АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/6104/14
інстанції - Колдіна О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів
Іванченко М.М., Рубан С.М.

при секретарі Онищенко
О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 нарішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 17 березня 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_1 до Державного
підприємства «Національного центру
Олександра Довженко», третя особа: В.О.
генерального директора Федорчук
Вероніка Олександрівна про поновлення
на роботі стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В.,
пояснення позивача, представників
сторін, перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з
вищеназваним позовом до відповідача в
якому просив суд, визнати його
звільнення на підставі п. 3 ст. 40 КЗПП
України незаконним поновити його на
посаді головного інженера відповідача,
стягнути середній заробіток за час
вимушеного прогулу а також у
відшкодування моральної шкоди 15 000 грн.

Вимоги обґрунтовував тим, що він не
вчиняв порушень трудової дисципліни,
за які його звільнили.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 17 березня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просив про скасування рішення з
ухваленням нового про задоволення його
вимог.

Суд при ухваленні рішення не врахував,
що йому в вину ставиться не виконання
трудових обов`язків, які не є трудовими
обов`язками, які повинен виконувати
головний інженер. Суд не врахував, що
дисциплінарне стягнення 06 червня 2012
року на нього було накладено через
допуск сторонніх осіб до роботи з
енергетичним обладнанням. Суд не
врахував, що головний інженер за
посадовою інструкцією не є особою, яка
відповідає за енергогосподарство, крім
того вказане дисциплінарне стягнення
накладено з порушенням вимог ст. 149 КЗПП
України. Суд також не врахував, що
групу осіб з Міністерства на
підприємство допускав не він, а
заступник директора ОСОБА_2, а його
неправомірно було звільнено за
правопорушення яке він не допускав.
Також суд не врахував, що звільняючи
його з роботи 23 січня 2013 року за
невиконання своїх обов`язків з приводу
перенесення насосної станції, сплив
строк притягнення його до
дисциплінарної відповідальності, а
також суд не врахував, що він не
зобов`язаний був контролювати роботу
іншою юридичної особи, щодо здійснення
такого перенесення, з якою був
укладений договір на виконання
вказаних робіт.

В судовому засіданні апеляційного суду
позивач та його представник доводи
скарги підтримали.

Представники відповідачів проти
доводів скарги заперечували.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
цій частині, колегія суддів приходить
до висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч.1 п.3 ст. 40 КЗПП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником лише у випадках
систематичного невиконання
працівником без поважних причин
обов`язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника раніше
застосовувались заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення;

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції вважав встановленими
такі обставини.

Позивач по справі працював у
відповідача з 21 травня 2005року, з 01
лютого 2012 року був призначений на
посаду головного інженера.

06 червня 2012 року позивач був
притягнутий до дисциплінарної
відповідальності на підставі наказу №
27 у вигляді догани за раптове
припинення енергопостачання
відповідача у робочий час без дозволу
на те керівництва і попередження
відповідних підрозділів про
відключення електроенергії, що
призвело до матеріальних та іміджевих
втрат підприємства.

За результатами перевірки даних
випадків, було встановлено, що
відключення відбулося з відома
головного інженера сторонньою особою,
яка не була працівником підприємства.

Вказане порушення обговорювалось на
оперативній нараді на якій позивач
надавав свої пояснення та 07 червня 2012
року був ознайомлений з вказаним
наказом. В передбачений КЗПП України
строк законність притягнення його до
дисциплінарної відповідальності
позивач не оскаржив та продовжував
працювати у відповідача.

Відповідно до наказу № 55 від 03.12.2012 року
позивач був призначений
відповідальною особою за виконання
робіт по перенесенню насосної станції
артезіанського водопостачання для
технологічних потреб виробництва у
приміщенні складу металу.

Відповідно до вказаного наказу, з яким
позивач був ознайомлений останній
зобов`язаний був звітувати, щодо
проходження вказаних робіт.

Проте 23 січня 2013 року позивача було
звільнено з посади головного інженера
за п.3 ч.1 ст. 40 КЗПП України за
систематичне не виконання без поважних
причин обов`язків, які складають зміст
його трудових функцій.

Підставою для видачі наказу про
звільнення стала доповідна записка
заступника генерального директора
Савінцева С.Б. від 26 грудня 2012
відповідно до якої позивач
самоусунувся від виконання робіт по
перенесенню насосної станції та допуск
без відповідного погодження з
керівництвом 16 січня 2013 року до
приміщення центру групи людей.

Перевіривши наведені сторонами доводи
та надані суду докази, суд встановив, що
при звільненні позивача за порушення
трудової дисципліни, відповідачем були
дотримані вимоги трудового
законодавства.

Вищенаведені обставини справи, які суд
вважав встановленими є доведеними.

Висновки суду про відсутність підстав
для визнання незаконним звільнення
позивача та поновлення його на роботі
та відшкодування моральної шкоди
відповідають встановленим обставинам
та вимогам Закону.

Доводи позивача про те, що перший наказ
про притягнення його до дисциплінарної
відповідальності був підписаний не
уповноваженою особою, колегія суддів
не приймає, так як позивач не заявляв
позовних вимог про визнання незаконним
вказаного наказу з посиланням на ці
обставини.

Крім того відповідно до довіреності
виданої 29.12.2011 року, яка діяла до 31.12.2012
року ОСОБА_2 був уповноважений
здійснювати від імені відповідача дії
в тому числі наймати та звільняти
працівників Довірителя, вирішувати
питання організації та оплати їх праці
відповідно до чинного законодавства,
підписувати колективний договір,
заохочувати та накладати стягнення на
працівників Довірителя, видавати
накази, розпорядження та інші акти
управління. Посилання представника
позивача на те, що видача такої
довіреності не відповідає вимогам
Статуту та Закону, суд першої інстанції
правомірно не взяв до уваги так як
вказані вимоги також позивачем
заявлені не були.

Доводи апеляційної скарги з приводу
того, що перше дисциплінарне стягнення
на позивача було накладено за
порушення обов`язків , які є обов`язками
головного енергетика, а не його,
колегія суддів не приймає, так як в
судовому засіданні апеляційного суду
позивач визнав, що саме з його відома
був допущений працівник, який здійснив
відключення електроенергії, так як в
той час головний енергетик перебував у
відпустці, і він виконував
повноваження останнього.

Доводи скарги з приводу відсутності
вини позивача у невиконанні своїх
обов`язків в грудні 2012 року під час
перенесення насосної станції, колегія
суддів не приймає, так як позивач не
надав суду докази , що він виконував
вимоги наказу з приводу звітування про
хід робіт, які відбувались, не надав
також будь-яких доказів, які б
підтверджували, що саме він здійснював
контроль від підприємства за вказаними
роботами. Позивач визнав, що покладення
на його обов`язку контролю за
проведення такими роботами входить
саме в його обов`язки, передбачені
інструкцією. Суд надав належну оцінку
наданим відповідачем доказам, а саме
листам підрядної організації, яка
безпосередньо проводила ці роботи,
щодо не сприяння позивача у проведенні
цих робіт, що призводило до не
виконання їх у передбачені строки.

Доводи позивача про те, що він не
зобов`язаний контролювати роботу
працівників іншої юридичної особи,
колегія не приймає. тому, що такі
обов`язки були покладені на позивача
відповідним наказом з яким той був
ознайомлений, а також позивач визнав,
що за посадовими обов`язками, саме
головний інженер може здійснювати
контроль за належністю проведення
таких робіт.

Доводи позивача з приводу сплину
строків передбачених ст. 148, 149 КЗПП для
притягнення його до дисциплінарної
відповідальності є безпідставні, тому,
що за перший проступок позивач був
притягнутий до відповідальності на
початку червня 2012 року, а за другий 23
січня 2013 року, тобто не минув рік від
вчинення першого проступку, а також
дисциплінарні стягнення були
накладені в межах місячного строку з
моменту виявлення та шестимісячного
строку з моменту вчинення проступків.

Суд першої інстанції також дійшов
правильного висновку, що тяжкість
вчинених позивачем проступків,
відповідає тим дисциплінарним
стягненням, які були застосовані, суд
також врахував, що на посаді з якої був
звільнений позивач, останній працював
менше року.

При цьому суд правильно виходив з того,
що в наказі про звільнення окрім не
виконання обов`язків, щодо контролю за
перенесенням насосної станції ,
позивач також був звільнений за те, що
без повідомлення керівництва сприяв у
проникненні на підприємство в січні 2013
року сторонніх осіб.

Доводи позивача, що ним були допущені
працівники комісії, яка приїхала
перевіряти підприємство за його
зверненням на правильність рішення не
впливають, тому, що з наданих суду
доказів вбачається, що у членів
комісії, яких провів позивач були
відсутні належні документи, для
проведення перевірки в той день, а
також керівництво про початок
перевірки було поставлено до відома
вже після того, як члени комісії були
проведені до приміщень відповідача,
перебування в яких без відповідного
інструктажу взагалі не допускається.

Доводи скарги про те, що членів комісії
допустив на підприємство заступник
директора ОСОБА_2 спростовуються
показами допитаних свідків з яких
вбачається, що спочатку особи, які
представились комісією були проведені
позивачем до приміщень відповідача, а
керівництво дізналось про це від інших
працівників та одразу з`ясувало
відсутність належних повноважень та
відповідних документів для можливості
розпочати перевірку.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду першої інстанції не
спростовують.

Судом першої інстанції надана належна
оцінка доводам сторін у сукупності з
наданими сторонами доказами, висновки
суду відповідають обставинам справи та
вимогам Закону.

Рішення суду першої інстанції ухвалене
без порушення норм матеріального та
процесуального права, а тому підстави
для задоволення апеляційної скарги
відсутні.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 17 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її постановлення, однак може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20-ти днів з
дня набрання нею законної сили.

Головуючий:
Судді: