У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Лесько А.О.,

Хопти С.Ф.,
Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до Ялтинської
міської ради Автономної Республіки
Крим, публічного акціонерного
товариства «Готельний комплекс
«Ялта-Інтурист» про визнання договору
оренди земельної ділянки частково
недійсним, внесення змін до договору
оренди земельної ділянки, встановлення
земельного сервітуту за касаційною
скаргою ОСОБА_3, поданою представником -
ОСОБА_4, на рішення Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим від 21 січня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись
на те, що він на підставі договору
дарування від 25 травня 2000 року є
власником нерухомого майна, а саме
будівлі літ. Ж, ресторану
«ІНФОРМАЦІЯ_1», що розташований за
адресою: АДРЕСА_1 і з цього часу як
землекористувач, на якій розташований
ресторан, сплачує земельний податок. 15
серпня 2012 року він звернувся до
Ялтинської міської ради із заявою про
укладання з ним договору оренди
земельної ділянки, яка знаходиться під
рестораном та для його обслуговування,
однак отримав відмову, оскільки
Ялтинська міська рада 18 березня 2008 року
уклала договір оренди на 50 років з
публічним акціонерним товариством
«Готельний комплекс «Ялта-Інтурист»
(далі - ПАТ «ГК «Ялта-Інтурист») на
земельну ділянку, загальною площею 2,3530
га за адресою: АДРЕСА_1 для
обслуговування пляжної території. У
цей договір оренди земельної ділянки
включена і земельна ділянка, площею 366
кв. м, яка знаходиться під нежитловою
будівлею ресторану «ІНФОРМАЦІЯ_1», літ.
Ж, та земельна ділянка, площею 126 кв. м,
яка використовується для
обслуговування нежитлової будівлі
ресторану «ІНФОРМАЦІЯ_1», який було
продано з прилюдних торів ще у січні 1999
року. Разом із тим ПАТ ГК
«Ялта-Інтурист» не визнає його право на
користування вказаною земельною
ділянкою для проходу та проїзду до
ресторану, а також для здійснення
необхідного вказаного ремонту, вимагає
щоденну плату за прохід та проїзд по
орендованій території.

Ураховуючи викладене, позивач,
уточнивши позовні вимоги, просив суд:
визнати недійсним договір оренди
земельної ділянки загальною площею 2,3530
га, укладений 18 березня 2008 року між
Ялтинською міською радою Автономної
Республіки Крим та ПАТ «ГК
«Ялта-Інтурист», у частині виділення в
оренду земельної ділянки площею 366 кв.
м, яка знаходиться під нежитловою
будівлею ресторану «ІНФОРМАЦІЯ_1», літ.
Ж, за адресою: АДРЕСА_1, та земельної
ділянки площею 126 кв. м, яка
використовується для обслуговування
нежитлової будівлі ресторану
«ІНФОРМАЦІЯ_1», літ. Ж, за вказаною
адресою; внести зміни до договору
оренди земельної ділянки загальною
площею 2,3530 га від 18 березня 2008 року в
частині виключення із загальної площі
орендованої земельної ділянки - 2,3530 га,
земельної ділянки площею 366 кв. м, яка
знаходиться під нежитловою будівлею
ресторану «ІНФОРМАЦІЯ_1» та земельної
ділянки площею 126 кв. м, яка
використовується для обслуговування
нежитлової будівлі ресторану
«ІНФОРМАЦІЯ_1»; встановити сервітут на
земельній ділянці площею 0,0875 га,
переданій в оренду ПАТ «ГК
«Ялта-Інтурист» Ялтинською міською
радою Автономної Республіки Крим 18
березня 2008 року для проходу, проїзду з
боку вул. Дражинського до нежитлової
будівлі ресторану «ІНФОРМАЦІЯ_1», а
також для здійснення ремонту
конструктивних елементів (стін, колон)
нежитлової будівлі ресторану згідно з
додатком № 2 та № 3 до висновку судової
земельно-технічної експертизи від 3
вересня 2013 року.

