Справа № 152/747/14-ц
03 червня 2014 року Шаргородський
районний суд Вінницької області
головуючого судді -
секретаря судового засідання -
позивачів - ОСОБА_1,
відповідача - ОСОБА_9,
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Шаргороді в
залі суду цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Пеньківської
сільської ради Шаргородського району
Вінницької області, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні відповідача,
- Реєстраційна служба Шаргородського
РУЮ Вінницької області, про
встановлення факту власності на
домоволодіння та визнання права
власності в порядку спадкування за
30.04.2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися
до суду з вказаною позовною заявою, в
якій зазначили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер
їх, відповідно, чоловік та батько -
ОСОБА_5, який по день смерті проживав та
був зареєстрований в АДРЕСА_1. Після
смерті ОСОБА_5 залишилося спадкове
майно, яке складається, в тому числі, із
житлового будинку та господарських
будівель, що знаходиться на АДРЕСА_1 і
належав йому на підставі рішення
виконкому Шаргородської районної ради
№244 від 22.10.1987 року.
Вони є спадкоємцями майна ОСОБА_5 за
законом. Спадщину вони прийняли,
оскільки проживали із спадкодавцем на
день смерті, але оформити спадкові
права на житловий будинок з
господарськими будівлями не можуть,
оскільки державним нотаріусом
Шаргородської державної нотаріальної
контори Хлапоніним О.О. було відмовлено
в оформленні спадщини через те, що
свідоцтво про право власності на
житловий будинок з господарськими
будівлями, який знаходиться на АДРЕСА_1,
на ім'я померлого ОСОБА_5 не
виписувалося та право власності на
вказане домоволодіння не
реєструвалося, що є перешкодою для
оформлення їх спадкових прав на
Просять встановити факт
належності житлового будинку з
господарськими будівлями, який
знаходиться на АДРЕСА_1, ОСОБА_5, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнати за кожним
із них - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право
власності в порядку спадкування за
законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 -
ОСОБА_5 на 1/2 частку спадкового майна, що
складається із житлового будинку під
літерою «А», загальною площею 71,1 м. кв.,
в тому числі житловою площею 44, 5 м. кв.,
веранди «а», ганку «а-1», літньої кухні
з сараєм «Б», погреба «Б1», загальною
вартістю 123299 грн., які знаходяться на
В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та
представник позивачів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 -
ОСОБА_1, що діє на підставі довіреностей
від 16.04.2014 року, підтримали позовні
вимоги, змінивши підстави позову.
Просили встановити факт належності
житлового будинку з господарськими
будівлями, які знаходяться на АДРЕСА_1,
ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.
Пеньківка; визнати за кожним із
позивачів право власності в порядку
спадкування за законом після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 на 1/2 частину
означеного спадкового майна.
Суду пояснили, що ОСОБА_5 перебував у
шлюбі з позивачем ОСОБА_3, а позивач
ОСОБА_4 є сином спадкодавця. ОСОБА_5,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживали в будинку в
АДРЕСА_1, який був побудований спільно
ОСОБА_5 та ОСОБА_3 під час перебування в
шлюбі. ОСОБА_5 був записаний головою
двору та власником будинку в
погосподарських книгах і в Книзі
нумерації будинків по АДРЕСА_1. Після
смерті ОСОБА_5 будинок успадкували
позивачі - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, оскільки
проживали зі спадкодавцем і були
зареєстровані за однією адресою та
продовжують проживати у вказаному
будинку на теперішній час, про що
свідчать записи в погосподарських
книгах. Станом на 1987 рік ОСОБА_5 був
записаний як власник будинку за
АДРЕСА_1 в Книзі нумерації с. Пеньківка,
але свідоцтва про право власності на
будинок не отримав з невідомих причин.
Відсутність свідоцтва про право
власності на будинок є перешкодою для
оформлення спадкових прав позивачів на
вказаний будинок після смерті ОСОБА_5
Представник відповідача - Пеньківської
сільської ради Шаргородського району
Вінницької області - ОСОБА_9 в судовому
засіданні позов визнала. Суду пояснила,
що дійсно позивачі є спадкоємцями по
закону померлого ОСОБА_5 Спадкодавець
ОСОБА_5 по день смерті проживав у
АДРЕСА_1. Вказаний факт підтверджується
записами в погосподарських книгах
Пеньківської сільської ради. Будинок
знаходиться на земельній ділянці, яка
перебувала у власності ОСОБА_5
Спадкоємцями померлого ОСОБА_5 є його
дружина - ОСОБА_3 та син - ОСОБА_4, які
проживали спільно із спадкодавцем,
прийняли спадщину після його смерті,
так як вступили у фактичне володіння
майном, розпорядилися ним, у зв'язку із
чим Пеньківська сільська рада не має
заперечень щодо задоволення позовних
Представник третьої особи -
Реєстраційної служби Шаргородського
РУЮ Вінницької області в судове
засідання не з'явився, але від
начальника Служби надійшла заява про
розгляд справи у відсутності
представника Служби, щодо задоволення
позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не
Вирішуючи спір суд встановив наступні
факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в
АДРЕСА_1 помер ОСОБА_5, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_1, виданим Пеньківською
сільською радою Шаргородського району
Вінницької області (а.с.13).
ОСОБА_5 по день смерті, що сталася
ІНФОРМАЦІЯ_1, постійно проживав та був
зареєстрований в АДРЕСА_1, що
підтверджується довідкою Пеньківської
сільської ради за №1360 від 19.11.2013 року
Після смерті ОСОБА_5 залишилася
спадщина, яка складається із житлового
будинку з надвірними будівлями, що
знаходиться на АДРЕСА_1.
Єдиними спадкоємцями майна померлого
ОСОБА_5 є дружина та син останнього -
Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спадщину
після смерті ОСОБА_5 прийняли
відповідно до цивільного
законодавства України, що було чинним
на час виникнення даних правовідносин.
Вказані факти підтверджуються
свідоцтвом про народження позивача
ОСОБА_4 (а.с.10-11), свідоцтвом про
одруження позивача ОСОБА_3 із
спадкодавцем ОСОБА_5 (а.с.9), довідкою
Пеньківської сільської ради від 19.11.2013
року за №1360, з якої вбачається, що
позивачі проживали зі спадкодавцем на
день смерті останнього та проживають
на теперішній час, а також вбачається
із пояснень в судовому засіданні
представника відповідача ОСОБА_9
Вказані факти підтверджуються також
записами в погосподарських книгах,
оглянутих в судовому засіданні, копії
яких знаходяться в матеріалах
цивільної справи (а.с.22-32).
У видачі свідоцтва про право на
спадщину за законом після смерті
ОСОБА_5 на житловий будинок, що
знаходиться в АДРЕСА_1, позивачам
відмовлено 25.03.2014 року державним
нотаріусом Шаргородської державної
нотаріальної контори Вінницької
області Хлапоніним О.О., про що винесено
постанову про відмову у вчиненні
нотаріальної дії (а.с.12). Підставою для
відмови у вчиненні нотаріальної дії
нотаріус зазначає відсутність
правовстановлюючих документів на
Судом встановлено, що спадкодавець
ОСОБА_5 був власником житлового будинку
з надвірними господарськими будівлями
загальною вартістю 123299 грн., що
знаходяться в АДРЕСА_1.
Вказаний факт, крім пояснень в судовому
засіданні позивача ОСОБА_3,
представника позивачів ОСОБА_1 та
представника відповідача -
Пеньківської сільської ради ОСОБА_9,
підтверджується показаннями свідків
ОСОБА_7, ОСОБА_8, іншими доказами,
дослідженими судом.
Так, свідок ОСОБА_8 суду показала, що
народилася в 1948 році в АДРЕСА_1, де і
проживає. Їй достовірно відомо, що
будинок, який знаходиться на АДРЕСА_1,
будували ОСОБА_5, котрий помер у
ІНФОРМАЦІЯ_1, та позивачка ОСОБА_3,
дружина останнього. Будинок та
господарські споруди ОСОБА_5 та ОСОБА_3
побудували приблизно в 1970-тих роках на
земельній ділянці, що виділялася
ОСОБА_5 для будівництва. Спільно з
ОСОБА_5 та ОСОБА_3 проживав і проживає на
сьогоднішній день з позивачкою їх син -
ОСОБА_4 Після смерті ОСОБА_5 будинок
успадкували дружина та син останнього -
Свідок ОСОБА_7 суду показала, що
народилася 1947 року в АДРЕСА_1, де і
проживає. Їй достовірно відомо, що
ОСОБА_5 належав будинок по АДРЕСА_1, який
він побудував, будучи в шлюбі з
позивачкою ОСОБА_3 у 1970-тих роках.
Позивач ОСОБА_4 народився у цьому
спадковому будинку, завжди проживав з
батьком та матір'ю. Позивачі
успадкували вказаний будинок після
смерті в 2002 році ОСОБА_5 Інших
спадкоємців вказаного майна немає.
Згідно з даними з погосподарських книг
за 1977-1979 роки, ОСОБА_5 записаний головою
господарського двору з особовим
рахунком НОМЕР_2, членами двору були
зазначені дружина останнього ОСОБА_3 та
син ОСОБА_4 Зазначені відомості про
наявність на той час у господарства
житлового будинку з господарськими
будівлями 1960-1970 років побудови (а.с.22-24).
Відповідно до даних з погосподарських
книг за 1986-1990 роки (а.с.25-26), тобто в
період, коли відбувалася технічна
інвентаризація житла на підставі
рішення виконавчого комітету
Шаргородської районної Ради народних
депутатів Вінницької області від 22.10.1987
року за № 244 «Про забезпечення
державного обліку житлового фонду в
селах району» (а.с.16), пунктом 1 якого
передбачалося забезпечити проведення
первинного обліку житлового фонду
громадян, що мають житлові будинки на
праві особистої власності в селах
району, ОСОБА_5 зазначений головою
двору з особовим рахунком НОМЕР_3, що
знаходиться в АДРЕСА_1

