Ухвала

іменем україни

14 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Штелик С.П.,

суддів: Коротуна В.М.,
Маляренка А.В.,

Попович О.В.,
Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Кривому Розі
Дніпропетровської області до ОСОБА_3
про стягнення коштів, за касаційною
скаргою відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Кривому Розі
Дніпропетровської області на рішення
Жовтневого районного суду м. Кривого
Рогу Дніпропетровської області від 28
жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Дніпропетровської області від 15
січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Кривому Розі
Дніпропетровської області (далі -
Відділення) звернулося до суду з
указаним позовом. Свої вимоги
обґрунтовувало тим, що рішенням
Жовтневого районного суду м. Кривого
Рогу Дніпропетровської області від 03
липня 2006 року з Відділення на користь
ОСОБА_3 стягнуто заборгованість зі
щомісячних платежів на загальну суму 11
826 грн 83 коп. та зобов'язано здійснювати
щомісячні страхові виплати у розмірі 479
грн 29 коп. до зміни обставин. Ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 23 листопада 2006 року
зазначене рішення суду першої
інстанції залишено без змін. На
підставі указаних судових рішень
ОСОБА_3 виплачено 11 826 грн 83 коп. в якості
недоплати за період з 01 квітня 2001 року
до 02 лютого 2006 року та призначено
щомісячні страхові виплати у сумі 479
грн 29 коп. Проте ухвалою Верховного
Суду України від 29 листопада 2009 року
рішення Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 03 липня 2006 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 23 листопада 2006 року
скасовано, справу направлено на новий
розгляд до суду першої інстанції.
Ухвалою Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 03 серпня 2011 року позов
ОСОБА_3 залишено без розгляду. За таких
обставин Відділення вважає, що грошові
кошти у сумі 11 826 грн 83 коп. за
скасованими судовими рішеннями
отримані ОСОБА_3 безпідставно, в
результаті судової помилки, а тому на
підставі п. 12 ст. 40 Закону України від 23
вересня 1999 року № 1105-ХІV
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», ст. ст. 1212, 1215 ЦК
України просило стягнути ці кошти з
відповідача.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 28 жовтня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 15 січня
2014 року, в задоволенні
указаного позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить
скасувати судові рішення першої й
апеляційної інстанцій, позов
задовольнити у повному обсязі,
обґрунтовуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Судом встановлено, що рішенням
Жовтневого районного суду
м. Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 03 липня 2006 року з
відділення на користь ОСОБА_3 стягнуто
заборгованість зі щомісячних платежів
на загальну суму 11 826 грн 83 коп. та
зобов'язано здійснювати щомісячні
страхові виплати у розмірі 479 грн 29 коп.
до зміни обставин.

Ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від
23 листопада 2006 року зазначене
рішення суду першої інстанції залишено
без змін.

На підставі указаних судових рішень
ОСОБА_3 виплачено 11 826 грн 83 коп. в
якості недоплати за період з 01 квітня
2001 року до 02 лютого 2006 року та
призначено щомісячні страхові виплати
у сумі 479 грн 29 коп.

Ухвалою Верховного Суду України від 29
листопада 2009 року рішення Жовтневого
районного суду м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області від 03 липня
2006 року та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 23
листопада 2006 року скасовано, справу
направлено на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 03 серпня 2011 року позов
ОСОБА_3 залишено без розгляду.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 1212 ЦК
України особа, яка набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи (потерпілого) без достатньої
правової підстави (безпідставно набуте
майно), зобов'язана повернути
потерпілому це майно. Особа зобов'язана
повернути майно і тоді, коли підстава,
на якій воно було набуте, згодом
відпала. Положення цієї глави
застосовуються незалежно від того, чи
безпідставне набуття або збереження
майна було результатом поведінки
набувача майна, потерпілого, інших осіб
чи наслідком події.

Не підлягає поверненню безпідставно
набуті заробітна плата і платежі, що
прирівнюються до неї, пенсії, допомоги,
стипендії, відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю, аліменти та інші
грошові суми, надані фізичній особі як
засіб до існування, якщо їх виплата
проведена фізичною або юридичною
особою добровільно, за відсутності
рахункової помилки з її боку і
недобросовісності з боку набувача;
інше майно, якщо це встановлено законом
(ст. 1215 ЦК України).

Таким чином, безпідставно набуті
грошові кошти на відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я, надані фізичній особі як
засіб до існування, не підлягають
поверненню за умови, якщо: їх виплата
проведена фізичною або юридичною
особою добровільно; виплата здійснена
за відсутності рахункової помилки з її
боку; відсутня недобросовісність з
боку набувача.

Відповідно до ч. 2 ст. 380 ЦПК України,
якщо рішення після його виконання
скасовано і справу повернено на новий
розгляд, а при новому розгляді справи в
позові відмовлено або позовні вимоги
задоволено в меншому розмірі, або
провадження у справі закрито чи заяву
залишено без розгляду, суд, ухвалюючи
рішення, повинен зобов'язати позивача
повернути відповідачеві безпідставно
стягнене з нього за скасованим
рішенням.

Інститут повороту виконання судового
рішення передбачає процесуальні
підстави повернення безпідставно
стягнутого за скасованим судовим
рішенням та не регулює відносини,
пов'язані з недоговірним зобов'язанням,
що виникає у зв'язку з набуттям або
збереженням майна без достатньої
правової підстави.

Питання про поворот виконання рішення
судами не вирішувалося у зв'язку з
відсутністю відповідної заяви
Відділення.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні
позову Відділення, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд,
обґрунтовано виходив з того, що
відповідачем отримано спірні грошові
кошти на підставі судових рішень, які
набрали законної сили, тому до спірних
правовідносин не підлягають
застосуванню, зокрема положення
ст. ст. 1212, 1215 ЦК України.

Ухвалюючи рішення в цій справі, суд
повно та всебічно дослідив наявні у
справі докази, правильно визначився з
характером спірних правовідносин та
нормою матеріального права, яка
підлягає застосуванню, в результаті
чого ухвалив законне й обґрунтоване
рішення, яке відповідає вимогам
ст. ст. 212-214 ЦПК України,
підстави для скасування рішення
відсутні, а наведені в касаційній
скарзі доводи висновків судів не
спростовують, зводяться до переоцінки
доказів.

Вищенаведене дає підстави для висновку
про те, що касаційна скарга підлягає
відхиленню, а ухвалені у справі судові
рішення - залишенню без змін з підстав,
передбачених ст. 337 ЦПК України.

Разом з тим апеляційний суд у
мотивувальній частині ухвали
безпідставно, передчасно послався на
ст. 382 ЦПК України та, виходячи з цього,
дійшов передчасних правових висновків,
так як питання про поворот виконання
рішення судами не вирішувалося у
зв'язку з відсутністю відповідної
заяви відділення, що не виключає
подання такої заяви у майбутньому.

Посилання на ст. 382 ЦПК України не
містить ні позовна заява відділення, ні
його апеляційна скарга.

Таким чином, виключенню з
мотивувальної частини ухвали
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 15 січня 2014 року підлягає
посилання на ст. 382 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Кривому Розі
Дніпропетровської області відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 28 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 15 січня 2014 року залишити
без змін, виключивши з мотивувальної
частини ухвали апеляційного суду
Дніпропетровської області від 15 січня
2014 року посилання на ст. 382 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.П. Штелик
Судді: В.М.
Коротун

А.В. Маляренко

О.В. Попович

О.В. Ступак