У х в а л а

іменем україни

04 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Колодійчука В.М.,

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за
касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства «комерційний
банк «ПриватБанк» на рішення
Дружківського міського суду Донецької
області від 13 листопада 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Донецької
області від 30 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року публічне акціонерне
товариство «комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
указаним позовом, посилаючись на те, що
відповідно до умов кредитного договору
від 26 жовтня 2006 року ОСОБА_3 отримала
кредитні кошти у розмірі 1 471 грн. 75 коп.
У результаті порушення умов кредитного
договору за нею утворилася
заборгованість, яка станом на 25 вересня
2013 року склала 36 665 грн. 69 коп.
Ураховуючи викладене, позивач просив
стягнути з відповідача зазначену
заборгованість.

Рішенням Дружківського міського суду
Донецької області від 13 листопада 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Донецької області
від 30 грудня 2013 року, у задоволенні
позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить скасувати судові
рішення, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права, й направити
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що банк пропустив строк позовної
давності для звернення до суду із
позовом про стягнення кредитної
заборгованості, який відповідно до
Закону України «Про захист прав
споживачів» застосовується незалежно
від наявності заяви відповідача.

Проте з таким висновком судів
погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам закону судові рішення
не відповідають.

Судами встановлено, що відповідно до
умов кредитного договору від 26 жовтня
2006 року ПАТ КБ «ПриватБанк» видало
ОСОБА_3 кредитні кошти у розмірі 1 471 грн.
75 коп. на строк до 24 жовтня 2007 року.

Пред'являючи позов, банк посилався на
те, що у результаті порушення умов
кредитного договору за відповідачкою
утворилася заборгованість, яка станом
на 25 вересня 2013 року склала 36 665 грн. 69
коп.

Згідно зі ст. ст. 256, 257 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Суди дійшли помилкового висновку про
можливість застосування до вимог ПАТ
КБ «ПриватБанк» строку позовної
давності, оскільки у суді першої
інстанції відповідачка із відповідною
заявою не зверталася, а п. 7 ч. 11 ст. 11
Закону України «Про захист прав
споживачів», яким кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув, у системному зв'язку з
самою ч. 11 ст. 11 зазначеного Закону
стосується позасудового порядку
повернення споживчого кредиту і
спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

Указаний правовий висновок викладений
у постанові Верховного Суду України
від 20 листопада 2013 року № 6-126цс13 і
відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковим для всіх судів України.

Крім того, пославшись на п. 31 постанови
пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012
року № 5 «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин», суди не звернули уваги
на те, що в ній роз'яснюється
застосування ч. 13, а не ч. 11 ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів».

Тобто суди за відсутності заяви
відповідачки не мали права
застосовувати строк позовної давності,
а, відтак, судове рішення про відмову у
позові на цій підставі є передчасним і
необґрунтованим.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судами не
встановлені, судові рішення не
відповідають вимогам ст. ст. 212-214, 303 ЦПК
України щодо оцінки доказів та
законності й обґрунтованості, що в силу
ст. 338 ЦПК України є підставою для їх
скасування.

Відповідно до ч. 1 ст. 338 ЦПК України,
оскільки порушення закону допущені як
районним судом, так і апеляційним,
справа підлягає направленню на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Дружківського міського суду
Донецької області від 13 листопада 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Донецької області від 30 грудня 2013 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська