Справа № 368/2446/14-ц Головуючий у І
інстанції Кириченко В.І.Провадження №
22-ц/780/2686/14 Доповідач у 2
інстанції Суханова Є.М.Категорія 54
УХВАЛА

Іменем України

05 червня 2014 року Колегія суддів судової
палати з цивільних справ Апеляційного
суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Данілова О.М., Мережко М.В.,

при секретарі: Франюк Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві матеріали
цивільної справи з апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Кагарлицького
районного суду Київської області від 28
лютого 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до Публічного акціонерного
товариства « ОТП Банк», Приватного
акціонерного товариства « Страхова
Компанія « Кардіф» про захист прав
споживачів, визнання недійсним
договору про надання споживчого
кредиту та договору добровільного
страхування недійсними, -

ВСТАНОВИЛА:

В позові позивач ОСОБА_2 просила суд :

- визнати порушеними її права
споживача;

-визнати недійсним договір про надання
споживчого кредиту № від 14.08.2013
року, укладений між нею і відповідачем
Публічним акціонерним товариством «
ОТП Банк»;

- визнати недійсним договір
добровільного страхування держателя
кредитної картки № 06/08/ від 14.08.2013
року, укладений між нею і відповідачем
Приватним акціонерним товариством
«Страхова Компанія « Кардіф» ;

Вказала, що вказані договори підписані
відповідачем з використанням
факсимільного відтворення підпису без
згоди позивача, що суперечить ч.3 ст.207
ЦПК України та з використанням
факсимільного відтворення печатки
юридичної особи , що не передбачено
вказаною нормою. Вказаним не було
дотримано вимог ст..203 ч.1 ЦК України , а
також вимог ст..203 ч.3 ЦК України, так як
було відсутнє волевиявлення позивача
на укладення вказаних договорів у
зв'язку з відсутністю згоди позивача на
використання факсимільного
відтворення підпису та печатки. Тому на
підставі ст..215 ч.1 ЦК України вказані
договори слід визнати недійсними.
Також були порушені права позивача як
споживача на свободу вибору продукції ,
свободу волевиявлення та принцип
рівності сторін, що передбачені ст..21 ЗУ
«Про захист прав споживачів».

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав.

В письмових запереченнях відповідач
Публічне акціонерне товариство «ОТП
Банк», просив розглянути справу у
відсутності представника відповідача
і відмовити в задоволенні позову, так
як договір підписаний відповідачем
згідно умов договору і права споживача
не порушені.

В письмових запереченнях відповідач
Приватне акціонерне товариство
«Страхова Компанія «Кардіф» , просив
розглянути справу у відсутності
представника відповідача і відмовити в
задоволенні позову, так як договір
підписаний відповідачем згідно умов
договору і права споживача не порушені.
Договір не набрав чинності, так як
позивач не сплатив перший страховий
платіж.

Рішенням Кагарлицького районного суду
Київської області від 28 лютого 2014 року
в задоволенні позову відмовлено
повністю.

Не погодившись з висновками наведеними
в рішенні суду, апелянт звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити її
позовні вимоги.

Колегія суддів вислухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін,
вивчивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги вважає, що вона не
обґрунтована та задоволенню не
підлягає.

Судом першої інстанції було
встановлено слідуюче, між позивачем і
відповідачем укладено договір про
надання споживчого кредиту № від
14.08.2013 року по якому відповідач
відповідно до умов договору,
передбачених п.п. 1.2.3,1.2.2, 1.1 на підставі
оригіналу договору перерахував суми
кредиту на користь фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5 17301,43 грн. в
рамках програми споживчого
кредитування

Між позивачем та Приватним акціонерним
товариством «Стахова компанія»
Кардіф», від якого діяв відповідач на
підставі договору доручення, укладено
договір добровільного страхування
держателя кредитної картки № 06/08/
від 14.08.2013 року, що підтверджується п.1
вказаного договору.

Згідно ч.1 ст.203 ЦК України, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Частиною 3 ст.203 ЦК України передбачено,
що волевиявлення учасника правочину
має бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Визнання договору недійсними можливе
лише з підстав визначених законом, а
саме відповідно до вимог ст.215 ч.1 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог які встановлені
частинами 1, 3, 5, 6 статті 203 ЦК України і
не зазначено ч.4 ст.203 ЦК України, яка
вимагає вчинення правочину у формі,
встановленій законом. Але підписання
договору та скріплення печаткою
стосується форми правочину, а не його
змісту згідно ст.207 ЦК України.

Згіднодно частин 2, 3 ст. 207 ЦПК України
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами). Правочин,
який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою. Використання
при вчиненні правочинів факсимільного
відтворення підпису за допомогою
засобів механічного або іншого
копіювання, електронного підпису або
іншого аналога власноручного підпису
допускається у випадках, встановлених
законом, іншими актами цивільного
законодавства, або за письмовою згодою
сторін, у якій мають міститися зразки
відповідного аналога їхніх
власноручних підписів.

Пунктом 3.19 договору про надання
споживчого кредиту визначено, що
сторони договору надають свою письмову
згоду на укладення договору з
підписанням його зі сторони банку
шляхом нанесення на нього
типографськими засобами відбитків
печаток та уповноважених осіб
відповідача. Такі ж умови передбачені і
в п.20.5 договору добровільного
страхування держателя кредитної
картки. Позивач при підписанні спірних
договорів погодився з його умовами, не
заперечував проти надання кредиту про
що свідчить підпис позивача на
вказаних договорах.

Намагаючись спростувати висновки суду
в цій частині, апелянт посилається на
те, що вона договори підписувала, але
не ознайомилась зі змістом наданих їй
договорів, а тому вважає, що її право
споживача було порушено.

Натомість позивач-апелянт не надала а
ні суду першої інстанції, ні колегії
суддів жодних доказів того, що її право
було порушено діями відповідачів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України
позивач-апелянт не довела, що були
порушені права позивача як споживача
на свободу вибору продукції , свободу
волевиявлення та принцип рівності
сторін, так як копією договору вказані
обставини не підтверджуються.

Крім того, ч.1 ст.15 ЦК України визначено,
що кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.
Позивачем не доведено порушення,
невизнання або оспорювання його прав
відповідачем.

Тому, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку про те, що в
задоволенні позову відмовити повністю.

Нових доказів або обставин, які б могли
призвести до скасування рішення суду,
передбачених вимогами ст. 309 ЦПК
України, не встановлено.

Згідно з вимогами ст. 308 ЦПК України,
Апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

На підставі наведеного, керуючись ст.
293,303,307,308,313-315 ЦПК України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кагарлицького районного суду
Київської області від 28 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до касаційної
інстанції.

Головуючий:

Судді: