Справа № 148/6717/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2014 року
м.Тульчин

Тульчинський районний
суд Вінницької області в складі :

головуючого - судді Карнауха А.П.

при секретарі - Грабовській Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Тульчині цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Суворівського
дитячого навчального закладу №1 ( далі -
Суворівського ДНЗ №1 ) про поновлення
на роботі, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О
В И В :

ОСОБА_1 звернулась до
Тульчинського районного суду з позовом
до Суворівського ДНЗ №1 про поновлення
на роботі, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної
шкоди,мотивуючи свої позовні вимоги
наступним.

09.06.2010 року відповідно до наказу
№2 вона була прийнята на посаду
вихователя Суворівського ДНЗ№1. 07.10.2013
року наказом №68 її було звільнено з
займаної посади за власним бажанням.

Вважає своє звільнення
незаконним. Нею була написана заява
07.10.2013 року про звільнення за власним
бажанням зранку, а після обіду вона
попередила в усній формі про
відкликання своєї заяви.07.10.2013 року з
наказом про звільнення вона не була
ознайомлена, його копія їй не
вручалась, розрахункові виплачені не
були і вона в той же день продовжувала
працювати. 08.10.2013 року позивачка
звернулась в лікарню до
лікаря-кардіолога, про що свідчить
амбулаторна карка. З 09.10.2013 року по
18.10.2013 року вона перебувала на
стаціонарному лікуванні, про що
свідчить листок непрацездатності від
18.10.2013 року. Вона письмовим листом
попередила завідувача ДНЗ№1 про
відкликання заяви про звільнення та
поновлення на раніше займаній посаді.
28.10.2013 року прийшла відповідь, що
поновити на попередню посаду
неможливо, бо на цю посаду вже прийнято
2 людини - одна з 08.10.2013 року, а інша з
16.10.2013 року.

Відповідно до ст.38 КЗпП України
вона не могла бути звільнена, адже при
звільненні за власним бажанням вона
повинна була попередити роботодавця за
2 тижні про звільнення.. І в разі якщо не
залишила роботу і не вимагає
розірвання трудового договору, то її не
вправі були звільняти за поданою
раніше заявою. Окрім того, вона ще 07.10.2013
року в усній формі попередила
завідувача ДНЗ№1 про відкликання заяви
про звільнення, в той день продовжувала
працювати.

Вказані дії відповідача завдали
їй моральної шкоди, яка виразилась в
моральних переживаннях,втраті
душевного спокою, перебування в
роздратованому стані.

Просить суд поновити її на посаді
вихователя Суворівського ДНЗ №1.
Стягнути із Суворівського ДНЗ №1
середній заробіток за час вимушеного
прогулу та виплату лікарняного.
Стягнути із Суворівського ДНЗ№1 у
відшкодування моральної шкоди 5000 грн.
та судові витрати.

В судовому засіданні позивачка
свої позовні вимоги змінила. Від
стягнення відшкодування за тимчасову
втрату непрацездатності ( оплату
лікарняного листка) та судових витрат
відмовилась. Просила суд стягнути на її
користь 1000 грн. у відшкодування
моральної шкоди. В решті свої позовні
вимоги підтримала і просила їх
задовольнити. Пояснила суду, що вона
подавала заяву про звільнення. В заяві
було написано все правильно. Перед
написанням заяви був конфлікт із
завідувачкою, тому вона написала заяву
про звільнення за власним бажанням.
Забрала деякі особисті речі в день
написання заяви.

