код класифікації
доходів бюджету - 22030001).

Апеляційна скарга на рішення суду
подається Апеляційному суду Донецької
області через Центрально - Міський
районний суд м. Макіївки протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засідання під
час оголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя:
О.В.
Неженцева