Рішенням Ялтинського міського суду
Автономної Республіки Крим від
1 листопада 2013 року позов ОСОБА_3
задоволено. Визнано недійсним договір
оренди земельної ділянки загальною
площею 2,3530 га, укладений 18 березня
2008 року між Ялтинською міською радою
Автономної Республіки Крим і ПАТ «ГК
«Ялта-Інтурист», зареєстрований в
державну реєстрі земель 23 квітня
2008 року, в частині виділення в оренду
земельної ділянки площею 366 кв. м, яка
знаходиться під нежитловою будівлею
ресторану «ІНФОРМАЦІЯ_1» літ. Ж за
адресою: АДРЕСА_1, та земельної ділянки
площею 126 кв. м, яка використовується
для обслуговування нежитлової будівлі
ресторану «ІНФОРМАЦІЯ_1», літ. Ж, за
вказаною адресою. Внесено зміни до
договору оренди земельної ділянки
загальною площею 2,3530 га в частині
виключення із загальної площі
орендованої земельної ділянки (2,3530 га.)
земельної ділянки площею 366 кв. м, яка
знаходиться під нежитловою будівлею
ресторану «ІНФОРМАЦІЯ_1», літ. Ж, за
адресою АДРЕСА_1, та земельної ділянки
площею 126 кв. м, яка використовується
для обслуговування нежитлової будівлі
ресторану «ІНФОРМАЦІЯ_1», літ. Ж, за
адресою: АДРЕСА_1. Встановлено сервітут
на земельній ділянці площею 0,0875 га,
переданий в оренду ПАТ «ГК
«Ялта-Інтурист» Ялтинською міською
радою Автономної Республіки Крим 18
березня 2008 року для проходу, проїзду з
боку вул. Дражинського до нежитлової
будівлі ресторану «ІНФОРМАЦІЯ_1», літ.
Ж, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, а
також для здійснення ремонту
конструктивних елементів (стін, колон)
нежитлової будівлі даного ресторану,
згідно додатку № 2 та № 3 до висновку
судової земельно-технічної експертизи
по даній справі від 3 вересня 2013
року. Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 21 січня 2014
року рішення суду першої інстанції
скасовано, ухвалено нове рішення, яким
у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 в особі
представника - ОСОБА_4, просить
оскаржуване рішення апеляційного суду
скасувати, посилаючись на порушення
судом норм матеріального й
процесуального права, та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову ОСОБА_3, суд першої інстанції
виходив із того, що спірний договір
оренди земельної ділянки укладений з
порушенням вимог закону, крім того, ПАТ
«ГК «Ялта-Інтурист» перешкоджає
позивачу в користуванні своєю
власністю, чим порушує його права, яке
підлягає відновленню шляхом
встановлення сервітуту.

Скасовуючи рішення районного суду та
відмовляючи в задоволенні позову, суд
апеляційної інстанції виходив із того,
що виділена ПАТ «ГК «Ялта-Інтурист» в
оренду земельна ділянка не впливає на
права позивача як власника ресторану
та не обмежує його права щодо
експлуатації належного йому ресторану
«ІНФОРМАЦІЯ_1», а, крім того, під
рестораном і не може бути земельної
ділянки, так як він є вбудованим
приміщенням на берегоукріплювальній
споруді. Також позивачем не надано суду
доказів створення йому перешкод в
обслуговуванні вказаного майна.

Проте погодитись із такими висновками
апеляційного суду не можна, оскільки
суд дійшов його з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що ПП
«Мультисервіс» (спільне
кримсько-югославське підприємство)
придбало ресторан «ІНФОРМАЦІЯ_1», літ.
Ж, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1 з прилюдних торгів у
результаті примусового виконання
рішення арбітражного суду Автономної
Республіки Крим від 19-28 травня
1998 року про стягнення з ВАТ «Готельний
комплекс «Ялта-Інтурист» коштів на
користь держави.

Згідно з договором дарування від 25
травня 2000 року ПП «Мультисервіс»
подарувало, а ОСОБА_3 прийняв у дар
ресторан «ІНФОРМАЦІЯ_1», літ. Ж, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1.
Відповідно до витягу з реєстру прав
власності на нерухоме майно, загальна
площа ресторану складає 274,4 кв. м.

Як зазначав у позовній заяві позивач,
він сплачує земельний податок за землю,
на якій розташований ресторан,
користується земельною ділянкою і
15 серпня 2012 року звернувся до
Ялтинської міської ради із заявою про
укладання з ним договору оренди
земельної ділянки, яка знаходиться під
рестораном та для його обслуговування,
однак отримав відмову, оскільки 18
березня 2008 року між Ялтинською міською
радою Автономної Республіки Крим та
ВАТ ГК «Ялта-Інтурист» укладено
договір оренди земельної ділянки
площею 2,3530 га строком на 50 років за
адресою: АДРЕСА_1, який зареєстрований у
державному реєстрі земель 23 квітня 2008
року.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЗК України (1990
року) при переході права власності на
будівлю і споруду разом з цими
об'єктами переходить у розмірах,
передбачених статтею 67 цього Кодексу, і
право власності або право користування
земельною ділянкою без зміни її
цільового призначення і, якщо інше не
передбачено у договорі відчуження -
будівлі та споруди. У разі зміни
цільового призначення надання
земельної ділянки у власність або
користування здійснюється в порядку
відведення.

Аналогічна норма міститься і у ч. 1 ст. 120
нині діючого ЗК України.

Згідно із ч. 5 ст. 116 ЗК України надання у
користування земельної ділянки, що
перебуває у власності або у
користуванні, провадиться лише після
вилучення викупу) її в порядку,
передбаченому цим Кодексом.

В оспореному позивачем договорі оренди
земельної ділянки в п. 8.1 зазначено, що
права третіх осіб на орендовану
земельну ділянку відсутні.

Разом із тим, на що у порушення вимог ст.
ст. 214, 316 ЦПК України не звернув уваги
апеляційний суд, на час укладення цього
договору оренди частиною спірної
земельної ділянки користувався
позивач, як власник ресторану,
сплачував земельний податок.

Крім того, апеляційний суд у порушення
ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України не дав оцінки
тій фактичній і правовій обставинам, що
будівля ресторану «ІНФОРМАЦІЯ_1»
виключена із складу майна (пляжних
споруд) ПАТ «ГК «Ялта-Інтурист» після
його продажу з прилюдних торгів та
відчуження позивачу за чинним
договором дарування, після чого
добросовісні набувачі (власники)
ресторану на законних підставах
користувались земельною ділянкою, на
якій знаходиться ресторан та яка
необхідна для його обслуговування.

У висновку управління головного
архітектора Ялтинського виконкому від
24 травня 2000 року № 160 про можливість
закріплення земельної ділянки за ПАТ
«ГК «Ялта-Інтурист» рекомендовано
надання земельної ділянки у тимчасове
користування для обслуговування пляжу
і пляжних споруд товариства, за
винятком ділянок, на яких розташовані
будівлі, що продані з публічних торгів,
зокрема нежитлової будівлі ресторану
«ІНФОРМАЦІЯ_1» (т.1, а.с. 157-158).

Те, що до площі земельної ділянки, на
яку було укладено спірний договір
оренди, входить і будівля ресторану
«ІНФОРМАЦІЯ_1» з площею земельної
ділянки у 366 кв. м, яка знаходиться
під нежитловою будівлею ресторану та
земельної ділянки площею 126 кв. м, яка
використовується для обслуговування
нежитлової будівлі ресторану,
зазначено і у висновку судової
земельно-технічної експертизи від 3
вересня 2013 року, проведеної в рамках
цієї справи (т.1, а.с.ю 113-120), на що
апеляційний суд уваги не звернув.

Посилання апеляційного суду на те, що
під будівлею ресторану, що належить на
праві власності позивачу, не може бути
земельної ділянки, оскільки вона
знаходиться на бетонній
берегоукріплювальній споруді і є його
частиною в межах опорних стін споруд,
зроблене на неповно встановлених
фактичних обставинах справи, наявним
доказам протилежного правова оцінка не
дана і, по суті, є припущенням, що
заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК України. Так,
при продажу споруди з прилюдних торгів
була надана технічна характеристика
споруди, яка складається з
конструктивних елементів, які мають
несучі стіни, фундамент, опори,
перекриття, покрівлю тощо. Зазначені
відомості містяться в інвентарних
справах, які апеляційний суд не
дослідив.

Таким чином, спірну земельну ділянку,
яку фактично використовує власник
будівлі ресторану, позивач, спочатку
потрібно було вилучити у встановленому
законом порядку у землекористувача,
позивача, а потім можна було вирішувати
питання про надання її іншим особам.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України
власник або землекористувач може
вимагати усунення порушень його прав
на землю.

За таких обставин, коли фактичні
обставини, від яких залежить правильне
вирішення справи, апеляційним судом не
встановлено, ухвалене ним рішення не
може вважатись законним й
обґрунтованим, тому відповідно до ст. 338
ЦПК України підлягає скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Згідно зі ст. 12 Закону України від 15
квітня 2014 року № 1207-VII «Про
забезпечення прав і свобод громадян та
правовий режим на тимчасово окупованій
території України» цивільна справа
передається на розгляд до апеляційного
суду м. Києва.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, поданою
представником - ОСОБА_4, задовольнити
частково.

Рішення Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 21 січня 2014 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Згідно зі ст. 12 Закону України від 15
квітня 2014 року № 1207-VII «Про
забезпечення прав і свобод громадян та
правовий режим на тимчасово окупованій
території України» цивільну справу
передати на розгляд до апеляційного
суду м. Києва.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:

Б.І. Гулько

А.О.
Лесько

С.Ф. Хопта

В.А.
Черненко