Справа № 466/3703/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"06" травня 2014 року Шевченківський
районний суд м.Львова у складі:

головуючої - судді
ЛУЦІВ-ШУМСЬКОЇ Н.Л.

секретаря
ДУДНИСЬКОЇ З.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові справу за позовом
ОСОБА_1 до ЛМКП «Львівтеплоенерго»,
Шевченківської районної адміністрації
Львівської міської ради, треті особи
ОСОБА_3, ОСОБА_4, Будинкоуправління №4
КЕВ м.Львова, про визнання права на
відключення від мережі
централізованого опалення,
зобов'язання до вчинення дій,
зустрічним позовом ЛМКП
«Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про зобов'язання відновити
централізоване опалення, стягнення
заборгованості,

в с т а
н о в и в :

ОСОБА_1 28.11.2012р. звернувся в суд з
позовом до Шевченківської районної
адміністрації Львівської міської ради,
ЛКМП «Львівтеплонерго», в якому
просить визнати за ним право на
відключення квартири АДРЕСА_1 від
мережі централізованого опалення,
зобов'язати ЛМКП «Львівтеплоенерго»
припинити направляти йому рахунки щодо
оплати послуг за теплопостачання,
якими він не користується з 02.09.2010р.

В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що з 2005р. він з
сім'єю проживає у вказаній квартирі. З
цього часу він порушував питання
неякісного опалення його квартири. З
цього приводу неодноразово звертався
на адресу посадових осіб БУ №4 із
заявами, складав акти-претензії.
Внаслідок недостатньої температури
стіни приміщень квартири ушкоджені
грибком, умови проживання у квартирі
небезпечні для життя та здоров'я його
дружини-інваліда. Взимку температура у
квартирі іноді не перевищувала 12
градусів С. У зв'язку з неналежним
поданням теплової енергії ставив
вимоги проведення перерахунку оплати
цих послуг. Влітку 2010р. намагався
отримати дозвіл на відключення
квартири від системи централізованого
опалення, однак йому було відмовлено.
02.09.2010р. він самостійно від'єднав свою
квартиру, яка знаходиться на
останньому (9-му) поверсі будинку, від
мережі центрального опалення. Про це
працівниками БУ №4 КЕВ м.Львова був
складений акт, копію якого він направив
ЛКМП «Львівтеплонерго». З жовтня 2010р.
він для обігріву приміщень квартири
користується електричними
обігрівачами. ЛКМП «Львівтеплонерго»
безпідставно проводить нарахування за
опалення квартири, оскільки цими
послугами він не користується. Вважає,
що таке його право гарантоване нормами
міжнародного права, Конституції
України, ЗУ «Про захист прав
споживачів», ЗУ «Про теплопостачання»,
ЗУ «Про житлово-комунальні послуги».

В ході судового розгляду справи
позивач уточнював позовні вимоги,
остаточно просить суд визнати за ним
право на відключення квартири АДРЕСА_1
від мережі централізованого опалення,
зобов'язати ЛМКП «Львівтеплоенерго» не
проводити нарахування за послуги з
теплопостачання по квартирі АДРЕСА_1 з
02.09.2010р., зобов'язати ЛМКП
«Львівтеплоенерго» провести списання
нарахованої йому заборгованості за
послуги теплопостачання в сумі 5212,55грн.

ЛМКП «Львівтеплоенерго» подало
зустрічний позов до ОСОБА_1, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про зобов'язання відновити
централізоване опалення в квартирі
АДРЕСА_1 шляхом приєднання радіаторів
до стояків централізованої системи
опалення, стягнення заборгованості за
послуги з опалення та гарячого
водопостачання, розмір якої остаточно
визначена на 01.04.2014р - 7162,00грн. В
обґрунтування позову покликається на
те, що позивач без відповідного
дозволу, самовільно, всупереч вимог
постанови КМ України від 31.10.2007р. №1268,
провів від'єднання квартири від мережі
централізованого опалення. На листи з
вимогами відновлення нагрівальних
приладів не реагує. Теплопостачання
будинку №44 здійснюється на підставі
угод з БУ №4 КЕВ м.Львова, які ЛМКП
«Львівтеплоенерго» виконує. За ці
послуги нараховується відповідна
плата. ОСОБА_1, який з сім'єю проживає у
квартирі АДРЕСА_1, зобов'заний
сплачувати кошти за надані
житлово-комунальні послуги.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1,
його представник ОСОБА_5 позовні вимоги
з уточненнями підтримали повністю,
просять задовольнити позов.

Залучені судом в якості третіх осіб на
стороні позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4 в
судове засідання не з'явилися. Суд
вважає за можливе вирішити справу у їх
відсутності.

Представник ЛМКП "Львівтеплоенерго"
Джус Б.Г. в судовому засіданні проти
позовних вимог заперечив, підтримав
зустрічні позовні вимоги і просить їх
задовольнити.

Представники відповідача
Шевченківської районної адміністрації
Львівської міської ради Цибрух Я.В.,
Томашук О.В. в судовому засіданні проти
первісного позову заперечили,
зустрічні позовні вимоги підтримали.

Представник третьої особи БУ №4 КЕВ
М.Львова в судовому засіданні
вирішення спору залишив на розсуд суду.

Заслухавши пояснення позивача та його
представника, представників
відповідачів і третьої особи,
показання свідків, з'ясувавши
обставини, на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог, дослідивши
зібрані по справі докази, з'ясувавши
дійсні обставини справи, суд дійшов
висновку про можливість часткового
задоволення первісного та зустрічного
позовів з таких мотивів.

Відповідно до ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі.

За загальними положеннями ЦПК України
обов'язок суду під час ухвалення
рішення вирішити, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги позивача та якими доказами вони
підтверджуються; перевірити наявність
чи відсутність певних обставин за
допомогою доказів шляхом їх оцінки;
оцінити подані сторонами докази та
дійти висновку про наявність або
відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до ст.19 Конституції України,
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством.

Відповідно до ст.41 Конституції України
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю.

У відповідності до ч.1,2,6 ст.319
Цивільного кодексу України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. Він має
право вчиняти щодо свого майна будь-які
дії, які не суперечать закону. Держава
не втручається у здійснення власником
права власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 383 Цивільного
кодексу України власник квартири може
на свій розсуд здійснювати ремонт і
зміни у квартирі, наданій йому для
використання як єдиного цілого, - за
умови, що ці зміни не призведуть до
порушень прав власників інших квартир
у багатоквартирному житловому будинку
та не порушать санітарно-технічних
вимог і правил експлуатації будинку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1
разом з дружиною ОСОБА_3, донькою ОСОБА_4
проживають і зареєстровані у кватирі
АДРЕСА_1. Квартира не приватизована,
будинок належить МО України і
знаходиться на балансі БУ №4 (а.с.180).
Дружина позивача - ОСОБА_3 є інвалідом
2-ї групи загального захворювання
безтерміново (а.с.29).

БУ №4 несе обов'язок по утриманню
будинку та внутрішньо будинкових
мереж, комунікацій у належному стані.

Судом встановлено, що з 2005р. сім'я
позивача отримувала неналежної якості
послуги з опалення, у квартирі в
опалювальний сезон було холодно,
батареї не гріли, мешканці квартири
вдома знаходилися у верхньому одязі,
температурний режим у квартирі не
відповідав нормі. Це стверджується
актами БУ №4, актами, складеними
позивачем за підписами мешканців цього
будинку, показаннями допитаних в
судовому засіданні свідків ОСОБА_10,
ОСОБА_11 зафіксовано у рішенні
Шевченківського районного суду
м.Львова від 03.12.2009р. №2-237/09, рішенні
колегії суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Львівської області від 11.05.2010р. (а.с.6-7,8-9,
матеріали справи 2-237/09).

Оскільки позивач тривалий час не
отримував послуг з централізованого
опалення належної якості, то виявив
бажання відмовитися від подальшого
отримання цих послуг. У зв'язку з цим
він звертався із заявами до ЛМКП
«Львівтеплоенерго», Шевченківської
районної адміністрації Львівської
міської ради, однак отримав відмову.
Листом від 23.07.2010 року № 3-т-1170/3601 за
підписом заступника голови районної
адміністрації позивачу була надала
відповідь, що видача дозволів
проводиться лише на будинок в цілому,
за умови висловленої письмової згоди
усіх мешканців будинку та технічної
можливості (а.с.26,28,30,62,64).

Відповідно до п. 25 Правил надання
послуг з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення, затверджених
Постановою КМУ №630 від 21.07.2005р.,
відключення споживачів від мереж
централізованого опалення та
постачання гарячої води здійснюється у
порядку, що затверджується центральним
органом виконавчої влади з питань
житлово-комунального господарства.

Відповідно до ст.ст.6,7,8 Конституції
України в Україні визнається і діє
принцип верховенства права. Органи
місцевого самоврядування здійснюють
свої повноваження у встановлених
Конституцією межах і відповідно до
законів України.

Однак, постанова КМУ від 31 жовтня 2007 р.
№ 1268 Про внесення змін до правил
надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення,
затверджених постановою КМУ від
21.07.2005р. № 630, прямо обмежує
конституційні права громадян та норми
Закону України «Про теплопостачання»
від 2 червня 2005 року N 2633-IV, а саме ч. 1 ст.
24. «Права та основні обов'язки
споживача теплової енергії», щодо
права споживача на вибір одного або
декількох джерел теплової енергії чи
теплопостачальних організацій, якщо це
можливо за існуючими технічними
умовами.

Відмовивши в наданні дозволу на
відключення спірної квартири від
мережі ЦО, Шевченківська районна
адміністрація порушила права позивача,
як споживача житлово-комунальних
послуг, передбачених Законом України
«Про житлово-комунальні послуги»
№1875-ІУ від 24.06.04р., а саме: право на
розірвання договору з виконавцем
послуг у випадку відмови від
користування послугою.

Позивач не має можливості
централізовано отримувати дану
послугу належної якості, відтак має
право на вибір джерела теплової
енергії.

Відносини щодо отримання послуг з
централізованого опалення та
постачання гарячої води регулюються
між власниками окремих житлових
приміщень та постачальниками таких
послуг на підставі договорів про
надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення,
укладеними між конкретними
споживачами та комунальними
підприємствами, які надають такі
послуги. Згідно таких договорів
виконавці, тобто комунальні
підприємства, зобов'язані надавати
споживачам вчасно та відповідної
якості послуги з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення, а
споживачі зобов'язуються своєчасно
оплачувати надані послуги за
встановленими тарифами у строки і на
умовах, передбачених договором. У разі
порушення умов договору однією із
сторін договір може бути розірваний.
Підставами для розірвання договору з
ініціативи споживача є зникнення
потреби в отриманні послуг або відмова
споживача від користування послугами,
або невиконання умов договору
виконавцем (п.32 Типового договору
Правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, затвердженого
Постановою КМУ №630 від 21.07.05р.).

Виходячи із зазначених законодавчих
норм, вищої юридичної сили Конституції
України та законів України, суд вважає,
що позивач має право відмови від
користування послугою
централізованого опалення, а відтак і
на відключення квартири АДРЕСА_1 від
мережі централізованого опалення.

Питання про встановлення
індивідуального газового опалення
позивач не ставить, і як встановлено
судом, таке в квартирі відсутнє.

Судом встановлено, що 02.09.2010р. позивач
від'єднав обігрівальні прилади
квартири АДРЕСА_1, від системи
центрального опалення. Закільцьовка
системи центрального опалення
виконано через квартиру №29 цього ж
будинку, розташовану поверхом нижче.
Про це працівниками БУ №4 складено
відповідний акт (а.с.32). Отже, з 02.09.2010р.
позивач фактично не отримує послуги
центрального опалення.

У зустрічному позові ЛМКП
«Львівтеплоенерго» ставить вимогу про
стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4
430,45грн. заборгованості за підігрів
води та 6731,55грн. заборгованості за
опалення. Суд вважає, що вимога про
стягнення заборгованості за підігрів
води є підставною і підлягає
задоволенню. Вимога про стягнення
заборгованості за опалення підлягає
частковому задоволенню на суму 262,80грн.,
виходячи з нарахування за період до
01.10.2010р. При цьому суд вважає
безпідставними вимоги по оплаті
послуг, які з 01.10.2010р. фактично не
надавались, оскільки плата повинна
вноситись за реально надані послуги, як
того вимагає ст. 901 ЦК України, Закон
України „Про житлово-комунальні
послуги", Закон України «Про
теплопостачання», Постанова Кабінету
Міністрів України № 560 від 12.07.2005 р.
„Про затвердження Порядку формування
тарифів на послуги з утримання
будинків і споруд та при будинкових
територій і типового договору про
надання послуг з утримання будинків і
споруд та при будинкових територій".

Зустрічна вимога ЛМКП
«Львівтеплоенерго» про відновлення
централізованого опалення в квартирі
шляхом приєднання радіаторів опалення
до стояків централізованої системи
опалення не підлягає задоволенню,
оскільки відповідачем не доведено, що
проведене позивачем від'єднання
радіаторів опалення у квартирі
призвело до порушення теплового
балансу будинку, будівлі (споруди).

Вимоги позивача в частині, де він
просить суд зобов'язати ЛМКП
«Львівтеплоенерго» не проводити
нарахування за послуги з
теплопостачання по квартирі АДРЕСА_1 з
02.09.2010р., зобов'язати ЛМКП
«Львівтеплоенерго» провести списання
нарахованої йому заборгованості за
послуги теплопостачання в сумі
5212,55грн., не підлягають задоволенню,
оскільки такий спосіб захисту не
передбачений ст.16 ЦК України чи іншим
законом. Вказані нарахування
відповідачем уже проведено. Їх
правомірність перевіряється судом з
межах розгляду зустрічної вимоги
відповідача про стягнення з позивача
нарахованої заборгованості.

Отже, задоволенню підлягає вимога
позивача ОСОБА_1 про визнання за ним
права на відключення квартири АДРЕСА_1
від мережі централізованого опалення.
Інші вимоги позивача про зобов'язання
ЛМКП «Львівтеплоенерго» не проводити
нарахування за послуги з
теплопостачання по квартирі АДРЕСА_1 з
02.09.2010р., провести списання нарахованої
йому заборгованості за послуги
теплопостачання в сумі 5212,55грн. не
підлягають до задоволення.

Зустрічні вимоги ЛМКП
«Львівтеплоенерго» про стягнення
заборгованості з послуг опалення та
гарячого водопостачання в загальній
сумі 7162,00грн. підлягають частковому
задоволенню на суму 693грн.45коп., з яких
430,45грн. заборгованості за підігрів
води, 262,80грн. заборгованості за
опалення. Вимоги про відновлення
централізованого опалення в квартирі
задоволенню не підлягають.

Судові витрати розподілити між
сторонами відповідно до частки
задоволених позовних вимог.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх
сукупності, суд робить висновок, що
первісний позов та зустрічний позов
підлягають частковому задоволенню,

Керуючись ст.ст.8,10,11,57,58,60,88,209,212,213,215 ЦПК
України, суд, -

В
И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати право ОСОБА_1 на відключення
квартири АДРЕСА_1 від мережі
централізованого опалення.

Зустрічний позов Львівського міського
комунального підприємства
«Львівтеплоенерго» задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4
солідарно в користь Львівського
міського комунального підприємства
«Львівтеплоенерго» 430,45грн.
заборгованості за підігрів води,
262,80грн. заборгованості за опалення, а
всього 693грн.45коп.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з Львівського міського
комунального підприємства
«Львівтеплоенерго» в користь ОСОБА_1
107,30грн. судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_4 солідарно в
користь Львівського міського
комунального підприємства
«Львівтеплоенерго» 229,40грн. судового
збору.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Шевченківський районний суд м.Львова
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя: Н. Л. Луців-Шумська