До цього в неї були претензії до
завідувачки з приводу вирваного та
переписаного листка про відвідування
дітей. Завідувачка переписала листок.
Це було 01.10.2013 року. Але тоді сварки не
було. Вона просто показала це няні
ОСОБА_3, кухарці ОСОБА_4 сторожу ОСОБА_5

07.10.2013 року вже між нею та
завідувачкою була сварка. Хто її почав -
не пам»ятає. Через цю сварку вона 08.10.2013
року попала в лікарню. Заяву про
звільнення вона написала 07.10.2013 року
біля 11 год. Віддала заяву завідувачці.
На її ім»я була написана заява про
звільнення за власним бажанням через
стан здоров»я. Про задоволення чи не
задоволення заяви завідувачка нічого
не сказала. Вона продовжувала
працювати. До 17 год. перебувала на
роботі. О 12 год. вона казала
завідувачці, що заяву про звільнення
відкликає. Про це більше нікому не
повідомляла.

Наказ про звільнення їй був
направлений поштою. Він був підписаний
завідувачкою 07.10.2013 року. Отримала його
після 20.10.2013 року. Письмової заяви про
відкликання заяви про звільнення вона
не писала. Не знала, що це треба.

)9.10.2013 року син повідомляв
завідувачку, що вона перебуває в
лікарні. Але та повідомила, що на її
місце вже прийнята людина. ОСОБА_6 була
прийнята з 08.10.2013 року по переводу із
художньої школи.

Їй по 07.10,2013 року включно була
нарахована заробітна плата. В кінці
жовтня 2013 року вона отримала
розрахункові. Через банк отримала.

18.10.2013 року вона вийшла з лікарні.
Їй дали лікарняний. Мама занесла його
завідувачці, але його повернули. Вже
19.10.2013 року вона написала письмову
заяву про відкликання зави про
звільнення. Син поніс цю заяву, але йому
сказали, що на місце вихователя вже
прийнято 2 людини. З цих причин на
роботу вона не вийшла.

Трудова книжка була у неї вдома.
Вона весь час зберігалась у неї дома.
Запису про звільнення в ній немає. Для
такого запису вона з трудовою книжкою
нікуди не йшла.

З 09.10.2013 року вона перебувала на
стаціонарному лікування в лікарні. Але
лікарняний у неї не прийняли. 08.10.2013
року вона також була в лікарні у лікаря
до 15 год. Крім лікарні нікуди не
заходила.

Вона просить стягнути середній
заробіток за час вимушеного прогулу з
08.10.2013 року по день розгляду справи із
розрахунку 146 грн. середньоденного
заробітку. Її середньомісячний
заробіток складає 3017 грн.

Від такого звільнення вона сильно
переживала, нервувала. У неї був
нервовий стрес.

Представник позивачки ОСОБА_8 в
судовому засіданні змінені позовні
вимоги позивачки підтримав, просив їх
задовольнити. Пояснив, що
середньомісячний заробіток позивачки
складав 3017 грн. 35 коп. Із цього
розрахунку її середньоденний
заробіток складає 146 грн. оскільки
вимушений прогул триває 164 дні, то
стягненню підлягає 23944 грн.

Представник відповідача ОСОБА_9
суду пояснила, що 07.10.2013 року позивачка
написала заяву про звільнення за
власним бажанням. Ніякого примусу не
було. В той же день її було звільнено на
підставі ст.38 ч.1 КЗпП України. ОСОБА_6
написала заяву про переведення 07.10.2013
року. В той же день був наказ про її
прийняття на роботу.

ОСОБА_1 07.10.2013 року навіть не
допрацювала до кінця робочого дня.
Заяву вона подала в другій половині
дня. Конфлікт в той день у неї був із
музкерівником. Позивачка в той день
забрала і тримала в себе біля 4 годин
ключі від кладовки.

До ДНЗ приходив в той же день
голова сільської ради. ОСОБА_1 питала
його як написати заяву, щоб стати в
центр зайнятості.

ОСОБА_6 - мати одного з дітей. Вона
знала, що у ОСОБА_6 педагогічка освіта.

ОСОБА_1 після 18.10.2013 року на роботу
не виходила. Заяву про звільнення вона
подала близько 14-15 год. Після цього
забрала всі свої речі. Залишила дітей
самих. З дітьми були няня та кухар.
Потім вона з ними була.

Наказ про звільнення вона
відправила ОСОБА_1 по пошті 15.10.2013 року.
Трудові книжки у працівників
зберігаються по домам. Трудову у ОСОБА_1
не вимагала.

Вона просила ОСОБА_1 трохи
поробити, але та відмовилась.

Не знала, що позивачка захворіла.
Лікарняний ніхто не приносив.

07.10.2013 року ОСОБА_1 працювала до 16
год.20 хв.До 17 год. не допрацювала.

ОСОБА_6 прийшла після 17 год.

Вона відтабелювала ОСОБА_1 07.10.2013
року повністю. Поставила 8 год., бо не
хотіла ображати.

11.10.2013 року до ДНЗ приходив син
позивачки із працівником СБУ.
Погрожували, що її посадять. 08.10.2013 року
син позивачки не приходив.

ОСОБА_6 була переведена 08.10.2013
року. Заяву подала особисто їй о 15 год.
Заяву ОСОБА_6 реєструвала вона
особисто. Відмітки про її прийняття не
зробила, записала лише в журнал.

Голову сільської ради викликала
07.10.2013 року, щоб ОСОБА_1 усмирив.

З 11 до 12 год. того дня був крик на
прогулянці. ОСОБА_1 вирвала ключі від
кладовки і не віддавала. Два тижні вона
не хотіла відпрацьовувати.

По ст.40 КЗпП вона ОСОБА_1 не
звільнила за прогул, бо не хотіла
псувати трудову.

ОСОБА_6 принесла заяву про
прийняття на роботу 08.10.2013 року біля 8
год.30 хв. В той же день був наказ . ОСОБА_6
о 14 год. привезла наказ із музичної
шкоди і трудову. О10 год. вона
телефонувала директору музичної школи
з приводу згоди на переведення ОСОБА_6.

По мобільному телефону для
отримання наказу ОСОБА_1 не викликали,
бо не могли додзвонитись. Виписала нову
трудову книжку і направила по пошті.

ОСОБА_1 заяви про звільнення не
відкликала. Чому її син вимагав
повернення заяви - не знає.

В даний час замість ОСОБА_1 працює
в ДНЗ 2 людини.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що
до Суворівського ДНЗ№1 ходить її 3
дитини. В жовтні 2013 року завгоспом ДНЗ
була ОСОБА_7, ОСОБА_3 працювала
нянею.08.10.2013 року вони приймали дітей.
Вони ввечері їй сказали, що ОСОБА_1 вже
не працює. 3-4 дні в жовтні 2013 року
виховательки в садочку не було. ДНЗ
залишався без педагога.

В той день ОСОБА_1 працювала до 17
год. Дітей не залишала. О 16 год.30 хв. вона
забирала свою дитину і бачила ОСОБА_1.

ОСОБА_3 також була о 16 год.30 хв.
07.10.2013 року.

ОСОБА_7 на 2-й день сказала, що
ОСОБА_1 звільнилась. Через 3-4 дні ОСОБА_6
вийшла на роботу.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що в
жовтні 2013 року вона привела дитину в
садочок і їй повідомили, що ОСОБА_1
звільнили. Причину не сказали. 08.10.2013
року дітей приймали ОСОБА_7 та ОСОБА_3.
Заміну ОСОБА_1 знайшли не зразу після
звільнення. На 2-й день.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що
працює в ДНЗ №1 кухарем. 07.10.2013 року був
конфлікт у позивачки із ОСОБА_14 -
музкерівником. Вивели дітей на двір.
Позивачка вивела. ОСОБА_14 пішла
прибирати на двір. Позивачка зайшла на
кухню і сказала, що посварилась із
ОСОБА_14 Забрала ключ від кухні і
сказала, що буде перевірка. Віддала
ключ біля 13 год. Вона в той день дітей
погодувала і пішла додому. ОСОБА_14 о 14
год. сиділа біля дітей. Вони умовляли
ОСОБА_1 не писати заяву про звільнення.
ОСОБА_3 теж умовляла. ОСОБА_1 причини
звільнення не пояснювала.

