Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2014 року
смт. Млинів Рівненської області

Млинівський районний суд Рівненської
області.

в складі головуючого Феськова П.В.

при секретарі Мельничук Т.Ю.,

за участю позивача ОСОБА_1, його
представника - адвоката ОСОБА_2,
відповідача ОСОБА_3, його представника -
адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення
безпідставно набутих коштів та
відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2014 року в Млинівський районний
суду надійшла цивільна справа за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення
безпідставно набутих коштів та
відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що з метою зайняття спільним
бізнесом, а саме господарською
діяльністю, пов'язаною з розведенням та
реалізацією риби він передав ОСОБА_3 9800
доларів США та 14 000 гривень, що
стверджується розпискою. Умовою
передачі цих коштів було юридичне
оформлення його як співорендаря ставка
в смт. Демидівка Демидівського району
Рівненської області. Натомість ОСОБА_3
переоформив оренду ставка на себе та з
2006 року по 2009 рік ухилявся від
підписання договору про спільну
діяльність. В 2009 році він звернувся із
заявою до правоохоронних органів про
вчинення ОСОБА_3 стосовно нього
шахрайських дій, проте в 2013 році
кримінальне провадження за даною
заявою було закрито. Просить суд
винести рішення, на підставі якого
стягнути з ОСОБА_3 на його користь
безпідставно отримані кошти в сумі 9800
доларів США, 14 000 гривень, моральну
шкоду в сумі 10 000 гривень та сплачений
судовий збір.

В судовому засіданні позивач та його
представник позов підтримали повністю
та пояснили, що в 2006 році він та його
знайомі: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 домовилися з
ОСОБА_3 про спільну господарську
діяльність, пов'язану з розведенням та
реалізацією риби. ОСОБА_3 пояснив, що є
можливість взяти в оренду ставок, який
на даний час орендує підприємець
ОСОБА_7, і який згідний відмовитися від
права оренди ставка за гроші в сумі 33 000
доларів США.

18.11.2006 року на прохання ОСОБА_3 він
позичив останньому 9800 доларів США, про
що ОСОБА_3 написав відповідну розписку.
В подальшому ним, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було
передано ОСОБА_3 по 33 864 гривні з умовою,
що всі вони будуть співорендарями
ставка в рівних частках.

Після оформлення ОСОБА_3 договору
оренди ставка на своє ім'я, він передав
останньому для ведення господарської
діяльності (ремонт дамби, будівель,
закупівлі малька, придбання техніки, та
ін..) 14 000 гривень, частина з яких була
передана будівельними матеріалами.
Впродовж 2006 -2009 років ОСОБА_3 під
різними приводами ухилявся від
юридичного оформлення їхніх прав на
оренду ставка, а у 2009 році заборонив
з'являтися на ставку, мотивуючи тим, що
вони не мають ніякого відношення до
вказаного ставка.

В 2009 році вони звернулися із
заявою до правоохоронних органів про
вчинення ОСОБА_3 щодо них шахрайських
дій. Протягом 2009 -2013 років проводилося
досудове розслідування, в ході якого в
2012 році ОСОБА_3 повернув йому 33 864
гривні. Крім того, під час досудового
розслідування ОСОБА_3 визнавав
наявність боргу та обіцяв повернути 9800
доларів США та 14 000 гривень, які на
даний час не повернув.

Відповідач та його представник в
судовому засіданні проти позову
заперечували, зазначивши, що боргу
перед ОСОБА_1 немає. Не заперечуючи
факту отримання від позивача коштів в
сумі 33 864 гривні та в подальшому 14 000
гривень на потреби господарської
діяльності, заперечували факт
отримання грошей в сумі 9800 доларів США.
В своєму поясненні відповідач вказав,
що сума 9800 доларів США є частиною від
загальної суми - 33 864 гривень, яка
повернута позивачу в ході досудового
розслідування. Кошти в сумі 14 000
гривень було використано в ході
господарської діяльності (ремонт
дамби, будівель, закупівлі малька,
придбання техніки, виплата заробітної
плати, та ін..).

Заслухавши пояснення сторін та їх
представників, показання свідків,
дослідивши письмові докази в їх
сукупності, суд прийшов до висновку, що
позов підлягає задоволенню частково.

Як встановлено судом, 18.11.2006 року
позивачем було надано відповідачу
кошти в розмірі 9800 доларів США, що
підтверджується, крім пояснень
позивача, наданою ним розпискою,
датованою 18.11.2006 року, в якій вказано, що
ОСОБА_3 взяв в ОСОБА_1 9800 доларів США на
завдаток за ставок (а.с. 22).

Факт передачі позивачем відповідачу
зазначеної вище суми коштів
підтверджується, також показаннями
свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5.

Свідок ОСОБА_6 показав, що в 2006 році,
після того як ОСОБА_3 запропонував їм
вести спільну господарську діяльність,
пов'язану з розведенням та реалізацією
риби, він був присутній при передачі
ОСОБА_1 ОСОБА_3 9800 доларів США, яка
відбулася в автомобілі ОСОБА_1 в м.
Луцьк біля його офісу. Ці кошти були
позичені ОСОБА_3 окремо від інших сум,
які надавались ними ОСОБА_3 (33864 гривні,
як внесок за оренду ставка та 14000
гривень на господарську діяльність ),
оскільки він не мав власних, щоб внести
свою частку за оренду ставка.

Свідок ОСОБА_5 дав суду аналогічні
показання, зауваживши, що не був
особисто присутнім при передачі ОСОБА_1
ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 9800
доларів США. Про це йому відомо зі слів
ОСОБА_1 та ОСОБА_6.

Суд критично оцінює та не бере до уваги
пояснення відповідача та його
представника про відсутність боргу
відповідача перед позивачем. На думку
суду, не відповідають дійсності та
спростовуються іншими доказами
пояснення відповідача про те, що кошти
в сумі 9800 доларів США є частиною від
загальної суми - 33 864 гривень, яка
повернута позивачу в ході досудового
розслідування. Так, позивачем під час
розгляду справи надано для
ознайомлення розписки відповідача
ОСОБА_3 про отримання від ОСОБА_1, ОСОБА_5
та ОСОБА_6 грошових коштів в сумі по 33864
гривень, які є часткою інвестицій на
одержання в оренду ставка, придбання
прилеглих інженерних споруд, технічної
документації та створення рибного
господарства на ставку, що знаходиться
в смт. Демидівка Рівненської області
(а.с. 65-66; Т.1 а.с.19 кримінального
провадження).

Суд вважає, що підлягає задоволенню і
вимога позивача про стягнення з
відповідача 14000 гривень, що були
передані в продовж 2006 - 2009 років для
ведення господарської діяльності,
пов'язаної з розведенням та
реалізацією риби на ставку в смт.
Демидівка. Факт передачі зазначеної
суми, як готівкою так і матеріалами,
визнавався відповідачем в ході
досудового розслідування в
кримінальному провадженні та в
судовому засіданні.

Суд критично оцінює та не бере до уваги
пояснення відповідача, його
представника про те, що кошти в сумі 14000
гривень, які передані позивачем
відповідачу для організації
господарської діяльності були
компенсовані під час вилову риби в
ставку в 2009 році, оскільки
відповідачем не надано будь-яких
доказів щодо спільної господарської
діяльності з вирощування та реалізації
риби на ставку в смт. Демидівка. Крім
того, відповідачем в судовому
засіданні визнано той факт, що позивач
не приймав участі у вилові риби у 2009
році.

Разом з тим, суд вважає, що не підлягає
задоволенню вимога позивача про
відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст.1167 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків
встановлених частиною 2 цієї статті.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму
Верховного суду України №4 від 31.03.1995
року, під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати, зокрема:
у приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні права власності (в
тому числі інтелектуальної), прав,
наданих споживачам, інших цивільних
прав, у зв'язку з незаконним
перебуванням під слідством і судом, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження
активного громадського життя,
порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних
наслідків.

Між тим суду не подано доказів, що б
підтверджували факт заподіяння
позивачеві душевних страждань, що
настали, за його твердженням, у зв'язку
з неповерненням коштів.

Враховуючи наведене, на підставі ст.1167
ЦК України, Постанови Пленуму
Верховного суду України №4 від 31.03.1995
року, керуючись ст.ст. . 14, 60, 130, 208-209, 213-215
ЦПК України , суд ,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення
безпідставно набутих коштів та
відшкодування моральної шкоди
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
жителя АДРЕСА_1 (ідентифікаційний
№НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 9800 (дев'ять
тисяч вісімсот) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_3, жителя АДРЕСА_1
на користь ОСОБА_1 14000 (чотирнадцять
тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3, жителя АДРЕСА_1 на
користь ОСОБА_1 1160 (одну тисячу сто
шістдесят) гривень 02 копійки судового
збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
П.В. Феськов