Також, відповідно до даних з
погосподарських книг за 2001-2005 роки,
(станом на 2002 рік - рік смерті ОСОБА_5)
ОСОБА_5 значиться як голова двору і
власник будинку, що знаходиться в
АДРЕСА_1 (а.с.30-32).

Із даних погосподарських книг
вбачається, що будинок з надвірними
господарськими будівлями, який є
особистою власністю господарства,
головою якого є ОСОБА_5, 1970-тих років
забудови. В особистому користуванні
ОСОБА_5 перебувала земельна ділянка
площею 0,15 га, у тому числі під будівлями
- 0,01 га, що підтверджується записами в
погосподарських книгах, що
зберігаються в Пеньківській сільській
раді (а.с. 22-26, 30-32).

Відповідно до довідки Пеньківської
сільської ради від 02.04.2014 року за №508,
житловий будинок, що знаходиться в
АДРЕСА_1, належить ОСОБА_5 на підставі
рішення Шаргородської районної ради
народних депутатів №244 від 22.10.1987 року,
але свідоцтво про право власності на
цей будинок не видавалося (а.с.15).

Також, відповідно до довідки КП
«Могилів-Подільське міжрайбюро
технічної інвентаризації» від 18.03.2014
року №68, згідно з архівними даними БТІ,
на ім'я ОСОБА_5 будинок в АДРЕСА_1, не
зареєстровано (а.с.17).

Із довідки про технічний стан
житлового будинку від 31.03.2014 року, із
технічного паспорту на садибний
(індивідуальний) житловий будинок від
19.02.2014 року та із інвентаризаційної
справи, оглянутої в судовому засіданні,
вбачається, що зазначене
будинковолодіння в АДРЕСА_1,
складається з: житлового будинку під
літерою «А» загальною площею 71,1 м. кв.,
житловою площею 44,5 м.кв., 1979 року
забудови, веранди, ганку, літньої
кухні, хліва, підвалу. Загальний
фізичний стан будинку - задовільний,
має 28% зносу. Проте, відповідно до п.5.1
Правил визначення фізичного зносу
житлових будинків СОУ ЖКГ 75.11-35077234.
0015:2009, задовільний стан будинку (21-40%
зносу) означає, що елементи будівлі в
цілому придатні для експлуатації, але
потребують ремонту, який
найдоцільніший на цій стадії.

Свідоцтво про право власності на
будинок ОСОБА_5 не отримував, проте,
зареєстрований, як власник будинку по
АДРЕСА_1 в Книзі нумерації села
Пеньківка (а.с.65-66).