О 15 год.30 хв. вони дітей годували.
ОСОБА_1 ще була на роботі. Після цього
почала збирати свої речі. Хтось із
батьків завіз її додому. О 17 год. вона в
той день пішла додому. Чи залишались
після 17 год. ще діти - не знає.

ОСОБА_6 вже 08.10.2013 року о 8 год.40 хв.
була в групі з дітьми.

ОСОБА_1 їй показувала табель
відвідування дітей, В ньому були
виправлення, на писані не її рукою.

Свідок ОСОБА_3 суду пояснила, що
працює в Суворівському ДНЗ №1
помічником вихователя. 07.10.2013 року був
конфлікт. Неправильно нарахували муз
керівнику відпускні. Але ОСОБА_14 ніхто
не обзивав. ОСОБА_1 написала заяву про
звільнення о 14 год. О 16 год. вона вже
збирала речі. О 16 год.30 хв. пішла з
роботи.

ОСОБА_6 вже 07.10.2013 року після обіду
писала заяву про прийняття на роботу.

08.10.2013 року ОСОБА_6 заходила
зранку.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснив, що
працює Суворівським сільським головою.
В жовтні 2013 року, точного числа не
пам»ятає, ОСОБА_1 йому повідомила, що
працювати більше не буде, тому
звільняється. Питала його як написати
заяву, щоб стати в ЦЗН. Заяви ОСОБА_1 про
звільнення він не бачив. ОСОБА_14
пояснила, що був конфлікт між нею та
ОСОБА_1

Десь о 14 год. він порадив ОСОБА_9
шукати заміну ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що
07.10.2013 року вона працювала в музичній
школі. 07.10.2013 року біля 16 год. пішла з
дітьми гуляти і почула скандал. На
території ДНЗ

ОСОБА_9 запропонувала їй роботу
вихователя. Вона погодилась. Це було до
17 год. Сказала завідувачці, що поїхала
до директора музичної школи. Директор
сказав, що згоден перевести. Заяву про
прийняття на роботу вона написала в той
день біля 18 год. Трудову директор
музичної школи їй віддав ще 07.10.2013 року.
Точніше, секретар і кадровик ОСОБА_16
віддала трудову книжку. Наказу про
переведення чи звільнення тоді ще не
було. 07.10.2013 року вона написала заяву
про звільнення, а 08.10.2013 - на сумісника.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що
07.10.2013 року вона написала заяву про
звільнення із Суворівського ДНЗ №1 В
той ден був конфлікт із позивачкою.
Конфлікт був з приводу нарахування їй
відпускних. В той же день був наказ про
звільнення. До 11 год. вона вже пішла з
роботи. Конфлікт чула ОСОБА_3

В ДНЗ вона працювала на 0,25 ставки
музкерівника та 0,25 ставки завгоспа.

Із наказу № 1 від 09.08.2010 року
вбачається, що ОСОБА_1 призначена на
посаду вихователя та на посаду
музкерівника на 0,25 ставки
Суворівського дитячого садка №1 з
09.06.2010 року.

Згідно наказу №68 від 07.10.2013 року
ОСОБА_1 ( 1,3 ставки ) звільнено з посади
вихователя Суворівського ДНЗ №1 за
власним бажанням з 07.10.2013 року.

Позивачкою надана копія
письмової заяви від 07.10.2013 року. В заяві
написано, що вона просить звільнити її
за власним бажанням в зв»язку зі станом
здоров»я. Заява адресована завідувачці
Суворівським ДНЗ №1 ОСОБА_9 Запис про
задоволення викладеної в заяві вимоги
відсутній.

Запис в амбулаторній картці
ОСОБА_1 свідчить, що вона 08.10.2014 року
зверталась з приводу надання медичної
допомоги.

ОСОБА_1 Тульчинською ЦРЛ був
виданий лікарняний листок серії АВЯ №
025072 про перебування її на
стаціонарному лікуванні з 09.10.2013 року
по 18.20.2013 року.

Із листа завідувача ДНЗ №1 с
.Суворівського ОСОБА_9 без дати
вбачається, що остання повідомила
позивачку, що поновити її на попередню
посаду неможливо, бо на посаду
вихователя прийнято 2 людини з 08.10.2013
року та 16.10.2013 року. Згідно наданого
конверту та повідомлення про вручення
поштового відправлення, за яким
відправником значиться ДНЗ №1, ОСОБА_1
отримала цей лист 22.10.2013 року.

Із оглянутої в судовому засіданні
трудової книжки серії ВКР № 2289513 на
ім.»я ОСОБА_1 вбачається, що запис про її
звільнення з роботи в Суворівському
ДНЗ №1 07.10.2013 року відсутній.

Згідно довідки Суворівської
сільської ради без дати на номера
ОСОБА_1 в жовтні 2013 року нараховано 3641
грн. 59 коп. і виплачено 2447 грн.50 коп.

Згідно довідки №2 від 22.10.2013 року,
виданої Суворівською сільською радою,
ОСОБА_1 з квітня 2013 року по вересень 2013
року нараховано заробітної плати та
інших видів доходів 18104 грн. 07 коп.
Виплачено 12005 грн.78 коп.

Із табелю обліку робочого часу
працівників Суворівського ДНЗ №1 за
жовтень 2013 року вбачається, що ОСОБА_1
07.10.2013 року відпрацювала повний робочий
день.

Із наказу №3-к від 07.10.2013 року
директора Тульчинської дитячої
музичної школи вбачається, що ОСОБА_6
звільнена з посади викладача
образотворчого мистецтва 07.10.2013 року на
підставі п.5 ст.36 КЗпП України в зв»язку
з переведенням на роботу до ДНЗ №1
с.Суворівського.

Із копії заяви ОСОБА_6 про
переведення на роботу до Суворівського
ДНЗ №1 вона написала цю заяву 07.10.2013
року.

Заяву про прийняття на роботу до
Суворівського ДНЗ №1 вона написала
07.10.2013 року.

При огляді книги наказів
Суворівського ДНЗ №1 встановлено, що
завідувачкою Суворівського ДНЗ №1
07.10.2013 року був виданий наказ № 67 «Про
заміщення». Згідно цього наказу в
зв»язку з відсутністю вихователя
ОСОБА_1 тимчасового призначити на
посаду вихователя ОСОБА_6 з 08.10.2013 року.
Підстава - заява ОСОБА_6 В наказі є
підписи завідувачки ДНЗ та ОСОБА_6 про
ознайомлення із наказом.

Представник відповідача ОСОБА_9 з
приводу видачі цього наказу в судовому
засіданні пояснила, що видала його
помилково.

В цій же книзі записаний наказ № 68
від 07.10.2013 року про звільнення ОСОБА_1 з
посади вихователя за власним бажанням
із 07.10.2013 року.

Згідно такого ж наказу № 69 від
07.10.2013 року ОСОБА_1 звільнена з посади
музкерівника з 07.10.2013 року за власним
бажанням

Вислухавши пояснення позивачки,
її представника, представника
відповідача, покази свідків, вивчивши
надані сторонами письмові докази у
справі, оцінюючи їх відповідно до ст.212
ЦПК України суд вважає, що позовні
вимоги позивачки,з врахуванням
внесених до них змін у судовому
засіданні підлягають задоволенню.

В судовому засіданні достеменно
встановлено, що ОСОБА_1, яка працювала
вихователем та на 0,25 ставки
музкерівником Суворівського ДНЗ№1,
07.10.2013 року подала завідувачці ДНЗ
ОСОБА_9 заяву про звільнення за власним
бажанням. Дата звільнення в заяві не
вказана.

Цей факт підтверджений самою
заявою і сторонами на оспорюється.

Відповідно до ст.38 КЗпП України
працівник має право розірвати трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, попередивши про це власника або
уповноважений ним орган письмово за
два тижні. У разі, коли заява працівника
про звільнення з роботи за власним
бажанням зумовлена неможливістю
продовжувати роботу (переїзд на нове
місце проживання; переведення чоловіка
або дружини на роботу в іншу
місцевість; вступ до навчального
закладу; неможливість проживання у
даній місцевості, підтверджена
медичним висновком; вагітність; догляд
за дитиною до досягнення нею
чотирнадцятирічного віку або
дитиною-інвалідом; догляд за хворим
членом сім'ї відповідно до медичного
висновку або інвалідом I групи; вихід на
пенсію; прийняття на роботу за
конкурсом, а також з інших поважних
причин), власник або уповноважений ним
орган повинен розірвати трудовий
договір у строк, про який просить
працівник.

Якщо працівник після закінчення строку
попередження про звільнення не залишив
роботи і не вимагає розірвання
трудового договору, власник або
уповноважений ним орган не вправі
звільнити його за поданою раніше
заявою, крім випадків, коли на його
місце запрошено іншого працівника,
якому відповідно до законодавства не
може бути відмовлено в укладенні
трудового договору.

Працівник має право у визначений ним
строк розірвати трудовий договір за
власним бажанням, якщо власник або
уповноважений ним орган не виконує
законодавство про працю, умови
колективного чи трудового договору.

Із заяви ОСОБА_1 про звільнення за
власним бажання від 07.10.2013 року не
вбачається, що вона просить розірвати
трудовий договір у визначений у заяві
строк. Про скорочення строку
попередження про звільнення в заяві
взагалі не вказано.

З цих обставин розірвання
трудового договору з ОСОБА_1 07.10.2013 року
до закінчення строку попередження
роботодавця про звільнення є суттєвим
порушенням прав працівника,
передбачених ст.38 КЗпП України.
Зокрема, його права змінити думку про
залишення роботи та відкликання заяви
про звільнення за власним бажанням.

Суд вважає, що в судовому
засіданні встановлено, що позивачка до
спливу строку попередження звернулась
із заявою про відзив заяви про
звільнення. Про це свідчить як її
пояснення та її представника, так і
надані суду письмові докази. Так, про це
свідчить лист завідувачки ДНЗ ОСОБА_9
про неможливість поновлення позивачки
на роботі, бо на її місце прийнято 2
працівника. Факт написання цього листа
та відправлення адресату представник
відповідача в судовому засіданні не
заперечувала. При цього вона ні в листі,
ні в судовому засіданні не надала суду
доказів, що прийнятій на місце ОСОБА_1
ОСОБА_6 не можна було відмовити в
укладенні трудового договору.

Про відзив заяви про звільнення
свідчать і пояснення представника
відповідача ОСОБА_9 в судовому
засіданні про те, що 11.10,2013 року до ДНЗ
приходив син позивачки і навіть
погрожував їй притягненням до
відповідальності в разі відмови в
поновленні матері на роботі.

Окрім цього, суд вважає, що
фактичне прийняття ОСОБА_6 на роботу
було здійснено з порушенням вимог КЗпП
України. Із наданих суду доказів
вбачається, що наказ про прийняття її
на роботу в порядку заміщення №67 від
07.10.2013 року був виданий до закінчення
дії трудового договору, укладеного із
ОСОБА_1, оскільки лише після видачі
цього наказу завідувачкою ДНЗ №1 були
видані накази про звільнення ОСОБА_1 №68
та №69.

Пояснення представника
відповідача про те, що наказ №67 від
07.10.2013 року нею виданий помилково суд не
вважає належним доказом, оскільки
після цього нею було видано не один, а
два накази про звільнення ОСОБА_1 Не
видано наказу про скасування наказу №67
як помилково виданого. Із показів
ОСОБА_6 свідчить, що запрошення на
роботу ОСОБА_9 їй зроблено 07.10.2013 року.
Тобто, до того часу як ОСОБА_1 було
надано для ознайомлення накази №№ 68 та
69 від 07.10.2013 року, видано трудову книжку
та проведений розрахунок при
звільненні.

Наполягання ОСОБА_9 на тому, що
ОСОБА_1 07.10.2013 року ще до закінчення
робочого дня залишила роботу і тому
була звільнена в той же день суд не бере
до уваги, оскільки позивачка була
звільнена за власним бажанням, а не з
ініціативи адміністрації за порушення
трудової дисципліни. Згідно табелю
обліку робочого часу, який заповнений
самою ОСОБА_9, ОСОБА_1 07.10.2013 року
відпрацювала повний робочий день. Про
це також свідчили в судовому засіданні
свідки ОСОБА_13, ОСОБА_3, ОСОБА_10

За цих обставин вона не могла бути
звільнена з роботи 07.10.2013 року і
підлягає поновленню.

Відповідно до ст.235 ч.2 КЗпП
України при винесенні рішення про
поновлення на роботі орган, який
розглядає трудовий спір, одночасно
приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за
час вимушеного прогулу, але не більше
як за один рік.

Середній заробіток працівника
згідно ч.1 ст.27 Закону України № 108/95- ВР
«Про оплату праці» від 24.03.1995 року
визначається за правилами,
закріпленими в Порядку обчислення
середнього заробітку і плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України №100 від 08.02.1995 року.

Із п.5 порядку вбачається, що
основою для визначення загальної суми
заробітку, що підлягає виплаті за час
вимушеного прогулу, є розрахована
згідно абз.1 п.8 цього порядку
середньоденна заробітна плата
працівника.

Наданими суду довідками
Суворівської сільської ради
підтверджено, що середньоденна
заробітна плата ОСОБА_1 складала 146 грн.
Цю суму заробітку сторони не
оспорювали.

Строк вимушеного прогулу
позивачки з дати її звільнення 07.10.2013
року по день винесення судом рішення
про поновлення на роботі складає 164
робочі дні. Із цього слідує, що
стягненню з відповідача на користь
позивачки за час вимушеного прогулу
підлягає сума 23944 грн.

На підставі ч.1 ст.1167 ЦК України
підлягають задоволенню позовні вимоги
щодо відшкодування позивачці
моральної шкоди, завданої їй
незаконним звільненням з роботи.
Позивачкою в судовому засіданні
доведено, що внаслідок відмови в
поновленні трудового договору вона
перебувала у стресовому стані, навіть
перебувала на стаціонарному лікуванні
в лікарні, відчувала неабияке
хвилювання від несправедливого
звільнення.

Визначений позивачкою розмір
моральної шкоди суд вважає таким, що
відповідає ступеню тих переживань та
хвилювань, які завдані їй внаслідок
незаконного рішення про звільнення.

Керуючись ст.ст.38,235 КЗпП України,
ст.1167 ЦК України, ст.27 Закону України
«Про оплату праці», ст.ст.212-215,218 ЦПК
України,

В И Р І Ш И
В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити
повністю.

Поновити ОСОБА_1 на посаді вихователя
Суворівського ДНЗ№1 с.Суворівського
Тульчинського району Вінницької
області.

Стягнути із Суворівського ДНЗ№1 на
користь ОСОБА_1 двадцять три тисячі
дев»ятсот сорок чотири (23944) грн.
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу.

Стягнути з Суворівського ДНЗ№1 на
користь ОСОБА_1 у відшкодування
моральної шкоди 1000 грн.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.367 ЦПК
України звернути рішення про
поновлення на роботі ОСОБА_1 до
негайного виконання.

.Апеляційна скарга на рішення
суду подається протягом десяти днів
після його проголошення до
апеляційного суду Вінницької області
через Тульчинський районний суд.

Суддя
Тульчинського районного суду

А.П.Карнаух