УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

Червинської М.Є.,
Лесько А.О., Черненко
В.А.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до
відкритого акціонерного товариства
«Бурякорадгосп цукрокомбінату ім.
Халтуріна» про визнання договорів
оренди недійсними та стягнення
орендної плати за касаційною скаргою
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8
на рішення Карлівського районного суду
Полтавської області від 27 листопада 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Полтавської області від 4 лютого 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 звернулись до суду з
указаним позовом, посилаючись на те, що
вони є власниками земельних ділянок,
розташованих на території
Халтурінської селищної ради
Карлівського району Полтавської
області, що підтверджується державними
актами на право власності на земельні
ділянки. Між ними та відповідачем
укладені договори оренди вищевказаних
земельних ділянок строком на десять
років. При укладенні цих договорів було
порушено ряд істотних умов, визначених
ст. 15 Закону України «Про оренду землі»,
а саме: не вказаний кадастровий номер
земельної ділянки; не
зазначено порядок обчислення орендної
плати; порядок та періодичність
перегляду орендної плати; не вказані
конкретні умови збереження стану
об'єкта оренди; не визначена сторона,
яка несе ризик випадкового знищення
або пошкодження об'єкта оренди у період
прострочення орендодавцем або
орендарем установлених договором
оренди землі строків передачі об'єкта
оренди; не вказані існуючі обмеження
(обтяження) щодо використання
земельної ділянки; не вказані умови
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

Рішенням Карлівського районного суду
Полтавської області від 27 листопада 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Полтавської області
від 4 лютого 2014 року, в задоволенні
позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 просять
скасувати судові рішення, посилаючись
на неправильне застосування судами
норм матеріального права та порушення
норм процесуального права, та ухвалити
нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, законність
судових рішень в межах касаційного
оскарження, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено
право кожної особи на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на
звернення до суду за захистом наділена
особа в разі порушення невизнання або
оспорювання саме її прав, свобод чи
інтересів, а також у разі звернення до
суду органів і осіб, яким надано право
захищати права, свободи та інтереси
інших осіб або державні та суспільні
інтереси. Суд повинен установити, чи
були порушені, невизнані або оспорені
права, свободи чи інтереси цих осіб, і
залежно від установленого вирішити
питання про задоволення позовних вимог
або відмову в їх задоволенні.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
позові, з висновками якого погодився
апеляційний суд, на підставі доказів
наданих сторонами й належним чином
оцінених судами (ст. 212 ЦПК України),
дійшов правильного висновку про
відсутність правових підстав для
задоволення позову, оскільки факт
порушення прав позивача укладенням
спірних договорів не вбачається та
останнім не доведений

Разом із тим, відмовляючи в позові в
частині стягнення орендної плати, суди
виходили із того, що відповідач не
порушував умови договорів оренди в
частині сплати орендних платежів за 2013
рік, та обґрунтовано відмовили в позові
в цій частині.

Доводи касаційної скарги та зміст
оскаржуваних судових рішень, не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, тому колегія
суддів вважає за необхідне касаційну
скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Карлівського районного суду
Полтавської області від 27 листопада 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Полтавської області від 4 лютого 2013
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
М.Є. Червинська

А.О. Лесько

В.А. Черненко