Всі зазначені вище докази
підтверджують факт належності ОСОБА_5
житлового будинку з надвірними
господарськими будівлями, що
знаходиться в АДРЕСА_1.

При цьому, зазначеного вище висновку
суд дійшов, виходячи із того, що
постановою Ради Міністрів УРСР від
11.03.1985 року за № 105 «Про порядок
державного обліку житлового фонду»
постановлено завершити реєстрацію й
технічну інвентаризацію житлового
фонду у сільській місцевості.

На виконання означеної постанови
виконавчий комітет Шаргородської
районної Ради народних депутатів
Вінницької області ухвалив рішення від
22.10.1987 року за № 244 «Про забезпечення
державного обліку житлового фонду в
селах району», пунктом 1 якого
передбачалось забезпечити проведення
первинного обліку житлового фонду
громадян, які мають житлові будинки на
праві особистої власності в селах
району (а.с.16).

Із 1979 року в Україні (УРСР)
погосподарський облік у сільських
Радах народних депутатів здійснюється
за особливою формою статистичного
обліку.

Так, згідно з п. 1 Вказівок по веденню
погосподарського обліку в сільських
Радах народних депутатів, затверджених
ЦСУ СРСР 13.04.1979 року за №112/5,
документами погосподарського обліку
для сільських Рад народних депутатів,
зокрема, є форма № 1 - «Погосподарська
книга».

Крім того, відповідно п.п.6,7 Вказівок по
веденню погосподарського обліку в
сільських Радах народних депутатів,
затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року №
5-24/26, сільські Ради один раз у п'ять
років здійснюють закладку
погоподарських книг станом на 1 січня.
Закладка погосподарських книг
здійснюється шляхом суцільного обходу
дворів і опитування населення в період
з 1 по 15 січня… Дані книг
погосподарського обліку
використовуються, зокрема, для обліку
житлових будинків, що належать
громадянам на праві приватної
власності.

Пунктами 18 та 40 і 18 та 39 Вказівок по
веденню погосподарського обліку в
сільських Радах народних депутатів,
відповідно, 1979 року та 1985 року,
передбачено, що погосподарська книга
складається, зокрема, із розділу:
«Споруди, які є особистою власністю
господарства», у якому записуються
дані про житловий будинок, назву інших
споруд і рік їх будівництва.

Згідно з пунктом 62 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
державними нотаріальними конторами
Української РСР, затвердженої наказом
Міністра юстиції Української РСР від
31.10.1975 року за № 45/5, підтвердженням
приналежності будинку, який
знаходиться в сільському населеному
пункті, можуть бути відповідні довідки
виконавчого комітету сільської Ради
депутатів трудящих, які видавалися, в
тому числі, і на підставі записів у
погосподарських книгах.

Додатками №№ 32 та 33 до Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
виконавчими комітетами міських,
селищних, сільських Рад депутатів
трудящих, затвердженої наказом
Міністра юстиції УРСР від 19.01.1976 року за
№ 1/5, було встановлено зразки форм
довідок про право власності
колгоспного (селянського) двору на
жилий будинок та про право власності
робітника чи службовця на жилий
будинок.

Із зазначених додатків вбачається, що
довідка про власника житлового будинку
видається згідно із записами у
погосподарській книзі виконавчого
комітету сільської (селищної) Ради
депутатів трудящих.

Тобто, записи у погосподарських книгах
визнавалися в якості актів органів
влади (публічних актів), що
підтверджують право приватної
власності.

Із Інструкції про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь у містах,
селищах міського типу УРСР,
затвердженої заступником Міністра
комунального господарства Української
РСР 31.01.1966 року, погодженої з
заступником Голови Верховного Суду
УРСР від 15.01.1966 року, яка втратила
чинність на підставі наказу
Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995
року за № 56 вбачається, що державній
реєстрації підлягали лише будинки та
домоволодіння в межах міст і селищ
міського типу, будинки ж, розташовані у
селах, реєстрації не підлягали.

Таким чином, станом на 1979 рік (рік
забудови житлового будинку та
господарських будівель) в сільській
місцевості, тобто в с. Пеньківка,
державна реєстрація об'єктів
нерухомості взагалі не передбачалася.

Відтак, виникнення права власності на
житлові будинки, споруди, зокрема, у
сільській місцевості, не залежало від
державної реєстрації цього права.

Аналіз вказаних нормативно-правових
актів переконує суд у тому, що до
компетенції виконкомів місцевих рад
належало питання внесення записів про
право власності на будинки за
громадянами у погосподарські книги
місцевих рад.

Таким чином, враховуючи перевірені у
судовому засіданні докази, суд вважає,
що факт належності спадкодавцю ОСОБА_5
на праві власності житлового будинку з
надвірними господарськими будівлями в
АДРЕСА_1, - підтверджений, а тому
зазначений будинок з господарськими
будівлями входить до складу спадщини
після смерті ОСОБА_5

Встановлення факту належності
спадкодавцю ОСОБА_5 будинку з
господарськими будівлями на праві
власності має для позивачів ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, що є спадкоємцями останнього,
юридичне значення, оскільки від його
встановлення залежить реалізація
права на отримання спадщини після
смерті ОСОБА_5 Іншого порядку
встановлення даного факту - немає.

У видачі свідоцтва про право на
спадщину за законом після смерті
ОСОБА_5 на житловий будинок, що
знаходиться в АДРЕСА_1, позивачам
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовлено 25.03.2014 року
державним нотаріусом Шаргородської
ДНК, про що винесено постанову про
відмову у вчиненні нотаріальної дії
(а.с.12). Підставою для відмови у вчиненні
нотаріальної дії нотаріус зазначає
відсутність правовстановлюючих
документів на житловий будинок.

Встановленим судом фактам
відповідають цивільні правовідносини,
які регламентують порядок набуття
права власності на спадкове майно і
регулюються Конституцією України, ЦК
УРСР, ЦК України та ЦПК України.

Так, згідно з ст. ст. 41, 55 Конституції
України, право приватної власності
набувається в порядку, визначеному
законом. Права людини і громадянина
захищаються судом. Кожен має право
будь-якими не забороненими законом
засобами захищати свої права і свободи
від порушень і протиправних посягань.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9
Конституції України, ратифікована
Законом від 17.07.1997 року «Про
ратифікацію Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод 1950 року,
Першого протоколу та протоколів №2,4,7
та 11 Конвенції» і є частиною
національного законодавства України,
встановлено, що кожен при вирішенні
питання щодо його цивільних прав та
обов'язків... має право на справедливий
і відкритий розгляд упродовж розумного
строку незалежним і безстороннім
судом, встановленим законом.

Статтею 1 Першого Протоколу до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод встановлено, що
кожна фізична або юридична особа має
право мирно володіти своїм майном.
Ніхто не може бути позбавлений свого
майна, інакше як в інтересах
суспільства і на умовах, передбачених
законом або загальними принципами
міжнародного права.

Статтею 3 ЦПК України встановлено, що
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це
передбачені законом способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту
суб'єктивних цивільних прав розуміють
закріплені законом
матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на порушника.

З огляду на те, що спадщина після смерті
ОСОБА_5 відкрилася та була прийнята до 01
січня 2004 року, то правовідносини, що
виникли, регулюються нормами
Цивільного кодексу Української РСР 1963
року.

Зазначене відповідає пункту 4
Прикінцевих та перехідних положень
Цивільного кодексу України 2003 року,
роз'ясненням, що містяться в абз.3 п.1
Постанови Пленуму Верховного Суду
України за №7 від 30.05.2008 року «Про
судову практику у справах про
спадкування», а також позиції Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, висловленій у п.1 Інформаційного
листа «Про судову практику розгляду
цивільних справ про спадкування» за №
24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року. Відповідно до
зазначених нормативних актів та
роз'яснень, Цивільний кодекс України
застосовується до цивільних відносин,
що виникли після набрання ним чинності,
тобто, якщо спадщина відкрилася не
раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття
спадщини до зазначеної дати
застосовується чинне на той час
законодавство, зокрема, відповідні
правила Цивільного кодексу
Української РСР, у тому числі щодо
прийняття спадщини, кола спадкоємців
за законом. При вирішенні спорів про
спадкування, спадщина по яких
відкрилася і була прийнята до 01 січня
2004 року, не допускається застосування
судами норм ЦК України 2003 року, а
застосуванню підлягають норми
законодавства, чинного на час
відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Так, відповідно до ч.1 ст.6 ЦК УРСР
встановлено перелік способів захисту
цивільних прав шляхом: визнання цих
прав; відновлення становища, яке
існувало до порушення права, і
припинення дій, які порушують право;
присудження до виконання обов'язку в
натурі; компенсації моральної шкоди;
припинення або зміни правовідношення;
стягнення з особи, яка порушила право,
завданих збитків, а у випадках,
передбачених законом або договором, -
неустойки (штрафу, пені), а також іншими
засобами, передбаченими законом.

Тобто, за змістом ст.6 ЦК УРСР кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу,
зокрема, з позовом про визнання права.

За загальними положеннями про
спадкування за ЦК УРСР 1963 року, зокрема
згідно з ч.ч.1,2 ст. 524 ЦК УРСР,
спадкоємство здійснюється за законом і
за заповітом. Спадкоємство за законом
має місце, коли і оскільки воно не
змінено заповітом.

Часом відкриття спадщини визнається
день смерті спадкодавця (ст. 525 ЦК УРСР).

Місцем відкиття спадщини визнається
останнє постійне місце проживання
спадкодавця (ст.526 ЦК УРСР).

Частиною першою статті 529 ЦК УРСР
встановлено, що при спадкоємстві за
законом спадкоємцями першої черги є, в
рівних частках, діти (у тому числі
усиновлені), дружина і батьки
(усиновителі) померлого.

Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для
придбання спадщини необхідно, щоб
спадкоємець її прийняв. Не
допускається прийняття спадщини під
умовою або з застереженнями. Прийнята
спадщина визнається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття
спадщини.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, визнається,
що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо
він фактично вступив в управління або
володіння спадковим майном; 2) якщо він
подав державній нотаріальній конторі
за місцем відкриття спадщини заяву про
прийняття спадщини. Зазначені в цій
статті дії повинні бути вчинені
протягом шести місяців з дня відкриття
спадщини.

Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є
спадкоємцями померлого ОСОБА_5,
оскільки є його, відповідно, дружиною
та сином, і прийняли спадщину після
смерті останнього, що підтверджується
оглянутими в судовому засіданні
паспортами позивачів,
погосподарськими книгами та довідками
Пеньківської сільської ради, з яких
вбачається, що позивачі були
зареєстровані і проживали разом із
спадкодавцем на час його смерті та по
даний час у спадковому будинку,
поховали ОСОБА_5, розпорядилися його
речами, не відмовилися від спадщини
протягом шести місяців з дня відкриття
спадщини, відповідно до вимог ст..553 ЦК
УРСР.

Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України, у
судовому порядку можуть бути
встановлені факти, від яких залежить
виникнення, зміна або припинення
особистих чи майнових прав фізичних
осіб, якщо законом не визначено іншого
порядку їх встановлення.

Оскільки право ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на
оформлення їх спадкових прав на майно
померлого ОСОБА_5 порушено, то воно
підлягає судовому захисту, а позов
підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3, 6, 10, 11, 60, 212-215, 218, 223, 256
ЦПК України, на підставі ст.ст. 16, 392 ЦК
України, ст.ст.524, 525, 526, 529, 548, 549 ЦК УРСР,
суд

в и р і ш и
в :

Позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Пеньківської
сільської ради Шаргородського району
Вінницької області, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні відповідача,
- Реєстраційна служба Шаргородського
РУЮ Вінницької області, про
встановлення факту власності на
домоволодіння та визнання права
власності в порядку спадкування за
законом - задовольнити.

Встановити юридичний факт, що житловий
будинок з надвірними господарськими
будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1,
належить спадкодавцеві - ОСОБА_5, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3,
уродженкою та жителькою АДРЕСА_1, та
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженцем та
жителем АДРЕСА_1, право власності в
порядку спадкування за законом після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 за кожним на
1/2 частку спадкового майна ОСОБА_5, яке
складається із житлового будинку під
літерою «А», загальною площею 71,1 м. кв.,
в тому числі житловою площею 44,5 м. кв.;
веранди під літерою «а»; ганку «а1»; та
господарських будівель: кухні з сараєм
під літерою «Б»; погребу під літерою
«Б1» - загальною вартістю 123299 грн., що
розташовані на АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене у
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Вінницької області через
Шаргородський районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя