Провадження № 22ц/782/849/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі:

головуючого судді - Авалян Н.М.

суддів - Максюти І.О., Єрмакова Ю.В.

при секретарі - Аліханян Г.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Луганської області
апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану
представником ОСОБА_2, на рішення
Жовтневого районного суду міста
Луганська від 03 лютого 2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИЛА :

Позивачка звернулась до суду з
вказаним позовом 13 листопада 2013 року та
просила розірвати її шлюб з
відповідачем, посилаючись на те, що
шлюб фактично розпався; з 23 травня 2013
року вони проживають окремо;
відновлювати сімейні стосунки вона не
бажає. Причиною припинення шлюбних
відносин стали постійні сварки,
розбіжність у поглядах на сімейне
життя, втрата почуття любові.

Заочним рішенням від 10 грудня 2012
року суд задовольнив позов.

З цим рішенням не погодився
відповідач. В заяві про перегляд
заочного рішення, подану його
представником, зазначалось, що сторони
проживали сумісно по грудень 2013 року в
м.Києві; позивачка не працювала, він
забезпечував родину та опікувався
сім'єю; бажання позивачки розірвати
шлюб є для нього незрозумілим, оскільки
на його думку це суперечить, як
інтересам самої позивачки, так й
інтересам її доньки, про яку відповідач
піклується та яку він забезпечує.

Вказана заява була задоволена
судом, заочне рішення скасоване,
справа переглянута та рішенням від 03
лютого 2014 року суд задовольнив позов
про розірвання шлюбу.

В апеляційній скарзі відповідач
просить рішення суду скасувати і
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову. Доводи апеляційної
скарги обґрунтовані тим, що відповідач
та його представник не повідомлялись
про час та місце розгляду справи,
внаслідок чого справу розглянуто не
об'єктивно, виключно на підставі
доводів позивачки. Висновок суду про
припинення шлюбних відносин сторін з
травня 2013 року не відповідає дійсності.
Суд не врахував, що відповідач
наполягав на збереженні сім'ї, а також
те, що між сторонами існує майновий
спір.

Сторони в судове засідання не
з'явились. Про час та місце розгляду
справи позивачка, відповідач та його
представник ОСОБА_2 повідомлені шляхом
надіслання судових повісток
рекомендованими листами з
повідомленням про вручення. Позивачкою
до початку розгляду справи подана
заява, в якій вона наполягає на
розірванні шлюбу, посилаючись на те, що
шлюбні відносини припинені, примирення
вона не бажає.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши
матеріали справи та надавши оцінку
правильності застосування судом норм
матеріального та процесуального права
в межах доводів апеляційної скарги,
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до п.п.1,2,3 ч.1 ст.307 ЦПК
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право залишити рішення його без змін,
скасувати рішення і ухвалити нове
рішення по суті позовних вимог або
змінити рішення.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.309 ЦПК України
підставами для зміни чи скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є: 1) неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для
справи; 2) недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими; 3)
невідповідність висновків суду
обставинам справи; 4) порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права. Норми матеріального права
вважаються порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано
закон, який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду
першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи позов про розірвання
шлюбу, суд першої інстанції,
застосувавши до правовідносин сторін
положення ст.112 СК України, виходив з
того, що сторони спільно не проживають
та не ведуть спільного господарства з 23
травня 2013 року.

Проте, погодитись з таким
висновком не можна, справа була
розглянута судом з порушення норм
процесуального права, які
регламентують порядок розгляду справ
про розірвання шлюбу.

Зокрема, судом не були враховані
керівні роз'яснення, викладені в
Постанові Пленуму Верховного Суду
України від 21 грудня 2007 року №11 "Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя", в якому
зазначено наступне.

Проголошена Конституцією України
охорона сім'ї державою полягає,
зокрема, в тому, що шлюб може бути
розірвано в судовому порядку лише за
умови, якщо встановлено, що подальше
спільне життя подружжя і збереження
шлюбу суперечитиме

інтересам одного з них чи інтересам їх
дітей. Із цією метою суди повинні
уникати формалізму при вирішенні
позовів про розірвання шлюбу, повно та
всебічно з'ясовувати фактичні взаємини
подружжя, дійсні причини позову про
розірвання шлюбу, враховувати
наявність малолітньої дитини,
дитини-інваліда та інші обставини
життя

подружжя, забезпечувати участь у
судовому засіданні, як правило, обох
сторін, вживати заходів до примирення
подружжя.

Крім того, судом були порушені
норми процесуального права, оскільки
про час та місце розгляду справи
відповідач, який проживає в м.Києві, та
його довірений представник в
м.Луганську, не повідомлялись.

Наявна у справі телефонограма від
22 січня 2014 року не свідчить про належне
повідомлення відповідача, оскільки це
суперечить нормам процесуального
права.

За змістом ст.ст.74,75 ЦПК України
належним повідомленням сторони
вважається вручення судової повістки
про час та місце розгляду справи під
розписку завчасно (не пізніше, ніж за
три дні до судового засідання)
повідомлений.

В матеріалах справи відсутні відомості
про те, що відповідачу та його
представнику були направлені та
вручені судові повістки.

Наявна у матеріалах справи
телефонограма за відсутності
відповідної реєстрації зазначеної
телефонограми у суді та витягу із
журналу телефонограм, не можна визнати
підтвердженням належного повідомлення
відповідача про час та місце розгляду
справи з огляду на наступне.

Повідомлення сторони
телефонограмою не суперечить ч.6 ст.74
ЦПК України. Разом з тим, при
повідомленні або виклику до суду
телефонограмою, факсом чи за допомогою
інших засобів зв'язку необхідною
умовою є забезпечення фіксації такого
повідомлення або виклику.
Підтвердженням цьому може служити
наявність у справі відповідної
телефонограми, яка за змістом
відповідала б вимогам ст.75 ЦПК України
(про зміст судової повістки). Крім того,
мають міститися дані про особу, яка
надіслала телефонограму, і детальні
дані про особу, яка її прийняла та за
яким телефоном. Телефонограма має бути
зареєстрована в суді, а у справі має
бути відповідний витяг із журналу
телефонограм (зазначена правова
позиція викладена в ухвалі колегії
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 28 вересня 2011
року (справа №6-7465св10, реєстровий
№18636508).

Оскільки відповідач не
повідомлявся про час та місце розгляду
справи, він був позбавлений права
приймати участь в судовому засіданні
особисто або через свого представника,
викласти свої доводи та аргументи,
просити суд надати сторонам строк для
примирення, тим самим порушено вимоги
ст.6 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод щодо
справедливого судового розгляду.

Крім того, без повідомлення
відповідача та його представника про
дату судового засідання суд не
дотримався вимог ч. 1 ст. 111 СК України
щодо вжиття судом заходів щодо
примирення подружжя.

За таких обставин рішення суду
першої інстанції не можна вважати
законним та обґрунтованим, у зв'язку з
чим на підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України
воно підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про задоволення позову.

З матеріалів справи вбачається,
що шлюб сторін був зареєстрований
Відділом реєстрації шлюбів та
народжень Луганського міського
управління юстиції 25 вересня 2010 року,
актовий запис №60. Прізвище позивачки
до шлюбу - ОСОБА_3. Спільних дітей
сторони не мають. Обидві сторони
визнають, що на момент звернення
позивачки до суду з позовом вони
проживають окремо. Позивачка
повернулась з м.Києва, де вони спільно
проживали з відповідачем, до
м.Луганська. З моменту пред'явлення
позову про розірвання шлюбу сторони не
відновили шлюбні стосунки, перестали
проживати разом, вести спільне
господарство, проявляти турботу один
до одного. Відновлювати шлюбно-сімейні
стосунки з відповідачем вона
категорично не бажає. Відповідачем не
заявлено про надання строку для
примирення.

Задовольняючи позов про
розірвання шлюбу, суд виходить з того,
що добровільність шлюбу є однією з
основних його засад. Шлюб ґрунтується
на вільній згоді жінки та чоловіка.
Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово
"сімейний" засвідчує, що шлюб створює
сім'ю, а слово "союз" підкреслює
договірну природу шлюбу, яка зумовлює
його добровільний характер.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді
жінки та чоловіка. Шлюб припиняється
внаслідок його розірвання. Розірвання
шлюбу засвідчує стійкий розлад
подружніх стосунків. У відповідності
із ст. 110 ч. 1 СК України позов про
розірвання шлюбу може бути
пред'явлений одним із подружжя. Для
поваги до права дружини або чоловіка на
пред'явлення вимоги про розірвання
шлюбу потрібен прояв другим з подружжя
власної гідності, поваги до себе.

Позивачка скористалася даним
правом та звернулася до суду з цим
позовом і наполягає на розірванні
шлюбу. Збереження шлюбу можливе на
паритетних засадах, на почуттях
взаємної любові та поваги
взаємодопомоги та підтримки, тобто на
тому, що є моральною основою шлюбу, а
позивачка не має наміру зберегти шлюб з
відповідачем.

У відповідності із положеннями
ст. 112 ч. 2 СК України суд постановляє
рішення про розірвання шлюбу, якщо буде
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу суперечило
б інтересам одного з них, інтересам
їхніх дітей, що мають істотне значення.

Приймаючи до уваги відсутність
згоди позивачки на примирення, суд
вважає що причини, що спонукають її
наполягати на розірванні шлюбу, є
обґрунтованими і подальше спільне
життя подружжя та збереження шлюбу
суперечило б їх інтересам, що має
істотне значення, в наслідок чого позов
підлягає задоволенню.

Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі
розірвання шлюбу судом, шлюб
припиняється у день набрання чинності
рішенням суду про розірвання шлюбу.

Відповідно до ст.113 СК України,
особа, яка змінила своє прізвище у
зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право
після розірвання шлюбу надалі
іменуватися цим прізвищем або
відновити своє дошлюбне прізвище.
Позивачка в позовній заяві просить
відновити її дошдюбне прізвище.

Відповідно до ч.3 ст.115 Сімейного
Кодексу України, документом, що
засвідчує факт розірвання шлюбу судом,
є рішення суду про розірвання шлюбу,
яке набрало законної сили.

Відповідно до ч.2 ст.115 СК України
рішення суду про розірвання шлюбу
після набрання ним законної сили
надсилаєтьсядо органу державної
реєстрації актів цивільного стану за
місцем ухвалення рішення для внесення
відомостей до Державного реєстру актів
цивільного стану громадян та
проставлення відмітки в актовому
записі про шлюб.

Підсумовуючи наведене, керуючись
ст.ст. 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.3, 4, 313-317, 319, 323-325,
327 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану
представником ОСОБА_2, задовольнити
частково.

Рішення Жовтневого районного суду
міста Луганська від 03 лютого 2014 року
скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Розірвати шлюб, зареєстрований
Відділом реєстрації шлюбів та
народжень Луганського міського
управління юстиції 25 вересня 2010 року
(актовий запис №60), між ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що народився в
п.Сінегорський м.Біла Калитва
Ростовської області Російської
Федерації, громадянином України, та
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що народилась в
с.Усть-Нера Оймяконського району
Якутії Російської Федерації,
громадянкою України.

Після розірвання шлюбу відновити
дошлюбне прізвище ОСОБА_3 - ОСОБА_3.

Рішення суду про розірвання шлюбу
після набрання ним законної сили
надіслати до органу державної
реєстрації актів цивільного стану за
місцем ухвалення рішення для внесення
відомостей до Державного реєстру актів
цивільного стану громадян та
проставлення відмітки в актовому
записі про шлюб.

Шлюб припиняється у день набрання
чинності рішенням суду про розірвання
шлюбу.

Документом, що засвідчує факт
розірвання шлюбу судом, є рішення суду
про розірвання шлюбу, яке набрало
законної сили.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення.

Рішення апеляційного суду може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції - Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом

Суддя-доповідач: