УХВАЛА

іменем україни

30 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого
Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової
Є.П., Журавель В.І.,

Колодійчука
В.М., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа - ОСОБА_5, про стягнення
коштів за попереднім договором, за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
апеляційного суду Рівненської області
від 04 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, в якому
просила стягнути із ОСОБА_4 на її
користь 20 тис. доларів США, що
еквівалентно 159 800 грн, з яких: 5 тис.
доларів США - сума передоплати, 5 тис.
доларів США - сума штрафу та 10 тис.
доларів США - сума повного розрахунку,
проведеного із відповідачем за
придбання у нього земельної ділянки.

Крім того, просила стягнути неустойку в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
в розмірі 6 133 грн 70 коп., 3 % річних від
простроченої суми в розмірі 1 198 грн 50
коп. та 10 тис. грн на відшкодування
моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог
вказувала, що 18 травня 2006 року між
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено
нотаріально посвідчений попередній
договір купівлі-продажу земельної
ділянки, відповідно до якого вони
зобов'язувалися в строк до 01 травня 2008
року укласти договір купівлі-продажу
земельної ділянки. Пунктом 2.3
попереднього договору було
передбачено ціну договору (вартість
земельної ділянки) - 15 тис. доларів США.
За вказану земельну ділянку ОСОБА_5
передав ОСОБА_4 5 тис. доларів США як
передоплату, а 07 серпня 2006 року сплатив
йому 10 тис. доларів США, тобто провів
розрахунок за попереднім договором у
повному обсязі. Указане
підтверджується заявою ОСОБА_5 від 07
серпня 2006 року про проведення з ним
повного розрахунку.

Зазначала, що 26 червня 2007 року між нею
(ОСОБА_3), ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було укладено
тристоронню додаткову угоду до
попереднього договору, посвідчену
приватним нотаріусом, відповідно до
якої ОСОБА_4 погодився на заміну ОСОБА_5
як сторони покупця в попередньому
договорі від 18 травня 2006 року на ОСОБА_3
як нового покупця за умовами такого
договору. При цьому відповідно до п. 2
додаткової угоди ОСОБА_5 передав їй всі
свої права та обов'язки за попереднім
договором від 18 травня 2006 року, а вона
відповідно їх прийняла. Також згідно з
п. 3 додаткової угоди вона сплатила
ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 15 тис.
доларів США.

Проте, на сьогодні договір
купівлі-продажу між нею та ОСОБА_5 не
укладений, останній уникає зустрічей з
нею та ігнорує її прохання з приводу
укладення вказаного правочину.

Заочним рішенням Рівненського
міського суду Рівненської області від
18 липня 2013 року позов задоволено
частково. Стягнуто із ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 20 тис. доларів США, в тому числі: 5
тис. доларів США - сума передоплати за
попереднім договором; 5 тис. доларів США
- сума штрафу; 10 тис. доларів США - сума
повного розрахунку за придбання
земельної ділянки. У решті позову
відмовлено. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Рівненської області від 04 грудня 2013
року зазначене судове рішення
скасовано. Ухвалено нове рішення, яким
позов задоволено частково. Стягнуто із
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 75 900 грн. У
решті позову відмовлено. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3
просить рішення апеляційного суду
скасувати, посилаючись на порушення
судом норм матеріального і
процесуального права, справу передати
на новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
18 травня 2006 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5
укладено нотаріально посвідчений
попередній договір купівлі-продажу
земельної ділянки, відповідно до якого
вони зобов'язувалися в строк до 01
травня 2008 року укласти договір
купівлі-продажу земельної ділянки.

Пунктом 2.3 попереднього договору
передбачено ціну договору (вартість
земельної ділянки) - 15 тис. доларів США.

За вказану земельну ділянку ОСОБА_5
передав ОСОБА_4 5 тис. доларів США як
передоплату, а 07 серпня 2006 року сплатив
йому 10 тис. доларів США, що
підтверджується заявою ОСОБА_5 від 07
серпня 2006 року про проведення з ним
повного розрахунку.

26 червня 2007 року між ОСОБА_3, ОСОБА_5 та
ОСОБА_4 укладено тристоронню додаткову
угоду до попереднього договору,
посвідчену приватним нотаріусом,
відповідно до якої ОСОБА_4 погодився на
заміну ОСОБА_5 як сторони покупця в
попередньому договорі від 18 травня 2006
року на ОСОБА_3 як нового покупця за
умовами такого договору. При цьому
відповідно до п. 2 додаткової угоди
ОСОБА_5 передав ОСОБА_3 всі свої права та
обов'язки за попереднім договором від 18
травня 2006 року, а ОСОБА_3 відповідно їх
прийняла. Також згідно з п. 3 додаткової
угоди ОСОБА_3 сплатила ОСОБА_5 грошові
кошти в сумі 15 тис. доларів США.

Частково задовольняючи позовні вимоги
та стягуючи із відповідача 20 тис.
доларів США в рахунок повернення
грошових коштів, переданих за
попереднім договором, суд першої
інстанції виходив із доведеності цих
позовних вимог, оскільки в справі було
встановлено, що відповідач не виконав
своїх зобов'язань за попереднім
договором, тому повинен повернути
позивачу суму авансу, а також сплатити
штраф у розмірі 100 % від суми
передоплати, передбачений п. 4.3
попереднього договору.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції, виходив із того,
що за укладеним 18 травня 2006 року між
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 попереднім договором
в якості передоплати за земельну
ділянку ОСОБА_5 передав ОСОБА_4 25 300 грн.
07 серпня 2006 року ОСОБА_5 передав ОСОБА_4
решту грошових коштів за земельну
ділянку - 50 600 грн. 26 червня 2007 року
ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 уклали
додаткову угоду до вищевказаного
попереднього договору, згідно з якою до
останньої перейшли всі права за цим
попереднім договором, які до цього
належали ОСОБА_5, і він отримав від
ОСОБА_3 грошову компенсацію в розмірі 75
900 грн.

Оскільки жодна із сторін попереднього
договору не ухилялась від укладення
договору купівлі-продажу земельної
ділянки з огляду на те, що цей договір
не міг бути укладений з причин, які не
залежали від волі цих сторін
апеляційний суд дійшов висновку про
часткове задоволення позову в розмірі
75 900 грн. При цьому апеляційний суд
вважав безпідставними позовні вимоги
ОСОБА_3 в частині повернення їй суми
цього авансу саме в еквіваленті до
курсу долара США, який був на час
ухвалення рішення судом першої
інстанції, що становить 119 895 грн,
оскільки аванс передавався ОСОБА_4 саме
в національній валюті України, а не в
доларах США, і визначення в
попередньому договорі еквіваленту
суми авансу до іншої іноземної валюти в
даному випадку не має ніякого
правового значення.

З такими висновками апеляційного суду
погодитись не можна з огляду на
наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що 18
травня 2006 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5
укладено нотаріально посвідчений
попередній договір купівлі-продажу
земельної ділянки, відповідно до якого
вони зобов'язувалися в строк до 01
травня 2008 року укласти договір
купівлі-продажу земельної ділянки.

Пунктом 2.3 попереднього договору
передбачено ціну договору (вартість
земельної ділянки) 75 900 грн, що на день
укладання договору становить 15 тис.
доларів США.

Статтею 192 ЦК України передбачено, що
законним платіжним засобом,
обов'язковим до приймання за
номінальною вартістю на всій території
України, є грошова одиниця України -
гривня.

Згідно зі ст. 524 ЦК України зобов'язання
має бути виражене у грошовій одиниці
України - гривні. Сторони можуть
визначити грошовий еквівалент
зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо
у зобов'язанні визначено грошовий
еквівалент в іноземній валюті, сума, що
підлягає сплаті у гривнях,
визначається за офіційним курсом
відповідної валюти на день платежу,
якщо інший порядок її визначення не
встановлений договором або законом чи
іншим нормативно-правовим актом.

Наведених положень закону апеляційний
суд не врахував, не звернув уваги на те,
що визначаючи вартість земельної
ділянки та платежів за попереднім
договором у гривні, сторони одночасно
визначили їх грошовий еквівалент в
іноземній валюті (доларах США), що є
підставою для застосування правила ч. 3
ст. 533 ЦК України та обрахунку суми, що
підлягає стягненню на користь позивача
за офіційним курсом долара США на день
стягнення.

Оскільки допущені апеляційним судом
порушення норм матеріального права
призвели до неправильного вирішення
справи, рішення суду апеляційної
інстанцій підлягає скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Рівненської
області від 04 грудня 2013 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
апеляційного суду Рівненської області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Н.А. Горелкіна

Судді:
Є.П. Євграфова

В.І.
Журавель

В.М.
Колодійчук

О.М. Ситнік