Справа № 456/5232/13
Головуючий у 1 інстанції: Андрейків Ю.Я.
Провадження № 22-ц/783/2762/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мусіна Т. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - Мусіної Т.Г.

суддів - Бермеса І.В., Савуляка Р.В.

за участі секретаря - Азенко М.В.

з участю: відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 06 лютого 2014
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про захист честі та гідності та
відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернувся в
суд з позовом, уточненим в січні 2014
року, до ОСОБА_2 про захист честі і
гідності та ділової репутації шляхом
зобов'язання відповідачем спростувати
недостовірну інформацію, викладені у
його скаргах наклепницькі факти,
попросити пробачення у позивача в ході
судового розгляду та стягнути з
відповідача 10 000 грн на відшкодування
моральної шкоди і судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що
працює на відповідальній посаді -
головним інспектором митного поста
«Краковець» Львівської митниці
Міністерства доходів і зборів, його
дружина займається підприємницькою
діяльністю в системі торгівлі на
належному їй об'єкті - магазині,
розташованому по АДРЕСА_1, поряд з яким
розташовано торговий об'єкт
відповідача ОСОБА_2 Останній
намагається збільшити розмір своєї
земельної ділянки за рахунок земельної
ділянки виділеної для обслуговування
приміщення магазину дружини позивача і
методом незаконного впливу на сім'ю
позивача обрав подання наклепницької
скарги у липні 2013р. до відділу власної
безпеки Міністерства доходів і зборів,
у якій просив провести перевірку по
факту зайняття позивача рейдерською
діяльністю, перевищення службового
становища та використання його у своїх
інтересах, сумнівності доходів.
Відповідач покликався на те, що позивач
ніби-то незаконно купив комерційну
споруду в АДРЕСА_1, здійснює самовільне
захоплення земельної ділянки,
розташованої за межами купленого
об'єкту що не відповідає дійсності,
висловлює йому погрози фізичною
розправою та знесення його житла.

У вересні 2013р. відповідач направив
чергову скаргу до Служби Безпеки
України з аналогічною інформацією, а
також звинуватив його у підкупі
головного архітектора м. Стрия -
ОСОБА_4 для отримання фіктивної
довідки. Обидві скарги по наслідках
перевірки не знайшли підтвердження.

Посилаючись на те, що викладені у
скаргах наклепницькі вигадки
відповідача негативно вплинули на
здоров'я позивача та завдали йому
моральної шкоди, позивач просив
ухвалити рішення про задоволення його
вимог.

Рішенням Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 06 лютого
2014р. у задоволенні позову ОСОБА_3
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3
зазначає, що суд необґрунтовано
прийшов до висновку про те, що
відповідач, реалізуючи своє
конституційне право подавав в
контролюючі органи заяви про перевірку
фактів, а не скарги на позивача як
державного службовця з вказівкою
завідомо неправдивих даних. Суд не
надав оцінки щодо недостовірної
інформації викладеної в заявах
відповідача та не з'ясував, чи були у
відповідача підстави для таких
звернень.

Просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове, яким зобов'язати
відповідача ОСОБА_2 спростувати
недостовірні відомості викладені в
заявах.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання
апеляційної інстанції не з'явився, хоча
належним чином у відповідності до
вимог ст.ст. 74-76 ЦПК України був
повідомлений про дату судового
засідання, причини неявки не повідомив,
тому відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України
його неявка не перешкоджає розглядові
справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
вислухавши доводи осіб, які з'явились в
судове засідання, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач у справі ОСОБА_3 обіймав посаду
головного інспектора митного поста
«Краковець» Львівської митниці
Міністерства доходів і зборів і
відповідно до положень п.7 ст.3 Кодексу
адміністративного судочинства України
є суб'єктом владних повноважень, тобто
є публічною особою і межі допустимої
критики щодо публічної особи є ширшою,
ніж окремої політичної особи.

Відповідно до ст. 34 Конституції України
кожному гарантується право на свободу
думки і слова, на вільне вираження
своїх поглядів і переконань. Статтею 40
Конституції України встановлено, що
усі мають права направляти
індивідуальні чи колективні звернення
або особисто звертатись до органів
державної влади, місцевого
самоврядування та посадових і
службових осіб цих органів.

Відмовляючи у задоволенні позову судом
встановлено, що відповідач ОСОБА_2 як
журналіст звертався із заявою до
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України про перевірку
в діях працівника митниці ОСОБА_3 ознак
корупції та порушення етики поведінки
державного службовця на реалізацію
своїх прав, передбачених Конституцією,
та 12.08.2013р. одержав відповідь про
відмову у задоволенні його заяви по
наслідках розгляду його звернення
відповідно до ст. 16 Закону України «Про
звернення громадян».

Згідно роз'яснень Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах про захист гідності
та честі фізичної особи, а також
ділової репутації фізичної чи
юридичної особи» № 1 від 27.02.2009р.» у
випадку, коли особа звертається до
державних органів із заявою, в якій
міститься та чи інша інформація, і в
разі, якщо цей орган компетентний
перевірити таку інформацію та надати
відповідь, проте в ході перевірки
інформація не знайшла свого
підтвердження, вказана обставина не
може сама по собі бути підставою для
задоволення позову, оскільки в такому
випадку мала місце реалізація особою
конституційного права, передбаченого
ст.40 Конституції України, а не
поширення недостовірної інформації.

З врахуванням недоведеності умисного
повідомлення відповідачам у
контролюючі органи завідомо
неправдивої інформації щодо позивача,
положень ч.2 ст.31 Закону України «Про
інформацію» про те, що позивач як
суб'єкт владних повноважень у справі
про захист честі, гідності та ділової
репутації не має права вимагати
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди, суд правильно прийшов до
висновку про безпідставність позовних
вимог.

Враховуючи, що суд першої інстанції
повно і правильно встановив фактичні
обставини справи, застосував закон,
який поширюється на зазначені
правовідносини, при встановленні
зазначених фактів судом не було
допущено порушення норм
процесуального права, доводи
апеляційної скарги та зміст
оскаржуваного рішення також не дають
підстав для висновку про те, що судом
при розгляді справи допущені порушення
норм матеріального та процесуального
права, які передбачені ст. 309 ЦПК
України як підстави для скасування
рішення суду, колегія суддів не вбачає
підстав для зміни або скасування
рішення суду.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л
и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 06 лютого 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом 20-ти днів
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ з дня набрання
ухвалою апеляційного суду законної
сили.

Головуючий
Мусіна Т.Г.

Судді:
Бермес І.В.

Савуляк Р.В.

З оригіналом згідно.

Судове рішення набрало законної сили
09.04.2014р.

Суддя
Мусіна Т.Г.

Дата оформлення 19.05.2014р.

Помічник судді
Вірт Ю.М.