АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2014 року Колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача:
Стрижеуса А.М.,

суддів:
Антоненко Н.О., Шкоріної О.І.

при
секретарі: Лужецькій І.С.

за участю: представника позивача
ОСОБА_2

розглянувши цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
позивача ОСОБА_2, яка діє на підставі
довіреності в інтересах ОСОБА_3 на
рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 13 березня 2014 року в справі
за позовом ОСОБА_3 до Департаменту
будівництва та житлового забезпечення
Виконавчого органу Київської міської
ради, Київської міської державної
адміністрації, третя особа: Перша
Київська державна нотаріальна контора
про зняття арешту з нерухомого майна,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернулася до суду з позовом в
якому просила зняти арешт накладений
відповідно до листа 046-75 від 21.01.1998 року
Управлінням капітального будівництва
Київської міської державної
адміністрації на приватний будинок
АДРЕСА_3, зареєстрований 25 жовтня 2004
року за № 1407736.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
своїм правом власності на земельну
ділянку, що виникло у неї 24 травня 2004
року, відсутністю на момент виникнення
цього права будь-яких забудов на
земельній ділянці та наявністю
забудови, яка діє і на сьогодні та
перешкоджає ОСОБА_3, як власнику,
володіти, користуватись та
розпоряджатись земельною ділянкою.

Справа № 759/18765/2013 № апеляційного
провадження:22-ц-796/5751/2014 Головуючий у
суді першої інстанції: Миколаєць І.Ю.
Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Стрижеус А.М. Рішенням
Святошинського районного суду м. Києва
від 13 березня 2014 року у задоволені
позову ОСОБА_3 до Департаменту
будівництва та житлового забезпечення
Виконавчого органу Київської міської
ради, Київської міської державної
адміністрації, третя особа: Перша
Київська державна нотаріальна контора
про зняття арешту з нерухомого майна,
відмовити.

Не погоджуючись з рішенням суду,
представником позивача ОСОБА_2 подано
апеляційну скаргу в якій вона просить
скасувати рішення Святошинського
районного суду м. Києва від 13 березня 2014
року та ухвалити нове рішення, яким
зняти арешт накладений відповідно до
листа 046-75 від 21.01.1998 року Управління
капітального будівництва Київської
міської державної адміністрації.

Зокрема посилається на те, що судом
першої інстанції при постановлення
рішення було неправильно застосовано
норми матеріального і процесуального
права та неповно з'ясовані обставини,
які мають значення для справи, що
призвели до прийняття неправильного
рішення.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_2, яка діє на підставі
довіреності в інтересах ОСОБА_3,
підтримала доводи апеляційної скарги.

Відповідачі Департамент будівництва
та житлового забезпечення Виконавчого
органу Київської міської ради,
Київська міська державна
адміністрація, третя особа: Перша
Київська нотаріальна контора в судове
засідання не з'явилися, про день та час
розгляду справи повідомлялися
належним чином (а.с.84,85,87), а тому колегія
суддів вважає можливим розглянути
справу за їх відсутності у
відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК
України

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги,
перевіривши обґрунтованість та
законність оскаржуваного рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що вона підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення суду
першої інстанції не відповідає;
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи, не
встановлені.

Відмовляючи в задоволені позову ОСОБА_3
суд першої інстанції виходив з того, що
представником позивача не доведено
відсутність будинку, а крім цього не
доведено наявність перешкод, які
існують у позивача у здійсненні його
права володіння земельною ділянкою, а
також недоведеність перешкод позивачу
для будівництва нового будинку із
додержанням процедури створення
нового нерухомого майна.

Проте, з такими висновками суду першої
інстанції, колегія суддів погодитись
не може, оскільки вони не відповідають
фактичним обставинам справи та вимогам
закону.

Як убачається з матеріалів справи,
відповідно до пункту 1 рішення
виконавчого комітету Київської
міської ради народних депутатів від 26
січня 1989 року № 57 «Про відселення
громадян з будинків, що підлягають
знесенню у зв'язку з комплексною
забудовою XVI кварталу житлового масиву
Біличі та надання їм жилих приміщень»
будинок АДРЕСА_3 підлягає знесенню у
зв'язку з комплексною забудовою XVI
кварталу житлового масиву Біличі.

Тодішні власники будинковолодіння
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на відселення та
знесення будинку надали свою згоду.

У подальшому вказані власники на
підставі рішення виконавчого комітету
Київської міської ради народних
депутатів від 28 листопада 1990 року № 1022
«Про надання жилих приміщень
громадянам, будинки яких підлягають
знесенню за планом реконструкції м.
Києва та стають на капітальний ремонт»
отримали трикімнатну квартиру АДРЕСА_1
та двокімнатну квартиру АДРЕСА_2.

Відповідно до листа прокуратури м.
Києва від 20 грудня 2006 року №07/2-11557-06
24.10.90 р. вказаний будинок на вул.АДРЕСА_3
передано Головному управлінню
капітального будівництва і знесено.

У зв'язку з тим, що під час відселення
мешканців житлового будинку АДРЕСА_3 та
його подальшого знесення витрачено
державні кошти, Управління
капітального ремонту звернулося 21.01.1998
року до Першої Київської державної
нотаріальної контори м. Києва з листом
за № 046-75 про накладення арешту на
проведення будь-яких дій із вказаним
будинком.

Першою Київською державною
нотаріальною конторою було накладено
арешт на приватний будинок АДРЕСА_3.

Розпорядженням Київської міської
державної адміністрації від 26
листопада 2001 року за № 2524 «Про
ліквідацію управління капітального
будівництва Київської міської
державної адміністрації» було
ліквідовано управління капітального
будівництва без правонаступника.

Враховуючи, що у 1990 році відбулося
повне відселення колишніх власників з
земельної ділянки на АДРЕСА_3,
Київською міською радою, в межах
наданих їй повноважень, рішенням від 10
липня 2003 року за № 635/759 передано
громадянці ОСОБА_8 у приватну
власність вказану земельну ділянку.

Після чого, на підставі договору
купівлі-продажу земельної ділянки від
26 грудня 2003 року право власності на
дану земельну ділянку перейшло ОСОБА_9

Відповідно до договору дарування від 24
травня 2004 року та державним актом на
право власності на земельну ділянку
від 19 листопада 2004 року новим власником
зазначеної земельної ділянки стала
ОСОБА_3, позивач по справі.

Відповідно до ст. 317 ЦК України,
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

Згідно ст. 319 ЦК України передбачено, що
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Відповідно до норм ст. 321 ЦК України,
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Колегією суддів встановлено, що право
ОСОБА_3 розпорядження власною
земельною ділянкою є порушеним,
оскільки даний арешт унеможливлює
будь-яке оформлення в ДРСУ, що також є
перешкодою для забудови нового
будинку.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном. Тобто,
власник може вимагати усунення
будь-яких порушень його права, хоч би
вони і не були пов'язані з порушенням
права володіння.

У зв'язку з вищенаведеним, колегія
суддів вважає, що право ОСОБА_3 порушено
та вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, рішення суду
першої інстанції скасуванню з
ухваленням нового рішення про
задоволення позовних вимог позивача.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 309, 317, 324, 325
ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_2, яка діє на підставі
довіреності в інтересах ОСОБА_3 -
задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 13 березня 2014 року -
скасувати та ухвалити нове рішення
наступного змісту.

Зняти арешт накладений відповідно до
листа 046-75 від 21.01.1998 року Управлінням
капітального будівництва Київської
міської державної адміністрації на
приватний будинок АДРЕСА_3,
зареєстрований 25.10.2004 року за № 1407736.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Суддя-доповідач:

Судді: