УХВАЛА

іменем україни

28 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика
П.О.,

суддів: Євграфової
Є.П., Євтушенко О.І.,

Журавель В.І.,
Завгородньої І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до
Іванівської селищної ради
Іванівського району Одеської області,
Публічного акціонерного товариства
Комерційного банку «ПриватБанк» про
визнання права власності на спадкове
майно, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення апеляційного суду Одеської
області від 31 січня 2014 року, за участю
представника Публічного акціонерного
товариства Комерційного банку
«ПриватБанк» Каракоці О.Р.,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до
Іванівської селищної ради
Іванівського району Одеської області,
ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання права
власності на спадкове майно,
посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер
її рідний дід ОСОБА_5

Останнім місцем проживання ОСОБА_5 і
місцем відкриття спадщини є смт
Іванівка Іванівського району Одеської
області.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася
спадщина, яка складається із грошового
вкладу - депозиту в сумі 20 тис. грн з
відсотками (20,25 % річних) та усіма видами
нарахувань, що знаходяться у
відділенні смт Іванівка Південного ГРУ
ПАТ КБ «ПриватБанк» на рахунку НОМЕР_1,
належних ОСОБА_5 на підставі договору №
SAMDN2626 та додаткової угоди до
договору від 30 березня 2009 року.

У день укладення цього договору - 30
березня 2009 року, ОСОБА_5 було складено
заповідальне розпорядження, згідно з
яким у випадку смерті ОСОБА_5 30 % вкладу
та нарахованими процентами
розпоряджається його онука ОСОБА_3
(позивач), яка прийняла спадщину.

Однак отримати в Іванівській державній
нотаріальній конторі свідоцтво про
право на спадщину за заповідальним
розпорядженням вона не може, оскільки
померлий ОСОБА_5 у своєму розпорядженні
вказав проценти (70 % та 30 %), а не частки.

Крім того, позивач вважала за необхідне
зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк»
нарахувати на успадкований нею
грошовий вклад відсотки згідно з
процентною ставкою за вкладом 20,25 %
річних за весь період користування
депозитом, тобто з 30 березня 2009 року й
до одержання нею 30 % депозиту, оскільки
працівники банку відмовляються це
робити в добровільному порядку і
нараховують відсотки за депозитом до
дня смерті спадкодавця, що є порушенням
прав спадкоємця та чинного
законодавства.

Рішенням Іванівського районного суду
Одеської області від 09 липня 2013 року
позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на
спадкове майно, яке залишилося після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 та
складається із 30 % грошового вкладу
(депозиту в сумі 20 тис. грн) з відсотками
(20,25 % річних) та усіма видами
нарахувань, що знаходяться у
відділенні смт Іванівка Південного ГРУ
ПАТ КБ «ПриватБанк» на рахунку НОМЕР_1,
належних ОСОБА_5 на підставі договору №
SAMDN2626 та додаткової угоди до
договору від 30 березня 2009 року.

Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк»
нарахувати відсотки на успадкований
ОСОБА_3 грошовий вклад згідно з
процентною ставкою за вкладом 20,25 %
річних за весь період користування
депозитом, тобто з 30 березня 2009 року до
дня, який передує його поверненню
ОСОБА_3

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 31 січня 2014 року зазначене
судове рішення скасовано. Ухвалено
нове рішення, яким у задоволенні позову
відмовлено. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3
просить рішення апеляційного суду
скасувати, посилаючись на порушення
судом норм матеріального і
процесуального права, та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції на підставі ст. ст. 328, 392, 525, 526,
608, 1058, 1060, 1061, 1220, 1216, 1218, 1219, 1228, 1268 ЦК
України виходив із наступного.

Відповідно до ст. 1061 ЦК України банк
виплачує вкладникові проценти на суму
вкладу в розмірі, встановленому
договором банківського вкладу. Вони
нараховуються від дня, наступного за
днем надходження вкладу до банку, до
дня, який передує його поверненню
вкладникові або списання з рахунку
вкладника з інших підстав.

Нормами цивільного законодавства та
умовами укладеного депозитного
договору не передбачена можливість
припинення нарахування процентів у
зв'язку із смертю вкладника.

З огляду на наведене, беручи до уваги
неможливість оформлення ОСОБА_3
спадкових прав у встановленому законом
порядку, а також враховуючи визнання
представником відповідача -
Іванівською селищною радою
Іванівського району Одеської області
позову, суд першої інстанції дійшов
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції та відмовляючи в
позові, виходив із того, що постанова
нотаріуса про відмову у видачі ОСОБА_3
свідоцтва про право на спадщину за
заповідальним розпорядженням, яка є
передумовою звернення до суду із
позовом, в матеріалах справи відсутня,
та дійшов висновку про те, що позивач не
довела тих обставин, на які посилались
як на підставу своїх вимог щодо
вищевказаного позову, що є обов'язком
сторін згідно з засадами змагальності
процесу за ст. 10 ЦПК України.

Проте з таким висновком апеляційного
суду погодитися не можна з таких
підстав.

Установлено, що 30 березня 2009 року між
ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 укладено
депозитний договір № SAMDN2626,
відповідно до умов якого банк прийняв
грошові кошти у розмірі 20 тис. грн із
виплатою 18,75 % річних терміном дії до 30
березня 2010 року.

Цього ж дня ОСОБА_5 складено
заповідальне розпорядження,
відповідно до умов якого у випадку його
смерті 30 % вкладу та нарахованими
процентами розпоряджається його онука
ОСОБА_3, а 70 % вкладу та нарахованими
процентами розпоряджається його онук
ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

За змістом ст. 1060 ЦК України договір
банківського вкладу укладається на
умовах видачі вкладу на першу вимогу
(вклад на вимогу) або на умовах
повернення вкладу зі спливом
встановленого договором строку, право
на який відповідно до частини другої
статті 1228 ЦК України входить до складу
спадщини незалежно від способу
розпорядження ним.

Згідно із ч. 2 ст. 608 ЦК України
зобов'язання не припиняється зі смертю
кредитора, якщо воно не є нерозривно
пов'язаним з особою останнього. У
такому разі права й обов'язки (спадщина)
фізичної особи (вкладника), яка померла,
переходять до інших осіб - спадкоємців.

Отже, зобов'язання банку виплачувати
проценти за договором вкладу не
припиняється зі смертю вкладника,
входить до складу спадщини та триває до
дня, який передує дню повернення коштів
спадкоємцям (правова позиція
Верховного Суду України в справі №
6-157цс13).

З огляду на наведене відсотки за
вкладом, що належав спадкодавцю, мають
бути нараховані до дня повернення
вкладу.

Право власності спадкоємця на спадкове
майно підлягає захисту в судовому
порядку шляхом його визнання у разі,
якщо таке право оспорюється або не
визнається іншою особою, а також у разі
втрати ним документа, який засвідчує
його право власності (ст. 392 ЦК України).

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про
нотаріат» свідоцтво про право на
спадщину видається за письмовою заявою
всіх спадкоємців, які прийняли
спадщину в порядку, встановленому
цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину, виникає
цивільно-правовий спір, що підлягає
розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове
майно в судовому порядку є винятковим
способом захисту, що має
застосовуватися, якщо існують
перешкоди для оформлення спадкових
прав.

На а.с. 16 міститься лист завідувача
нотаріальної контори, в якому
зазначено про те, що нотаріальна
контора не може видати свідоцтво про
право на спадщину на ім'я ОСОБА_3, це
питання необхідно вирішувати у
судовому порядку. При цьому в листі
нотаріус посилається на положення ст.
1296 ЦК України, відповідно до ч. 2 якої
свідоцтво про право на спадщину
видається кожному із спадкоємців із
визначенням імені та часток у спадщині,
а в заповідальному розпорядженні
вказані відсотки, а не частки.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі ст.10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставі
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

Встановивши наявність такої відмови, з
якої вбачається існування перешкоди
для оформлення спадкового права
позивача, апеляційний суд не врахував,
що відсутність прийнятої у визначеному
законом порядку постанови про відмову
у вчиненні нотаріальної дії, яка є
підставою для оскарження дій
нотаріуса, не спростовує факту
звернення позивача до нотаріуса та
неможливості отримати свідоцтво про
право на спадщину та не є перешкодою
для звернення за захистом свого права
до суду в позовному провадженні.

З огляду на наведене, беручи до уваги
неможливість оформлення ОСОБА_3
спадкових прав у встановленому законом
порядку, а також враховуючи визнання
представником відповідача -
Іванівською селищною радою
Іванівського району Одеської області
позову, що не суперечить закону, не
порушує законних прав чи інтересів
інших осіб, суд першої інстанції
обґрунтовано задовольнив позовні
вимоги.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України,
установивши, що апеляційним судом
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Одеської
області від 31 січня 2014 року скасувати,
рішення Іванівського районного суду
Одеської області від 09 липня 2013 року
залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
П.О. Гвоздик

Судді: Є.П.
Євграфова

О.І.
Євтушенко

В.І.
Журавель

І.М.
Завгородня