У Х В А Л А

іменем україни

04 червня 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Колодійчука В.М.,

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» про повернення
строкового банківського вкладу та
відшкодування моральної шкоди за
касаційною скаргою представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - на рішення
Олександрійського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 12 грудня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Кіровоградської області від 06 лютого
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що 01 липня 2008 року уклав із
публічним акціонерним товариством
«Державний ощадний банк України» (далі
- ПАТ «Державний ощадний банк України»)
договір строкового банківського
вкладу, відповідно до умов якого вніс
грошові кошти у розмірі 20 тис. грн. на
строк 1 рік 10 днів з відсотковою ставкою
13 % річних. У подальшому договір було
пролонговано до 14 серпня 2013 року з
відсотковою ставкою за депозитом у
розмірі 19 % річних. У лютому 2012 року він
дізнався про те, що його кошти були
привласнені працівниками банка ОСОБА_5
та ОСОБА_6, а тому у видачі вкладу йому
було відмовлено. Враховуючи викладене,
позивач просив стягнути з відповідача
строковий банківський вклад у розмірі
39 849 грн. та моральну шкоду у розмірі 39
тис. грн.

Рішенням Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 12 грудня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Кіровоградської області від 06 лютого
2014 року, у задоволенні позову ОСОБА_3
відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3
- ОСОБА_4 - просить скасувати судові
рішення, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права, й ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
сума вкладу з нарахованими на неї з 01
липня 2008 року по 11 липня 2009 року
відсотками була повернута позивачеві 18
жовтня 2013 року, а відсотки річних з 12
липня 2009 року позивачеві не
нараховувалися, оскільки строк дії
договору не продовжувався, додаткових
договорів до договору строкового
банківського вкладу не укладалося. При
цьому відмовляючи у задоволенні позову
в частині відшкодування моральної
шкоди суд послався на недоведеність
завдання шкоди саме відповідачем.

Апеляційний суд погодився із мотивами
та висновками суду першої інстанції,
зазначивши при цьому, що додаткових
угод про продовження строку дії
договору банківського вкладу сторони
не укладали, а тому відповідно до п. 2.8
договору після закінчення строку дії
договору на вклад позивача відсотки
річних не нараховувалися.

Проте повністю з такими висновками
апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону судове рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 01 липня 2008 року
ОСОБА_3 уклав із ПАТ «Державний ощадний
банк України» договір строкового
банківського вкладу, відповідно до
умов якого вніс грошові кошти у розмірі
20 тис. грн. на строк 1 рік 10 днів. 25
вересня 2008 року ОСОБА_3 додатково вніс 5
500 грн., а 16 липня 2009 року зняв грошові
кошти у розмірі 10 тис. грн.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилався на
те, що строк дії договору банківського
вкладу було продовжено до 14 серпня 2013
року, проте банк відмовився сплачувати
йому відсотки, нараховані за весь строк
дії договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за
договором банківського вкладу
(депозиту) одна сторона (банк), що
прийняла від другої сторони (вкладника)
або для неї грошову суму (вклад), що
надійшла, зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором.

Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до
ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Частиною 1 ст. 1059 ЦК України
встановлено, що договір банківського
вкладу укладається у письмовій формі.
Письмова форма договору банківського
вкладу вважається додержаною, якщо
внесення грошової суми підтверджено
договором банківського вкладу з
видачею ощадної книжки або сертифіката
чи іншого документа, що відповідає
вимогам, встановленим законом, іншими
нормативно-правовими актами у сфері
банківської діяльності (банківськими
правилами) та звичаями ділового
обороту.

Апеляційний суд вірно встановив факт
існування між сторонами договірних
правовідносин з приводу банківського
вкладу, проте дійшов передчасного
висновку про відсутність домовленості
між ними про продовження строку дії
договору банківського вкладу.

Так, апеляційний суд у порушення ст. ст.
212-214, 303, 315 ЦПК України не дав належної
правової оцінки написам на зворотній
стороні останньої сторінки договору
про пролонгацію договору (а.с. 7),
скріпленим печаткою відповідача,
записам в ощадній книжці (а.с. 8) та не
перевірив підстав нарахування
позивачеві вписаних у ній сум.

Крім того, вказуючи на незвернення
позивача до банку із вимогою про
повернення суми вкладу, суд
апеляційної інстанції не перевірив та
не дав оцінки його заяві, на підставі
якої йому було видано частину вкладу у
розмірі 10 тис. грн., не з'ясував, чи
просив ОСОБА_3 повернути йому весь
вклад або його частину.

Також апеляційний суд не перевірив
тверджень ОСОБА_3 про звернення 01
серпня 2013 року до банку із заявою про
повернення залишку коштів за
банківським вкладом, а враховуючи, що
суму вкладу були йому виплачено лише 18
жовтня 2014 року, це може бути підставою
для нарахування відсотків за період
прострочення.

Вище викладене свідчить про те, що суд
апеляційної інстанції припустився
порушень норм матеріального та
процесуального права, котрі згідно із
ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для
скасування ухвали апеляційного суду з
направленням справи на новий
апеляційний розгляд.

Разом з тим, п. 3 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року № 4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що
відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати у
порушенні права власності, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя, порушенні
стосунків з оточуючими людьми при
настанні інших негативних наслідків.

Враховуючи те, що договором строкового
банківського вкладу не було
передбачено відшкодування моральної
шкоди (ст. 611 ЦК України), суди дійшли до
правильного висновку про відмову у
задоволенні позовних вимог у цій
частині.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 -
ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду
Кіровоградської області від 06 лютого
2014 року в частині стягнення
заборгованості скасувати, справу у цій
частині передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

В іншій частині ухвалу апеляційного
суду Кіровоградської області від 06
лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська