Єдиний унікальний номер 205/911/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2014 року Ленінський
районний суд м. Дніпропетровська у
складі:

головуючого
судді Скрипник К.О.,

при секретарі
Олексієнко О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Євраз - Дніпропетровський
металургійний завод імені
Петровського», третя особа - ОСОБА_2
про визнання дій незаконними,
поновлення на роботі, визнання наказів
незаконними та їх скасування,
стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу, стягнення
моральної шкоди та матеріальних
збитків,-

В С
Т А Н О В И В:

Позивач 29 січня 2014 року звернувся
до суду з вказаним позовом, в якому
згідно збільшених позовних вимог
зазначив, що він в травні 2011 року був
прийнятий на посаду помічника
машиніста тепловоза служби рухливого
складу (тяга) в залізничний цех
Публічного акціонерного товариства
«Євраз - Дніпропетровський
металургійний завод імені
Петровського», розпорядженням № 1281/1
від 23.05.2011 року. 02.12.2013 року наказом №
600/д позивача було звільнено з займаної
посади згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України за
систематичне невиконання без поважних
причин обов'язків, покладених трудовим
договором і правилами внутрішнього
трудового розпорядку. Звільнення з
займаної посади позивач вважає
незаконним та безпідставним, та всі
накази про дисциплінарне стягнення,
які призвели до звільнення, були
незаконними та сфабрикованими. За час
роботи позивач сумлінно виконував свої
трудові обов'язки, не вчиняв жодних
винних дій. Так, керівництво
залізничного цеху неодноразово
погрожувало звільненням позивачу. Крім
того, з наказом про звільнення з роботи
позивача не було ознайомлено під
розпис в перебігу 3-х робочих днів,
копії наказів не видавалися.
Перебуваючи на лікарняному з 02.12.2013
року, позивача було звільнено без
попередження з порушенням трудового
законодавства. Вказані дії відповідача
є порушенням ст. 47 КЗпП України та
оскільки відповідач звільнив позивача
без законної на то підстави, а тому,
відповідно до положень ст. 235 КЗпП
України зобов'язаний поновити позивача
на попередній роботі. Позивач просив
визнати дії відповідача протиправними
та незаконними; визнати незаконними та
скасувати накази від 15.08.2013 р. № 32/В,
від 04 жовтня 2013 року за №39/В, від 26
листопада 2013 року за №56/В, від 02 грудня
2013 року за 600/Д; стягнути з відповідача
середній заробіток за час вимушеного
прогулу; поновити позивача на роботі на
посаді помічника машиніста тепловоза
служби рухомого складу (тяги)
залізничного цеху з 02 грудня 2013 року;
стягнути з відповідача моральну шкоду
в розмірі 10 000 грн.; стягнути з
відповідача 4000 грн. матеріальних
збитків, завданих за час вимушеного
прогулу; стягнути судові витрати.

Позивач у судовому засіданні позовні
вимоги підтримав в повному обсязі та
просив задовольнити, посилаючись на
обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача у судовому
засіданні позовні вимоги не визнав та
заперечував проти їх задоволення.

Третя особа у судове засідання не
з'явилася, про день і час проведення
слухання справи повідомлялася
належним чином, про причини неявки не
повідомила, письмових заяв не
надходило.

Суд, вислухавши пояснення
позивача, представника відповідача,
свідків, вивчивши матеріали справи,
вважає, що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Матеріалами справи встановлено, що
згідно наказу № 1281/1 від 23 травня 2011
року ОСОБА_1 був прийнятий на посаду
помічника машиніста тепловоза служби
рухливого складу (тяга) в залізничний
цех Публічного акціонерного
товариства «Євраз - Дніпропетровський
металургійний завод імені
Петровського».

Наказом № 600/Д від 02 грудня 2013 року
ОСОБА_1 був звільнений з займаної
посади на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП
України за систематичне невиконання
без поважних причин обов'язків
покладених трудовим договором і
правилами внутрішнього трудового
розпорядку (Т.1, а.с.13, 48).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП
України трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку систематичного
невиконання працівником без поважних
причин обов»язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього розпорядку, якщо до
працівника раніше застосовувалися
заходи дисциплінарного чи
громадського стягнення.

На працівника покладаються
обов»язки, які є: складовими його
трудової функції; іншими обов»язками,
передбаченими правилами внутрішнього
розпорядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України
трудовим договором є угода між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом чи фізичною
особою, за якою працівник
зобов»язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, з дотриманням
внутрішньому трудовому розпорядку, а
власник підприємства зобов»язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін.

Звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП
допускається лише за наявності вини
працівника, тобто звільнення з цих
підстав допускається за систематичне
невиконання трудових обов»язків без
поважних причин.

Порядок застосування
дисциплінарного стягнення регулюється
ст. 149 КЗпП України.

Встановлено, що наказом від 15 серпня
2013 року № 32/В про накладення
дисциплінарного стягнення на
помічника машиніста тепловозу ЖДЦ
ОСОБА_1, на останнього, накладено
стягнення у вигляді догани (Т 1, а.с.12).

Наказом № 39/В від 04 жовтня 2013 року
Публічного акціонерного товариства
«Євраз - Дніпропетровський
металургійний завод імені
Петровського» накладено дисциплінарне
стягнення на помічника машиніста
тепловозу ЖДЦ ОСОБА_1 у вигляді догани
(Т.1, а.с.101-102).

Згідно наказу Публічного
акціонерного товариства «Євраз -
Дніпропетровський металургійний завод
імені Петровського» від 26 листопада
2013 року за №56/В про накладення
дисциплінарного стягнення на
помічника машиніста тепловозу ЖДЦ
ОСОБА_1, на останнього, накладено
дисциплінарне стягнення у вигляді
догани (Т.1, а.с.82).

Встановлено, що позивач не є членом
профспілкового комітету підприємства,
не є членом цехового профспілкового
комітету (т.1 а.с.174).

Відповідно до ч. 1 ст. 147 КЗпП України
догана - це дисциплінарне стягнення,
яке може бути застосоване до
працівника саме за порушення трудової
дисципліни.

Згідно ст.ст.148,149 КЗпП України
дисциплінарне стягнення
застосовується власником або
уповноваженим ним органом
безпосередньо за виявленням проступку,
але не пізніше одного місяця з дня його
виявлення, не рахуючи часу звільнення
працівника від роботи у зв'язку з
тимчасовою непрацездатністю або
перебування його у відпустці. До
застосування дисциплінарного
стягнення власник або уповноважений
ним орган повинен зажадати від
порушника трудової дисципліни
письмові пояснення. За кожне порушення
трудової дисципліни може бути
застосовано лише одне дисциплінарне
стягнення. При обранні виду стягнення
власник або уповноважений ним орган
повинен враховувати ступінь тяжкості
вчиненого проступку і заподіяну ним
шкоду, обставини, за яких вчинено
проступок, і попередню роботу
працівника. Стягнення оголошується в
наказі (розпорядженні) і
повідомляється працівникові під
розписку.

Згідно ст.139 КЗпП України працівники
зобов'язані працювати чесно і сумлінно,
своєчасно і точно виконувати
розпорядження власника або
уповноваженого ним органу, додержувати
трудової і технологічної дисципліни,
вимог нормативних актів про охорону
праці, дбайливо ставитися до майна
власника, з яким укладено трудовий
договір.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 22 постанови від 6 листопада
1992 року № 9 «Про практику розгляду
судами трудових спорів» судам
необхідно з'ясувати, в чому конкретно
проявилось порушення, чи додержані
власником або уповноваженим ним
органом передбачені статтями 147-1, 148, 149
КЗпП України правила і порядок
застосування дисциплінарних стягнень,
зокрема, чи не закінчився встановлений
для цього строк, чи застосовувалось вже
за цей проступок дисциплінарне
стягнення, чи враховувались при
звільненні ступінь тяжкості вчиненого
проступку і заподіяна ним шкода,
обставини, за яких вчинено проступок, і
попередня робота працівника.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 147-1 КЗпП
України дисциплінарні стягнення
застосовуються органом, якому надано
право прийняти на роботу (обрання,
затвердження і призначення на посаду)
даного працівника. Тобто, виключною
компетенцією власника або
уповноваженого ним органу є видача
наказів, визначення підстав, мотивів,
обґрунтування та виду дисциплінарного
стягнення.

В свою чергу, до компетенції суду
належить перевірка додержання
передбачених законом підстав та
порядку застосування до працівників
дисциплінарного стягнення, тобто
законність наказу.

Підставою застосування догани є
вчинення працівником протиправного
винного діяння (дії чи бездіяльності),
яке визнається дисциплінарним
проступком. Протиправність поведінки
працівника полягає в порушенні ним
своїх трудових обов'язків, закріплених
нормами трудового права, як-от: КЗпП,
правилами внутрішнього розпорядку,
статутами, положеннями, посадовими
інструкціями, трудовим договором
(контрактом), колективним договором, а
також у порушенні або невиконанні
правомірних наказів та розпоряджень
роботодавця.

Особливе значення при визначенні
діяння працівника як дисциплінарного
проступку має наявність у вчиненні
цього діяння вини працівника, під якою
розуміється певне психічне ставлення
особи до своїх протиправних дій і їх
шкідливих наслідків. Вина може
виступати як умисел чи необережність.

Так, відповідно до наказу від 15
серпня 2013 року № 32/В про накладення
дисциплінарного стягнення за
порушення трудової інструкції
помічника машиніста тепловозу,
міжцехової інструкції про охорону
праці на ОСОБА_1 накладено
дисциплінарне стягнення у вигляді
догани.

Разом з тим, в силу статті 233 КЗпП
України працівник може звернутися з
заявою про вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

А тому, суд не розглядає законність
вказаного наказу, оскільки позивачем
пропущений строк на оскарження
вищезазначеного наказу, поважних
причин пропуску суду не представлено.
Так, в наказі мається особистий підпис
позивача від 19.08.2013 року, а тому в
задоволенні позову в частині визнання
незаконним та скасування наказу
Публічного акціонерного товариства
«Євраз - Дніпропетровський
металургійний завод імені
Петровського» від 15.08.2013 р. № 32/В
необхідно відмовити, через пропуск
строку на оскарження.

Разом з тим, наказ Публічного
акціонерного товариства «Євраз -
Дніпропетровський металургійний завод
імені Петровського» від 04 жовтня 2013
року за №39/В про накладення
дисциплінарного стягнення на
помічника машиніста тепловозу ЖДЦ
ОСОБА_1 у вигляді догани суд визнає його
незаконним та таким, що підлягає
скасуванню з наступних підстав.

Вказаний наказ містить в собі декілька
проступків, вчинених робітником.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
22.09.2013 року після закінчення робочої
зміни (з 19.00 год. 21.09.2013 р. до 07.00 год.
22.09.2013 р.) о 08.15 год. помічник машиніста
тепловоза ОСОБА_1 без повідомлення
начальника зміни залізничного цеху,
свого безпосереднього керівника, без
направлення звернувся до головного
медпункту для надання медичної
допомоги, де з його слів медсестра у
книзі зробила запис про характер
отриманої травми рани та забій коліна
лівої ноги при ударі о край середньої
підніжки тепловоза ТГМ - 4 № 0556 при
маневровій роботі на путі № 2 ділянки
ст. «Захід».

Розпорядженням по залізничному цеху №
901 а від 22.09.2013 року була призначена
комісія для розслідування випадку
мікротравми помічника машиніста
тепловозу ЖДЦ ОСОБА_1. За результатами
розслідування комісія дійшла висновку,
що причиною мікротравми була особиста
необачність при знаходженні на
території підприємства зі сторони
ОСОБА_1

Але ж, перед тим, як ухвалити рішення
про застосування до працівника догани,
роботодавець має провести
розслідування та зібрати достатньо
доказів, які свідчили б про факт
вчинення працівником дисциплінарного
проступку. Такими доказами можуть
слугувати різноманітні документи:
доповідні записки інших працівників,
відповідні акти про вчинення
проступку, письмові свідчення свідків,
акти про відібрання пояснень, письмові
пояснення самих порушників та інше.

Натомість, будь яких доказів щодо
протиправності дій позивача суду не
представлено, як не надано доказів у
підтвердження вини позивача при
винесенні вищевказаного наказу, та її
ступені тяжкості.

Так, дійсно згідно п. 2.22 робочої
інструкції № РИ (МП) - 3300-018-2011 помічника
машиніста тепловоза (по вивозу чугуна)
ст. Західна Північно-Західного району
служби рухомого составу (тяги)
залізничного цеху вбачається, що при
отриманні травми (навіть незначної)
робітник доповідає керівнику та
звертається до медпункту підприємства
(Т.1, а.с.68-74).

Як пояснив в судовому засіданні
позивач та зазначив в своїх письмових
поясненнях (т.1 а.с.104), перебуваючи на
своєму робочому місці, виконуючи
маневри тепловозом, він знаходився на
передній площадці, з-за дощової погоди
мав промоклі робочі рукавиці, та на
взуття пристало багато бруду, при
поштовху тепловозу в місці з'єднання
рейс, ноги зіскочили зі сходинки, лівим
коліном він ударився о залізничний кут
сходинки. Пояснив, що після удару він не
придав цьому значення оскільки біль не
була сильна. А тільки коли він був в
душе, у нього коліно стало боліти
сильніше, після чого він змушений був
звернутися до медпункту для огляду і
отриманні допомоги. Виконуючи
інструкцію він у медпункті
підприємства доповів керівництву.

Стосовно пояснювальних записок
робітників підприємства з приводу
того, що ОСОБА_1 впав в душовій, то вони
не можуть свідчити достеменно той факт,
що ОСОБА_1 отримав травму не на робочому
місці. А тому, суд вважає, що
адміністрація підприємства зібрала не
достатньо доказів, які свідчили б про
факт вчинення працівником
дисциплінарного проступку, не надано
доказів у підтвердження вини позивача,
не врахували, що ОСОБА_1 згідно робочої
інструкції № РИ (МП) - 3300-018-2011 звернувся
до медпункту.

З огляду на вищезазначене, суд
приходить до висновку, що позивача
неправомірно було притягнуто до
дисциплінарної відповідальності, а
наказ в цій частині є необґрунтованим
та підлягає скасуванню.

Також, у вищезазначеному наказі
зазначено, що 21.09.2013 року в 19.09 год. для
отримання наряду на виробництві робіт
до машиніста-інструктора ОСОБА_3 до
інструкторської служби прибув ОСОБА_1,
де йому було зроблено зауваження про
несвоєчасний прихід на роботу. Далі
зазначено в наказі, що ОСОБА_1
хворобливо прийняв цю інформацію, став
грубити та погрожувати ОСОБА_3

Також, в цьому наказі зазначено, що не
з»явившись на зміно-зустрічні збори, що
проводяться з 18.40 год. до 18.50 год. на
ст.»Западна», ОСОБА_1 прибув на своє
робоче місце в 19.20 год.

У зв'язку з чим, помічнику машиніста
тепловозу ЖДЦ ОСОБА_1 оголошено догану.

Так, підставою для застосування
дисциплінарного стягнення є
дисциплінарний проступок, під яким
розуміється протиправне, винне
невиконання або неналежне виконання
працівником його трудових обов»язків.
Протиправною вважається дія або
бездіяльність, що порушує вимоги
закону або підзаконних актів, що
встановлює обов»язки працівника.

Обов»язковим елементом складу
дисциплінарного проступку, як було
зазначено вище, є вина працівника у
будь-якій формі (умислу, необережності).

А тому, стосовно зазначених фактів, то
вони не можуть вважатись проступком та
відповідно не можуть бути підставою
для застосування до позивача заходів
дисциплінарного стягнення, оскільки
адміністрація підприємства
необґрунтовано послалась на них в
наказі від 04 жовтня 2013 року за №39/В, так
як вони нічим не підтверджені,
відповідні акти, якими б було
зафіксовано порушення трудової
дисципліни ОСОБА_1, не складені. Вказані
факти ґрунтуються тільки на двох
доповідних, які до уваги брати не можна.
Крім того, адміністрація підприємства
навіть не зажадала від робітника
письмових пояснень по цих фактах, як це
вимагає закон, що є безспірною
підставою вважати, що притягнення
робітника до дисциплінарної
відповідальності з цих підстав є
необґрунтованим, а тому, враховуючи, що
позивача неправомірно було притягнуто
до дисциплінарної відповідальності як
по факту травми так і по фактам
несвоєчасного приходу на роботу, наказ
підлягає скасуванню.

Разом з тим, встановлено, що позивачем
пропущений тримісячний строк на
оскарження вказаного наказу.

Так, встановлено, що підприємством
складений акт, згідно якого вбачається,
що 07 жовтня 2013 року помічник машиніста
тепловоза ОСОБА_1 був ознайомлений з
наказом № 39/В від 04.10.2013 року про
накладення дисциплінарного стягнення,
однак від підпису відмовився (Т.1, а.с.103).

Однак, до вказаного акту суд ставиться
критично, не бере його до уваги,
оскільки в ньому не зазначено, що саме у
присутності осіб, які склали цей акт,
був зачитаний наказ ОСОБА_1, а він, в їх
присутності, відмовився від підпису.
Крім того, в пункті 2 цього наказу
покладено обов'язок щодо ознайомлення
з цим наказом ОСОБА_1 саме на ОСОБА_4
Проте, ОСОБА_4, як вбачається з
складеного акту, ОСОБА_1 з наказом не
ознайомлював, до складу комісії не
увійшов.

А тому, суд вважає за можливе
поновити строк на оскарження наказу №
39/В від 04.10.2013 року, оскільки він
пропущений з поважних причин та
позивач не був ознайомлений з наказом,
в ньому відсутній його особистий
підпис.

Отже, враховуючи зазначені вище
обставини та положення закону, суд
приходить до висновку, що оскаржуваний
наказ не можна вважати законними та
таким, що винесений відповідачем з
дотриманням вимог ст.149 КЗпП України, з
урахуванням та належного з'ясування
всіх обставин, що сприяли виявленим під
час перевірок порушенням, часу їх
виявлення та ступеню вини позивача.

Таким чином, суд вважає, що позивача
неправомірно було притягнуто до
дисциплінарної відповідальності, а
тому наказ від 04 жовтня 2013 року за №39/В
є незаконним, та винесений с порушенням
діючого законодавства, тому має бути
скасований.

Згідно наказу Публічного акціонерного
товариства «Євраз - Дніпропетровський
металургійний завод імені
Петровського» від 26 листопада 2013 року
за №56/В, то суд вважає його також
незаконним та таким, що підлягає
скасуванню за нижченаведеним.

Згідно наказу Публічного
акціонерного товариства «Євраз -
Дніпропетровський металургійний завод
імені Петровського» від 26 листопада
2013 року за №56/В про накладення
дисциплінарного стягнення на
помічника машиніста тепловозу ЖДЦ
ОСОБА_1 у вигляді догани вбачається, що
працюючи в зміні з 19.00 год. 31.10.2013 р. до 7.00
год. 01.11.2013 р., за дозволом старшого
укладача потягів ОСОБА_5 в час
технологічної паузи (не більше 30
хвилин) в 3.45 год. 01.11.2013 р. помічник
машиніста тепловоза ОСОБА_1 було
відпущено з робочого місця до їдальні.
На своєму робочому місці ОСОБА_1 без
пояснень поважних причин з'явився о 4.45
год. 01.11.2013 р., чим допустив загрозу
зриву випуску чугуна на доменних печах.
З метою забезпечення трудової
дисципліни робітника залізничного
цеху помічнику машиніста тепловозу ЖДЦ
ОСОБА_1 оголошена догана.

Разом з тим, суд звертає увагу, що
жодних актів, які б зафіксували факт
порушення (прихід робітника на робоче
місце з їдальні, факт загрози випуску
чугуна), суду не надано.

Натомість, підприємством були
надані доповідні старшого укладача
потягів ОСОБА_5, начальника служби
ОСОБА_6, згідно яких вбачається, що
позивач прийшов з їдальні о 4.45 год.

Однак до доповідної, складеної
ОСОБА_6 (т.1 а.с.98), суд ставиться
критично, оскільки в судовому
засіданні, виступаючи в якості свідка,
він особисто пояснив, що не був
присутній в цеху, коли ОСОБА_1 прийшов з
їдальні, а написав доповідну на
підставі доповідних інших працівників,
він особисто не бачив факту порушення
та не розбирався по цьому факту.

Також, до доповідної, складеної
ОСОБА_5, суд ставиться критично,
оскільки в судовому засіданні, надаючи
особисто пояснення в якості свідка,
він пояснив, що зриву випуску чугуна не
було, а була загроза. Пояснив, що
позивач у нього відпросився до їдальні
о 3.45 год., та він поставив замість
ОСОБА_1 іншого робітника. Свідок ОСОБА_5
в судовому засіданні роз'яснив, що
випуск доменних печей - це викидання
рідинного чугуна в ковши, а в 3.45 год.
01.11.2013 року ОСОБА_1, перед тим як йти до
їдальні, ковш залишив, а тому загрози не
могло бути. Надається 40 хвилин на
перевезення чугуна та позивач,
прийшовши з їдальні, транспортував
ковш вже наповнений чугуном до місця
призначення.

А тому, зазначення в доповідній ОСОБА_5,
що ОСОБА_1 допустив «загрозу зриву
випуску доменних печей», є
необґрунтованим, таким, що фактично не
відповідає дійсності.

Крім того, зазначені в оспорюваному
наказі пункти Робочої інструкції № РИ
(МП)-3300-018-2011, Правил внутрішнього
трудового розпорядку, які порушив
ОСОБА_1, не містять точного часу, який
дається на приймання їжи.

Сам позивач в судовому засіданні
пояснив, що він з дозволу старшого
пішов у 3.45 до їдальні, яка закривається
в 4.00 год., поїв та пішов на своє робоче
місце. Був відсутній він менше години,
точно не пам'ятає.

Отже, адміністрація підприємства не
врахувала ступінь тяжкості вчиненого
проступку і заподіяну ним шкоду,
обставини, за яких вчинено проступок,
не врахувала, що позивач не самовільно
пішов до їдальні, а його відпустили та
замість нього поставили іншого
робітника.

Крім того, суд ставиться критично до
акту (т.1 а.с.96) про відмову ОСОБА_1 дати
пояснення стосовно причини затримки в
їдальні з наступних підстав.

Працівник, який вчинив дисциплінарний
проступок, може відмовитися від
надання письмових пояснень. Однак,
відсутність таких пояснень не
перешкоджає застосуванню стягнення,
якщо власник зможе довести те, що
пояснення від працівника він зажадав,
але працівник їх не надав.

Зазвичай такий акт у довільній формі
складає посадова особа, якій
керівником підприємства доручено
провадження службового розслідування
за фактом учинення працівником
порушення трудової дисципліни, у
присутності не менше двох інших
працівників, які є свідками відмови
порушника трудової дисципліни надати
письмове пояснення. Недотримання цієї
процедури буде підставою для визнання
судом неправомірним накладення
дисциплінарного стягнення.

Так, безпідставно зазначений акт про
відмову в дачі пояснень підписаний
ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, тобто без
участі безпосереднього керівника
працівника, начальника цеху. При цьому
не встановлено в судовому засіданні та
не зазначено в самому акті, а тому і не
можливо встановити, якою ж посадовою
особою був запрошений ОСОБА_1, куди та в
яку годину для дачі пояснень.

Службове розслідування з цього приводу
не проводилось.

А тому, суд вважає, що адміністрація
підприємства не вжила заходів щодо
витребування пояснень від робітника
стосовно факту порушення трудової
дисципліни.

Тому, суд приходить до висновку, що
спірним наказом від 26.11.2013 р. №56/В
ОСОБА_1 неправомірно притягнуто до
дисциплінарної відповідальності, а
тому, вважає, що є усі підстави для його
скасування, як незаконного.

Отже, видання низки незаконних
наказів про дисциплінарні стягнення
призвело до звільнення позивача з
займаної посади 02.12.2013 року за п.3 ст.40
КЗпП.

Так, наказом № 600/Д від 02 грудня 2013
року, ОСОБА_1 звільнений з роботи на
підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України в
зв»язку з систематичним невиконанням
та порушенням ним без поважних причин
посадових обов»язків.

Згідно вказаного наказу вбачається, що
працюючи в зміні 04.11.2013 з 19.00 год. до 07.00
год. 05.11.2013 року на дільниці «Доменний»
ст. Західна, помічник машиніста
тепловозу ЖДЦ ОСОБА_1 05.11.2013 року в 00.30
год. отримав команду старшого укладача
потягів ОСОБА_5 поставити к 01.05 год. три
пустих чугуновозних ковша під налив на
шлях № 2т доменної печі №2. Відповідно
до команди, ОСОБА_1 необхідно було взяти
з міксерного відділення два пустих
чугуновозних ковша, далі один пустой
ковш на доменній печі №3 та в 01.05 год.,
згідно графіку випусків, поставити
вказані раніше три пустих ковша під
налив на шлях №2т доменної печі №2.
ОСОБА_1 не виконав команду, а саме, після
виставки двох пустих ковша з
міксерного відділення ККЦ, без команди
старшого, став чикати звільнення
третього чугуновозного ковша. В наказі
зазначено, що даними діями ОСОБА_1 не
виконав команду старшого в частині
виставлення пустого ковша на доменній
печі №3 під налив на шлях №2т доменної
печі №2. Внаслідок чого, ОСОБА_1
затримав випуск чугуна на доменній
печі №2 на 10 хвилин.

В судовому засіданні позивач пояснив,
що так, дійсно йому тоді давав команди
старший укладач потягів ОСОБА_5, але ж
він зрозумів, що необхідно забирати три
ковша, що і зробив.

Як зазначалось вище, адміністрація
підприємства обов'язково зобов'язана
зажадати від робітника пояснення з
приводу порушення трудової дисципліни.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
складений акт від 11.11.2013 року (т.1 а.с.64)
про відмову ОСОБА_1 дати пояснення з
приводу зриву печі на 10 хвили в ніч з 4
по 5 листопада, але ж суд ставиться до
цього акту критично та не може взяти до
уваги з наступних причин.

З матеріалів справи вбачається, що
старший укладач потягів ОСОБА_5, який
саме давав команди ОСОБА_1, доповів
начальнику цеха ОСОБА_4 про факт
порушення трудової дисципліни (т.1
а.с.76).

Але ж ОСОБА_5 або начальник цеху ЖДЦ
ОСОБА_4, у свою чергу, повинні були
зажадати від порушника трудової
дисципліни письмове пояснення. Чого
зроблено не було.

Безпідставно акт про відмову в дачі
пояснень підписаний ОСОБА_3, ОСОБА_10 та
ОСОБА_11, тобто без участі
безпосереднього керівника працівника,
начальника цеху. При цьому не
встановлено в судовому засіданні та не
зазначено в самому акті, а тому і не
можливо встановити, якою ж посадовою
особою був запрошений ОСОБА_1, куди та в
яку годину для дачі пояснень.

Службове розслідування з цього приводу
не проводилось.

Суд приходить до висновку, що
адміністрація підприємства при
накладенні дисциплінарного стягнення
на позивача у вигляді догани не
звернула увагу на ту обставину, що
ступінь тяжкості включає форму вини,
хоча лише до вини і не зводиться; 2)
заподіяну порушенням шкоду; 3)
обставини, за яких вчинено проступок; 4)
попередню роботу працівника; 5) не
зажадала пояснень від працівника, що є
підставою для визнання судом
неправомірним накладення
дисциплінарного стягнення.

Обов'язок доводити вину працівника
покладається на роботодавця.

Крім того, згідно ч.3 ст.40 КЗпП України
не допускається звільнення працівника
з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу в період
його тимчасової непрацездатності (крім
звільнення за пунктом 5 цієї статті), а
також у період перебування працівника
у відпустці.

Так, в судовому засіданні встановлено,
що позивач у період з 02 грудня 2013 року
перебував на лікарняному, на
підтвердження чого подав листок
непрацездатності від 02 грудня 2013 року
(Т.1,а.с.4-16).

Встановлено, що Публічним
акціонерним товариством «Євраз -
Дніпропетровський металургійний завод
імені Петровського» було направлено
запит стосовно обґрунтованості
лікарняних листів та детальної виписки
з амбулаторної карти по даним випадкам
непрацездатності ОСОБА_1 (Т.1, а.с.152-153).

Згідно відповіді КЗ
«Дніпропетровський центр первинної
медико-санітарної допомоги»
вбачається, що аналізуючи записи в
амбулаторній карті, видання
лікарняного листа № 940535 з 02.12.2013 по
11.12.2013 вважається обґрунтованим (Т.1,
а.с.154-157).

Той факт, що позивач знаходився на
підприємстві 02.02.2013 року, в
підтвердження чого відповідачем було
надано суду службову записку (т.1
а.с.184-185), то він не має по суті
будь-якого значення для
обґрунтованості звільнення робітника,
оскільки позивач в той день своєчасно
звернувся до лікарні для надання
медичної допомоги.

А тому, безумовно, звільнення робітника
за ініціативою уповноваженого органу в
період знаходження робітника на
лікарняному, не можна вважати
обґрунтованим та законним.

Також, оскільки накази №39/В від 04
жовтня 2013 року, № 56/В від 26 листопада 2013
року, постановлені з порушенням норм
трудового законодавства, не
встановлено систематичне невиконання
позивачем трудових обов»язків без
поважних причин та його вини, то його
звільнення з підстав, визначених п. 3 ст.
40 КЗпП України, є незаконним.

Згідно з п. 3 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір з працівником може
бути розірваний з ініціативи
уповноваженого органу у випадку
систематичного невиконання
працівником без поважних причин
обов'язків, покладених на нього
трудовим договором, якщо до працівника
раніше застосовувалися заходи
дисциплінарного стягнення.

Під систематичним невиконанням
службових обов'язків мається на увазі
неодноразове (тобто два і більше разів)
здійснення цих вчинків. Проте, умовою
звільнення за пунктом 3 статті 40 КЗпП є
факт повторного здійснення
працівником протиправної винної дії
після того, як до нього вже
застосовувалися заходи
дисциплінарного стягнення за вчинення
таких дій раніше.

Відповідно до пункту 22 статті 92
Конституції України лише законами
України визначаються дії, які є
дисциплінарним правопорушенням, і
відповідальність за них; які
регулюються частиною першої статті 147
КЗпП України.

Таким чином, суд вважає, що дії
відповідача щодо звільнення ОСОБА_1 є
протиправними та незаконними,
звільнення позивача проведено з
порушенням трудового законодавства, а
тому позов в частині поновлення його на
роботі на посаді помічника машиніста
тепловоза служби рухомого складу (тяги)
залізничного цеху з 02 грудня 2013 року
підлягає задоволенню, а наказ № 600/Д від
02 грудня 2013 року про накладення
дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 у
вигляді звільнення необхідно визнати
незаконним та скасувати.

Суд звертає увагу, що позивач пояснив в
судовому засіданні, що він повідомив
про те, що знаходиться з 02 грудня 2013
року на лікарняному машиніста -
інструктора локомотивних бригад
служби рухливого складу ЖДЦ ОСОБА_3, що
не спростовано відповідачем в судовому
засіданні.

Суд приходить до висновку, що строк на
оскарження спірного наказу від 02
грудня 2013 року позивачем не пропущений,
оскільки ОСОБА_1 був ознайомлений з ним
та отримав трудову книжку 06 січня 2014
року, що підтверджується його записом
на наказі та в особистій справі (т.1
а.с.141,142). Той факт, що позивач отримав
трудову книжку 06 січня 2014 року
сторонами в судовому засіданні не
оспорювався.

До акту від 02.02.2014 року, про те, що
ОСОБА_1 був зачитаний наказ про
звільнення, а він відмовився від
підпису, суд ставиться критично з
наступних підстав.

Так, з пояснень в судовому засіданні
свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14, вбачається,
що тільки ОСОБА_14 02.12.2014 року повідомила
позивачу про існування наказу про
звільнення, відповідно ОСОБА_13 та
ОСОБА_15 не були присутні при оголошені
позивачу наказу про звільнення, а
тільки поставили свій підпис. Також,
обов'язок про ознайомлення ОСОБА_1 з
наказом був покладений генеральним
директором на ОСОБА_4, згідно п.2 наказу.
Проте, цього зроблено не було, а тому,
враховуючи зазначене, цей акт не можна
вважати законним та брати його до
уваги.

Також, суд звертає увагу, що подані
відповідачем розпорядження начальника
цеху щодо позбавлення на 50% всіх видів
премії ОСОБА_1 не можуть братися до
уваги при застосуванні пункту 3 статті
40 КЗпП (т.1 а.с.158-159, 179-181).

Лише заходи, зазначені у статті 147 КЗпП,
є дисциплінарними стягненнями. Інші
заходи - позбавлення частково чи в
повному обсязі премії, передбаченої
системою оплати праці, позбавлення
винагороди за результатами роботи
підприємства за рік, перенесення черги
на одержання житла тощо - є заходами
впливу.

Отже, з огляду на вищевикладене, у в
зв'язку з поновленням позивача на
роботі, суд приходить до переконання,
що підлягають задоволенню і вимоги про
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника
визначається відповідно до ст. 27 Закону
України «Про оплату праці» і Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року з
наступними змінами, згідно до якого
заробітна плата за час вимушеного
прогулу обчислюється виходячи з виплат
за останні два місяці роботи, що
передували звільненню.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при
ухваленні рішення про поновлення на
роботі орган, який розглядає трудовий
спір, одночасно приймає рішення про
виплату працівникові середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи, але
не більш як за один рік. Якщо заява про
поновлення на роботі розглядається
більше одного року не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу.

Як вбачається з довідки
відповідача, середньомісячний
заробіток ОСОБА_1 за жовтень, листопад
2013 року складає 5333,44 грн., а тому
середньоденна заробітна плата
позивача становить 266,67 грн. (т.1, а.с.39). У
зв'язку з чим, з відповідача на користь
позивача підлягає стяненню середній
заробіток за час вимушеного прогулу в
розмірі 22666,95 грн. за 85 днів.

Що стосується вимоги позивача про
стягнення з відповідача моральної
шкоди в розмірі 10000 грн., то суд вважає,
що дана вимога є завищеною, а тому
підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 237- 1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Відповідно до п. 13 постанови Пленум
Верховного Суду України від 31.03.1995 року
№ 4 «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди»судам необхідно враховувати, що
відповідно до ст. 237-1 КЗпП (набрала
чинності 13 січня 2000 р.) за наявності
порушення прав працівника у сфері
трудових відносин (незаконного
звільнення або переведення, невиплати
належних йому грошових сум, виконання
робіт у небезпечних для життя і
здоров'я умовах тощо), яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) шкоди покладається на
власника або уповноважений ним орган
незалежно від форми власності, виду
діяльності чи галузевої належності.

Проаналізувавши доводи позивача,
суд приходить до висновку про
наявність у позивача моральних
страждань.

Як зазначається у пункті 9 вищевказаної
постанови суд визначає розмір
моральної шкоди залежно від характеру
та обсягу страждань (фізичних,
душевних, психічних тощо), яких зазнав
позивач, характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.
Зокрема, враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою чи
за зверненням потерпілого
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Отже, визначаючи розмір моральної
шкоди, суд враховує тривалість та
характер душевних страждань, яких
зазнав позивач в зв'язку з оголошенням
йому догани, суттєвість змін в
організації життя позивача, та
виходячи з вимог розумності,
виваженості та справедливості оцінює
моральні страждання позивача в 1000 грн.

Стосовно позовних вимог в частині
стягнення з відповідача 4000 грн.
матеріальних збитків, завданих за час
вимушеного прогулу не підлягають
задоволенню, оскільки необґрунтовані
та не доведені.

Таким чином, суд прийшов до висновку
про задоволення позовних вимог
частково та важає за необхідне визнати
незаконним та скасувати наказ
Публічного акціонерного товариства
«Євраз - Дніпропетровський
металургійний завод імені
Петровського» від 04 жовтня 2013 року за
№39/В, від 26 листопада 2013 року за №56/В,
від 02 грудня 2013 року за 600/Д,
поновити на роботі ОСОБА_1 на посаді
помічника машиніста тепловоза служби
рухомого складу (тяги) залізничного
цеху з 02 грудня 2013 року та стягнути на
його користь з Публічного акціонерного
товариства «Євраз - Дніпропетровський
металургійний завод імені
Петровського» середній заробіток за
час вимушеного прогулу в розмірі 22666,95
грн., моральну шкоду в розмірі 1000
грн. В задоволенні іншої частини
позовних вимог необхідно відмовити.

У відповідності до ст. 88 ЦПК
України, оскільки позивач звільнений
від сплати судового збору при
зверненні до суду, з відповідача
пропорційно до задоволених вимог у
дохід держави підлягають стягненню
судові витрати: по сплаті судового
збору у розмірі 487,20 грн.

На підставі викладеного і керуючись
Конституцією України, ст.ст. 21, 40, 139, 147,
148, 149, 233, 235, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 15, 57-60,
88, 213-215, 367 ЦПК України, Порядком
нарахування середнього заробітку,
затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995
року № 100, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Євраз -
Дніпропетровський металургійний завод
імені Петровського», третя особа -
ОСОБА_2 про визнання дій незаконними,
поновлення на роботі, визнання наказів
незаконними та їх скасування,
стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу, стягнення
моральної шкоди та матеріальних
збитків - задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати
наказ Публічного акціонерного
товариства «Євраз - Дніпропетровський
металургійний завод імені
Петровського» від 04 жовтня 2013 року за
№39/В про накладення дисциплінарного
стягнення на помічника машиніста
тепловозу ЖДЦ ОСОБА_1 у вигляді догани.

Визнати незаконним та скасувати
наказ Публічного акціонерного
товариства «Євраз - Дніпропетровський
металургійний завод імені
Петровського» від 26 листопада 2013 року
за №56/В про накладення дисциплінарного
стягнення на помічника машиніста
тепловозу ЖДЦ ОСОБА_1 у вигляді догани.

Визнати незаконним та скасувати
наказ Публічного акціонерного
товариства «Євраз - Дніпропетровський
металургійний завод імені
Петровського» від 02 грудня 2013 року за
600/Д про накладення дисциплінарного
стягнення на ОСОБА_1 у вигляді
звільнення.

Поновити на роботі ОСОБА_1 (і.н.НОМЕР_1)
на посаді помічника машиніста
тепловоза служби рухомого складу (тяги)
залізничного цеху з 02 грудня 2013 року та
стягнути на його користь з Публічного
акціонерного товариства «Євраз -
Дніпропетровський металургійний завод
імені Петровського» середній
заробіток за час вимушеного прогулу в
розмірі 22666,95 грн. (двадцять дві тисячі
шістсот шістдесят шість гривень 95 коп.).

Стягнути на користь ОСОБА_1
(і.н.НОМЕР_1) з Публічного акціонерного
товариства «Євраз - Дніпропетровський
металургійний завод імені
Петровського» моральну шкоду в розмірі
1000 грн. (одна тисяча гривень).

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Євраз - Дніпропетровський
металургійний завод імені
Петровського» в дохід держави судовий
збір в розмірі 487,20 грн.

Допустити негайне виконання
рішення суду в частині поновлення на
роботі та стягнення середнього
заробітку але не більше ніж за один
місяць.

В задоволенні іншої частини
позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі в
10-денний строк з дня його проголошення
апеляційної скарги.

Суддя
К.О. Скрипник