Справа № 742/747/14 Провадження №
22-ц/795/1181/2014 Категорія -
цивільнаГоловуючий у I інстанції -
Кантур А. М. Доповідач - Литвиненко І. В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді Литвиненко
І.В.суддів:Євстафіїва О.К., Шарапової
О.Л.при секретарі:Зіньковець О.О.за
участю:ОСОБА_5, ОСОБА_6, його
представника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
Прилуцького міськрайонного суду від 02
квітня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про повернення
безпідставно отриманих коштів,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати рішення суду через порушення
норм матеріального та процесуального
права, неповне з'ясування обставин
справи, і ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позову.

Рішенням суду позов задоволено. Суд
стягнув з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 1800
грн. безпідставно отриманих коштів та
246,6 грн. в рахунок сплаченого судового
збору.

Доводи апеляційної скарги полягають у
тому, що ОСОБА_5 не є стороною у справи,
оскільки він не мав доручення на
розпорядження квартирою сина, гроші,
отримані за договором оренди він
передав сину як власнику квартири, і
позивач не дотримав вимог ст. 825 ЦК
України щодо порядку розірвання
договору найму житла. Крім того,
апелянт наголошує на тому, що суд
першої інстанції під час розгляду
справи упереджено поставився до нього,
а саме: оголошувались тривалі перерви,
головуючий настійливо пропонував
добровільно домовитись.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового розгляду,
дослідивши матеріали справи,
апеляційний суд приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що в серпні 2013 року
ОСОБА_6 передав ОСОБА_5 1800 грн. в рахунок
договору оренди квартири АДРЕСА_1, яка
належить ОСОБА_8.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_5 виявився не
власником квартири і договір оренди
квартири з власником не був укладений,
то ОСОБА_6 просив зобов'язати ОСОБА_5
повернути йому 1800 грн. як безпідставно
набуте майно.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що
неправомірно одержані відповідачем в
рахунок виконання нікчемного
правочину кошти в порядку
односторонньої реституції підлягають
стягненню з нього в користь позивача.

Апеляційний суд погоджується з
рішенням суду про стягнення з ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_6 1800 грн., але мотиви
задоволення вимог не відповідають
нормам матеріального права.

Зокрема, рішенням Прилуцького
міськрайонного суду від 18.12.2013 року
було відмовлено в задоволенні позову
ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про застосування
наслідків нікчемного правочину,
посилаючись на те, що ОСОБА_5 передав в
оренду квартиру ОСОБА_6 не за договором,
а без відповідних правових підстав.

ОСОБА_5 не заперечує того факту, і
наголошує на цьому в апеляційній
скарзі, що він не мав доручення на
розпорядження квартирою сина. Це
підтверджує ту обставину, що ОСОБА_5
отримав кошти без відповідної правової
підстави.

Відповідно до ст.1212 ЦК України, особа,
яка набула майно або зберегла його у
себе за рахунок іншої особи без
достатньої правової підстави,
зобов'язана повернути потерпілому це
майно.

Саме на цю норму закону посилався
позивач при зверненні до суду і
вказаними вище обставинами
обґрунтовував свої вимоги. Суд першої
інстанції на вказане не звернув уваги,
не дав правової оцінки даним
правовідносинам, а тому посилання суду
на ст.216 ЦК України є неправильним. За
таких обставин, рішення суду в частині
мотивів задоволення позову підлягає
зміні.

Щодо доводів апелянта про неможливість
його бути відповідачем по справі через
відсутність доручення на
розпорядження квартирою сина, то вони є
лише доказом того, що відповідач
отримав кошти без достатньої правової
підстави і, як відповідач, повинен
повернути отримані кошти.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що кошти були сплачені позивачем як
орендна плата за житло, а тому вони не є
безпідставно набутими ОСОБА_5, і, крім
того, ці кошти були передані власнику
квартири, не можуть братись до уваги,
зважаючи на те, що кошти віддавались
позивачем особисто ОСОБА_5, який не мав
повноважень отримувати ці кошти,
договір оренди не укладався позивачем
з власником квартири, а тому дані кошти
підлягають поверненню саме
відповідачем по справі.

Також не заслуговують на увагу
твердження апелянта про те, що
позивачем не було дотримано вимог ст. 825
ЦК України стосовно порядку розірвання
договору найму житла, оскільки договір
найму квартиру у відповідності до
ст.ст. 810-813 ЦК України не укладався.

Доводи апеляційної скарги про
упередженість суду не знайшли свого
підтвердження, і крім того, відповідно
до ст.ст.10, 31 ЦПК України, суд
зобов'язаний сприяти всебічному,
повному з'ясуванню всіх обставин
справи і роз'яснити сторонам їх право
укласти мирову угоду на будь-якій
стадії цивільного процесу.

Керуючись ст.1212 ЦК України, ст.ст. 303, 307,
309 ч.1 п.4, 314, 316, 319, 325 ЦПК України,
апеляційний суд

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Рішення Прилуцького міськрайонного
суду від 02 квітня 2014 року змінити в
частині мотивів задоволення позовних
вимог.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:Судді: