РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Справа № 521/7575/13ц
Пр. № 2/521/1885/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2014 року
м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси
у складі

головуючого - судді Сегеди О.М.

при секретарі - Бондаренко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Одесі
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
майна об'єктом права спільної сумісної
власності та визнання права власності,

встановив:

У травні 2013р. ОСОБА_2 звернулась до суду
з уточненим та доповненим в подальшому
позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, посилаючись
на те, що з 26 березня 1977р. по 26 лютого
1990р. вона перебувала у зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_5. 26 лютого 1990р. шлюб між
ними було розірвано, проте сімейні
стосунки позивачка та ОСОБА_5 не
припиняли та з 27 лютого 1990р. вони
перебували у фактичних шлюбних
відносинах, проживали однією сім'єю без
реєстрації шлюбу, мали спільний бюджет
та виховували спільну доньку - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер. Після його
смерті відкрилася спадщина у вигляді:
квартири АДРЕСА_1, майнового комплексу
магазину №47, розташованого за адресою:
АДРЕСА_2, земельної ділянки площею
0,0289га, розташованої по АДРЕСА_3, дачного
будинку по АДРЕСА_3 у товаристві
«Сонячна поляна» та строкового
банківського вкладу відповідно до
договору №812 від 11.01.2010р. укладеного між
померлим та Укргазбанком на розміщення
грошових коштів у сумі - 13357,84грн.

Позивач зазначала, що після смерті
свого чоловіка ОСОБА_5, вона прийняла
спадщину шляхом звернення у
встановлений законом строк із заявою
про прийняття спадщини до Шостої
одеської державної нотаріальної
контори. Крім неї заяви про вступ у
спадщину після смерті ОСОБА_5 подали
його діти: донька ОСОБА_3 та син від
першого шлюбу ОСОБА_4 На звернення
ОСОБА_2 нотаріусом було відмовлено у
видачі свідоцтва про право на спадщину
та рекомендовано звернутися до суду.

11 лютого 2013р. Малиновським районним
судом м.Одеси було винесено рішення,
яким встановлено факт того, що ОСОБА_2
та ОСОБА_5, померлий ІНФОРМАЦІЯ_3,
проживали однією сім'єю як чоловік та
жінка без реєстрації шлюбу з лютого
1990р. по ІНФОРМАЦІЯ_3

Посилаючись на те, що майно набуте
подружжям під час шлюбу, належить
дружині та чоловіку на праві спільної
сумісної власності, а частки
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівні, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
та законом, позивачка просила суд
винести рішення, яким визнати майновий
комплекс магазину №47, що розташований
за адресою: АДРЕСА_2, садовий будинок та
земельну ділянку, що розташовані за
адресою: АДРЕСА_3 у товаристві «Сонячна
поляна», а також строковий банківський
вклад у сумі 13357,84грн. їх з ОСОБА_5
спільною сумісною власністю, та
визнати за нею право власності на 1/2
частину зазначеного майнового
комплексу магазину; на 1/2 частину
дачного будинку та земельної ділянки,
розташованих у товаристві «Сонячна
поляна» за адресою: АДРЕСА_3, та на 1/2
частину строкового банківського
вкладу.

Позивачка та її представник, діючий за
ордером серії ОД№025470 та договором від
05.05.2014р. у судовому засіданні позовні
вимоги підтримали та просили їх
задовольнити (а.с.231,233).

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні
позовні вимоги визнала та просила їх
задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4, діюча
за довіреністю від 12.11.2013р. у судовому
засіданні позовні вимоги не визнала та
просила суд відмовити в їх задоволені
(а.с.149).

Крім того, 06 травня 2014р. від відповідача
ОСОБА_4 до суду надійшли письмові
заперечення, в обґрунтування яких
останній зазначав, що згідно заяви №1071
від 31 липня 2012р. після смерті ОСОБА_5
він, як його син, прийняв спадщину
померлого на все майно, що залишилося
на день смерті спадкодавця, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_3, де б воно не знаходилось
та з чого б воно не складалося.
Вказував, що відповідно до норм
Цивільного кодексу України у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, а особи які
проживали зі спадкодавцем однією
сім'єю не менш як п'ять років до часу
відкриття спадщини є спадкоємцями
четвертої черги. Зазначав, що в
трирічний термін після розірвання
шлюбу з ОСОБА_6 позивачка не зверталась
із вимогою про поділ майна подружжя.
Вважаючи, що майновий комплекс
магазину №47 по АДРЕСА_2 не може бути
об'єктом спільної власності та
посилаючись на те, що позивачка не
ставить питання про скасування
Державного акту на право приватної
власності на землю І-ОД №064315 від
22.11.1997р., ОСОБА_4 просив суд відмовити в
задоволені позову ОСОБА_2 у повному
обсязі (а.с.234-238).

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши доводи сторін,
проаналізувавши і оцінивши надані
докази у їх сукупності, суд дійшов до
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2,
підлягають задоволенню частково,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК
України кожна із сторін повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених ст.61 цього Кодексу.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Суд вважає, що правовідносини, які
виникли між сторонами, регулюються
Законом України «Про власність»,
главою 8 Сімейного кодексу України,
Земельним кодексом України, розділом
першим главою 26 книги третьої
Цивільного Кодексу України, тому при
винесенні рішення суд застосовує норми
матеріального права, якими регулюються
правовідносини, які виникли між
сторонами.

Судом встановлено, що 26 березня 1977р. між
ОСОБА_5 та ОСОБА_7 було укладено шлюб, що
підтверджується свідоцтвом про
укладення шлюбу серії НОМЕР_2, виданим
Іллічівським відділом РАЦС 26.03.1977р.
(а.с.9).

Після реєстрації шлюбу дружині
присвоєно прізвище ОСОБА_5, про що в
книзі реєстрації актів про укладення
шлюбу зроблено запис №254.

За час шлюбу у подружжя ОСОБА_5
народилося двоє дітей: син ОСОБА_8 та
донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

27 лютого 1990р. шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2
було розірвано, що підтверджується
свідоцтвом про розірвання шлюбу серії
НОМЕР_3 від 27.02.1990р. (а.с.93).

В судовому засіданні позивачка
пояснила суду, що 25.06.1986р. їй було видано
ордер №32 серії МР, на право зайняття 4
кімнатної квартири №29, загальною
площею 51,05 кв.м. в будинку АДРЕСА_1
складом сім'ї 5 осіб: ОСОБА_2, ОСОБА_5 -
чоловік, ОСОБА_8- син, ОСОБА_3- дочка,
ОСОБА_9 - бабуся.

Крім того, в однокімнатній квартирі
АДРЕСА_1 проживав її рідний батько -
ОСОБА_10

Відповідно до обмінного ордеру на
житлове приміщення №2535 серії БО та
виписки з рішення Бюро обміну
житловими приміщеннями Одеської
міської Ради народних депутатів №14
від 04.04.1990р. між ОСОБА_5 і ОСОБА_10,
батьком позивачки, був проведений
обмін жилими приміщеннями, в
результаті якого ОСОБА_5 отримав право
на зайняття однокімнатної квартири
АДРЕСА_1, а ОСОБА_10 право на зайняття
частини жилого приміщення в квартирі
АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що відповідно до
Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду» на
підставі розпорядження №197390 від 14
серпня 2006р. Управлінням
житлово-комунального господарства
Одеської міської ради квартира АДРЕСА_1
була передана у власність ОСОБА_5 і на
його ім'я було видано свідоцтво про
право власності на житло від 14 серпня
2006р. (а.с.11, 13).

З пояснень позивачки в судовому
засіданні вбачається, що після
розірвання шлюбу і обміну житловими
приміщеннями вони з ОСОБА_2
продовжували проживати однією сім'єю
без реєстрації шлюбу в квартирі
АДРЕСА_1, а в квартирі №18 за даною
адресою після смерті ОСОБА_10, став
проживати їх син ОСОБА_8, який згодом
помер.

Вищевказані обставини також
підтверджуються рішенням
Малиновського районного суду м.Одеси
від 11 лютого 2013р., яким встановлено факт
того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5, померлий
ІНФОРМАЦІЯ_3, проживали однією сім'єю як
чоловік та жінка без реєстрації шлюбу
з лютого 1990р. по ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.).

За приписами ч.2 ст. 3 СК України сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.
Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли
дружина та чоловік, у зв'язку з
навчанням, роботою, лікуванням,
необхідністю догляду за батьками,
дітьми та з інших поважних причин не
проживають спільно.

При встановленні факту наявності у
осіб спільного побуту доцільно
враховувати ознаки, визначені у
понятті домогосподарства,
закріпленому у ст. 1 Закону України «Про
Всеукраїнський перепис населення» від
19.10.2000 року. Отже, домогосподарством є
сукупність осіб, які спільно
проживають в одному житловому
приміщенні або його частині,
забезпечують себе всім необхідним для
життя, ведуть спільне господарство,
повністю або частково об'єднують та
витрачають кошти.

Встановлено, що у період шлюбу та в
період проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було
придбано наступне майно, а саме:
майновий комплекс магазину №47, що
розташований за адресою: АДРЕСА_2,
земельна ділянка площею 0,0289га, яка
розташована по АДРЕСА_3, 3/100 частини
садового будинку, що розташований по
АДРЕСА_3 у кооперативі «Сонячна поляна»
та грошові кошти в розмірі 13357,84грн.,
які розміщенні на депозитному рахунку
ПАТ «Укргазбанк», відповідно до
договору №812 від 11.01.2010р. укладеного між
померлим ОСОБА_5 та ПАТ «Укргазбанк».

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_5, як член ДСК «Сонячна поляна»,
який сплатив 24.09.1989р. пайовий внесок в
сумі 2140,00руб., став власником 3/100
частини садового будинку літ. «А», що
складається з: жилого 71,2 кв.м., літньої
кухні-гараж 31,2 кв.м., загальною площею
102,4 кв.м., розташованих на земельній
ділянці площею 298,0кв.м., що
підтверджується реєстраційним
посвідченням від 10.09.1996р., виданим
Комунальним підприємством «ОМБТІ»
(а.с.21-25).

Право власності ОСОБА_5 на 3/100 частини
садового будинку АДРЕСА_3 у
кооперативі «Сонячна поляна»
зареєстровано на підставі довідки ДСК
«Сонячна поляна» від 01.07.1996р. №51/3 в
реєстровій книзі №9с за реєстраційним
№49 стр.28 (а.с.21).

Згідно ст. 15 ЗУ «Про власність», який
діяв на момент реєстрації права
власності на нерухоме майно за
померлим, встановлено, що член
житлового, житлово-будівельного,
дачного, гаражного чи іншого
кооперативу або товариства, який
повністю вніс свій пайовий внесок за
квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю
або приміщення, надані йому в
користування, набуває права власності
на це майно. Наймач жилого приміщення в
будинку державного чи громадського
житлового фонду та члени його сім'ї
мають право придбати у власність
відповідну квартиру або будинок шляхом
їх викупу або на інших підставах,
передбачених законодавством України.
Громадянин, який став власником цього
майна, має право розпоряджатися ним на
свій розсуд: продавати, обмінювати,
здавати в оренду, укладати інші угоди,
не заборонені законом.

Таким чином, право власності на садовий
будинок по АДРЕСА_3 ОСОБА_5 набув 01.07.1996р.
внаслідок виплати пайового внеску в 1989
р. (а.с.21).

Згідно із ч.1 ст.22 КпШС, чинного на час
придбання спірного садового будинку,
майно, нажите подружжям за час шлюбу, є
його спільною сумісною власністю.
Кожен з подружжя має рівні права
володіння, користування і
розпорядження цим майном. Подружжя
користується рівними правами на майно
і в тому разі, якщо один з них був
зайнятий веденням домашнього
господарства, доглядом за дітьми або з
інших поважних причин не мав
самостійного заробітку.

Аналогічне правове положення
закріплене в ч.3 ст.368 ЦК, відповідно до
якого майно, набуте подружжям за час
шлюбу, є їхньою спільною сумісною
власністю, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Отже, зазначеною нормою права
передбачено презумпцію віднесення
придбаного під час шлюбу майна до
спільної сумісної власності подружжя.
У такому разі позивач звільняється
від доведення цієї обставини, яка має
значення для правильного вирішення
справи, а відповідач, якщо заперечує
проти цього, відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК
України має довести протилежне
(спростувати матеріально-правову
презумпцію).

Таким чином, оскільки ОСОБА_5 повністю
сплатив пай за садовий будинок у період
шлюбу з ОСОБА_2 за сумісні кошти, то
вказаний будинок є їх спільною
сумісною власністю, і частки в праві
власності на нього є рівними, тобто по
1/2.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 на праві
власності належала земельна ділянка
площею 0,0289га, що розташована за
адресою: АДРЕСА_3, у кооперативі
«Сонячна поляна», яка була передана
йому у власність на підставі рішення
виконкому Одеської міської ради №747
від 22 листопада 1997р. для ведення
індивідуального дачного будівництва,
що підтверджується Державним актом на
право приватної власності на землю
серії І-ОД №064315 від 26.01.1998р.(а.с.20).

Відповідно до ч.1 ст. 81 Земельного
кодексу України громадяни України
набувають права власності на земельні
ділянки на підставі: придбання за
договором купівлі-продажу, ренти,
дарування, міни, іншими
цивільно-правовими угодами;
безоплатної передачі із земель
державної і комунальної власності;
приватизації земельних ділянок, що
були раніше надані їм у користування;
прийняття спадщини; виділення в натурі
(на місцевості) належної їм земельної
частки (паю).

Частиною 1 ст. 116 Земельного кодексу
України визначено, що громадяни та
юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно ст. 89 Земельного кодексу України
земельна ділянка може належати на
праві спільної сумісної власності лише
громадянам. У спільній сумісній
власності перебувають земельні
ділянки: подружжя; членів фермерського
господарства, якщо інше не передбачено
угодою між ними; співвласників жилого
будинку. Володіння, користування та
розпорядження земельною ділянкою
спільної сумісної власності
здійснюються за договором або законом.
Співвласники земельної ділянки, що
перебуває у спільній сумісній
власності, мають право на її поділ або
на виділення з неї окремої частки.
Поділ земельної ділянки, яка є у
спільній сумісній власності, з
виділенням частки співвласника, може
бути здійснено за умови попереднього
визначення розміру земельних часток,
які є рівними, якщо інше не передбачено
законом або не встановлено судом.

Відповідно до роз'яснень п.18-2 постанови
Пленуму Верховного Суду України №7
від 16.04.2004р. із змінами, внесеними
згідно з постановою Пленуму Верховного
Суду №2 від 19.03.2010р. «Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ» відповідно до положень статей
81,116 ЗК України окрема земельна ділянка,
одержана громадянином у період шлюбу в
приватну власність шляхом
приватизації, є його особистою
приватною власністю, а не спільною
сумісною власністю подружжя, оскільки
йдеться не про майно, нажите подружжям
у шлюбі, а про одержану громадянином
частку із земельного фонду.

Якщо на такій земельній ділянці
знаходиться будинок, будівля, споруда,
що є спільною сумісною власністю
подружжя, то у разі поділу будинку,
будівлі, споруди між подружжям та
виділу конкретної частини будинку,
будівлі, споруди для особи, яка не мала
права власності чи користування
земельною ділянкою переходить це право
у розмірі частки права власності у
спільному майні будинку, будівлі,
споруди у відповідності до статей 120
ЗК, 377 ЦК.

Отже, виходячи с того, що позивачці
належить на праві власності 3/200 частини
садового будинку АДРЕСА_3 у
кооперативі «Сонячна поляна», то їй
також належить на праві власності і
земельна ділянка площею 0,0289га, що
розташована за адресою: АДРЕСА_3, у
кооперативі «Сонячна поляна», у
розмірі частки права власності у
спільному майні вказаного садового
будинку.

Судом встановлено, що 11.04.1997р. між
Представництвом по управлінню
комунальною власністю Одеської
міської ради та ОСОБА_5, як фізичною
особою було укладено договір
купівлі-продажу цілісного майнового
комплексу магазину №47, загальною
площею 87,7 кв.м., розташованого по
АДРЕСА_2 (а.с.39-44).

14 травня 1997р. на підставі договору
купівлі-продажу від 11 квітня 1997р. №1-806
на ім'я ОСОБА_5, як фізичній особі було
видане свідоцтво про право власності
№166 на цілісний майновий комплекс
магазину №47, розташованого по АДРЕСА_2,
загальною площею 87,7 кв.м. (а.с.26).

Право власності ОСОБА_5 на цілісний
майновий комплекс магазину №47,
розташованого по АДРЕСА_2, загальною
площею 87,7 кв.м. було зареєстровано
11.08.1998р. в КП «ОМБТІ та РОН» (а.с. 26 звор.).

Відповідно до свідоцтва по державну
реєстрацію юридичної особи серії А00
№266632 від 30.09.1997р., за вищевказаною
адресою: АДРЕСА_2, було зареєстровано
Приватне підприємство «Тетяна»,
директором якого, згідно наказу №1 від
30.10.1997р. був ОСОБА_5 (а.с.27,29).

Згідно п.4.3 Статуту ПП «Тетяна»
статутний фонд підприємства
утворюється за рахунок майна
засновника на суму 6320,00грн., яким є
цілісний майновий комплекс магазину
№47, розташованого по АДРЕСА_2,
загальною площею 87,7 кв.м.

В матеріалах справи відсутні
документи, які б підтверджували факт
того, що цілісний майновий комплекс
магазину №47, розташований по АДРЕСА_2,
загальною площею 87,7кв.м. був переданий
у власність підприємства і відноситься
до його основних фондів.

Судом встановлено, що на день смерті
ОСОБА_5, саме він, як фізична особа,
залишався власником вказаного
майнового комплексу магазину, а тому
суд вважає, що оскільки вказане майно
було придбано ОСОБА_5 та ОСОБА_2 в
період сумісного проживання і за
сумісні кошти, то остання також має
право на 1/2 його частину.

З матеріалів справи також вбачається,
що за життя ОСОБА_5 уклав з Акціонерним
банком «Укргазбанк» депозитний
договір №812 від 11 січня 2010р., відповідно
до умов якого вкладник розмістив
тимчасово вільні грошові кошти в сумі
13357,84грн. на депозитний рахунок НОМЕР_5 в
АБ «Укргазбанк» (а.с.15).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_4 від 28.07.2012р. (а.с.80).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася
спадщина у вигляді: квартири АДРЕСА_1, 1/2
частини майнового комплексу магазину
№47, розташованого за адресою: АДРЕСА_2,
1/2 частини земельної ділянки площею
0,0289га, розташованої по АДРЕСА_3, 1/2
частини садового будинку по АДРЕСА_3 у
товаристві «Сонячна поляна» та 1/2
частини строкового банківського
вкладу в розмірі 13357,84грн., які
розміщенні на депозитному рахунку ПАТ
«Укргазбанк», відповідно до договору
№812 від 11.01.2010р. укладеного між померлим
та ПАТ «Укргазбанк».

Судом встановлено, що у Шостій одеській
державній нотаріальній конторі за
заявою спадкоємців було заведено
спадкову справу №472/12р. до майна ОСОБА_5,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.76-111).

Спадкоємцями першої черги після смерті
ОСОБА_5 є його рідні діти: донька ОСОБА_3,
та син від першого шлюбу ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується
свідоцтвами про народження серії
НОМЕР_6 від 02.04.1961р. та серії НОМЕР_3 від
27.02.1990р. (а.с.90,93).

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народженні після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Оскільки позивачка не знаходилася на
день смерті з ОСОБА_5 в зареєстрованому
шлюбі, то вона не відноситься до
спадкоємців першої черги за законом, а
тому не має право на спадкове майно.
Тому в цій частині позовних вимог слід
відмовити.

З копії спадкової справи, яка міститься
в матеріалах справи вбачається, що із
заявами про прийняття спадщини після
смерті ОСОБА_5 до нотаріальної контори
у шестимісячний термін звернулися: 31
липня 2012р. - син померлого ОСОБА_4, 02
листопада 2012р. - донька померлого
ОСОБА_3 та 05 листопада 2012р. - ОСОБА_2, що
підтверджується їх заявам (а.с.77,78,79).

Постановою державного нотаріуса
Шостої одеської державної
нотаріальної контори від 05 грудня 2012р.
ОСОБА_2 було відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину після
смерті ОСОБА_5, (а.с.110).

Суд вважає, що майно, на 1/2 частину якого
позивачка просить визнати право
власності, належало ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на
праві спільної сумісної власності,
оскільки остання проживала із померлим
однією сім'єю як чоловік та жінка без
шлюбу з лютого 1990р. по ІНФОРМАЦІЯ_3, що
підтверджується рішенням
Малиновського районного суду м.Одеси
від 11 лютого 2013р. (а.с.16-18).

Судом встановлено, що грошові кошти на
депозитному рахунку НОМЕР_5 в АБ
«Укргазбанк» в розмірі 13357,84грн.,
майновий комплекс магазину №47,
розташований за адресою: АДРЕСА_2,
садовий будинок та земельна ділянка за
адресою: АДРЕСА_3 у товаристві «Сонячна
поляна» були набуті ОСОБА_5 у власність
у період їх спільного сумісного
проживання з ОСОБА_2 як чоловіка і
жінки.

За загальним правилом дії законів та
інших нормативно-правових актів у часі
(ч.1 ст.58 Конституції України) норми СК
застосовуються до сімейних відносин,
які виникли після набуття ним чинності,
тобто не раніше 1 січня 2004р.

Відповідно до чинного на час
виникнення спірних правовідносин
законодавства спільною сумісною
власністю є: майно, нажите подружжям за
час шлюбу (ст. 16 Закону України «Про
власність», ст.22 КпШС України); майно,
придбане внаслідок спільної праці
членів сім'ї чи майно, що є у власності
осіб, які ведуть селянське (фермерське)
господарство, якщо письмовою угодою
відповідно між членами сім'ї чи
членами селянського (фермерського)
господарства не передбачено інше або
майно, придбане внаслідок спільної
праці громадян, що об'єдналися для
спільної діяльності, коли укладеною
між ними письмовою угодою визначено, що
воно є спільною сумісною власністю (п.1
ст.17,ст.18,п.2 ст.17 Закону України «Про
власність»); квартира (будинок),
кімнати в квартирах та одноквартирних
будинках, передана при приватизації з
державного житлового фонду за
письмовою згодою членів сім'ї наймача у
їх спільну сумісну власність (ст.8
Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду»).

В інших випадках спільна власність
громадян є частковою. Якщо розмір
часток у такій власності не було
визначено і учасники спільної
власності під час надбання майна не
виходили з рівності їх часток, розмір
частки кожного з них визначається
ступенем його участі працею й коштами у
створенні спільної власності (п.5 ППВС
постанови Пленуму Верховного суду
України від 22.12.1995р. №20 «Про судову
практику у справах за позовами про
захист права приватної власності»).

Таким чином, для визнання за особою, яка
проживала з іншою особою без укладення
шлюбу, права власності на частку у
спірному майні, набутому до 01.01.2004р.,
вона має надати суду належні та
допустимі докази про власну участь у
набутті цього майна, оскільки сам по
собі факт спільного проживання без
реєстрації шлюбу, без визначення
ступеня її участі працею і коштами у
створенні спільної часткової
власності не може бути підставою для
визнання права власності на половину
спірного майна.

Оскільки сторони стали проживати
однією сім'єю без реєстрації шлюбу з
1990р. до ІНФОРМАЦІЯ_3, то до спорів про
поділ майна осіб, які живуть однією
сім'єю, але не перебувають у
зареєстрованому шлюбі, відповідно до
роз'яснень п.12 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12.06.1998р. №16
«Про застосування судами деяких норм
Кодексу про шлюб та сім'ю України»
правила статей 22,28,29 КпШС України не
застосовуються. Такі спори мають
вирішуватися згідно з п.1 ст.17 Закону
України «Про власність», відповідних
норм ЦК УРСР і з урахуванням роз'яснень,
даних Пленумом Верховного Суду України
в п.5 постанови від 22.12.1995р. «Про судову
практику у справах за позовами про
захист права приватної власності».

Отже, права і обов'язки щодо спірного
майна виникають в момент його
придбання, тому правовий режим майна
(квартири), придбаного до 2004р. і
правовідносини між сторонами із
приводу нерухомого майна, не можуть
регулюватися нормами СК, який набув
чинності з 01.01.2004р.

З пояснень свідків: ОСОБА_11, ОСОБА_12 та
ОСОБА_13, які були допитані у судовому
засіданні, вбачається, що позивачка по
справі проживала із померлим по день
його смерті, разом з ним працювала у ПП
«Тетяна», вони разом вели господарство
і у них був спільний бюджет. Позивачка
займалася усіма поточними питаннями,
що виникали під час роботи магазину,
робила замовлення та приймала їх
(а.с.222-227).

Зважаючи на те, що право власності на
вищевказане майно виникло у
спадкодавця в період проживання із
ОСОБА_2 суд приходить до висновку, що 3/100
частини садового будинку АДРЕСА_3, в
кооперативі «Сонячна поляна»,
земельна ділянка для ведення
індивідуального дачного будівництва,
площею 0,0289 га, що розташована по
АДРЕСА_3 в кооперативі «Сонячна
поляна», майновий комплекс магазина
№47, що розташований по АДРЕСА_2 та
грошові кошти в розмірі 13357,84 грн., які
були внесені ОСОБА_5, померлим
ІНФОРМАЦІЯ_3, як строковий банківський
вклад на депозитний рахунок № НОМЕР_1,
який знаходиться в ПАТ «Укргазбанк» на
підставі депозитного договору №812 від
11.01.2010р. та нараховані відсотки є
спільною сумісною власність ОСОБА_5 та
ОСОБА_2

Щодо посилань відповідача ОСОБА_4 на те,
що позивачкою пропущено трирічний
термін для звернення до суду за
захистом своїх прав, а саме з позовом
про поділ майна подружжя, то дані
посилання спростовуються поясненнями
позивачки, ОСОБА_3 та допитаних у
судовому засіданні свідків, а також
документами, які є в матеріалах справи.

Так, відповідно до рішення
Малиновського районного суду м.Одеси
від 11 лютого 2013р. судом було
встановлено факт того, що ОСОБА_2 та
ОСОБА_5, померлий ІНФОРМАЦІЯ_3,
проживали однією сім'єю як чоловік та
жінка без шлюбу з лютого 1990р. по
ІНФОРМАЦІЯ_3

Тобто, фактично шлюбні відносини
позивачки та померлого ОСОБА_5 були
припинені з дня смерті останнього,
ІНФОРМАЦІЯ_3, а тому строк на звернення
до суду із вимогами про виділ частки у
натурі із майна, що було у спільній
сумісній власності позивачкою не
пропущено.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим рішення
у цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлені ці обставити.

Таким чином, суд вважає що позовні
вимоги ОСОБА_2 є правомірними і
обґрунтованими та відповідають
способам захисту відповідно до ст.16
ЦК України.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, з з
1990р. до ІНФОРМАЦІЯ_3, склались усталені
відносини притаманні подружжю, вони
спільно проживали, були пов'язані
спільним побутом, мали взаємні права та
обов'язки, а тому майно, що придбане під
час фактичних шлюбних відносин
підлягає визнанню спільним сумісним
майном та відповідно поділу між ними
в рівних частках, а відтак позов
ґрунтується на нормах чинного
законодавства та підлягає задоволенню
частково.

Відповідно до ст.214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, у тому
числі, питання щодо розподілу між
сторонами судових витрат.

При зверненні до суду позивачем
сплачено судовій збір в розмірі 3441,00
грн.

Керуючись ст. 15,17 Закону України «Про
власність», ст. 81, 89, 116,118 Земельного
Кодексу України, ст.22 КпШС, ст.ст. 368, 370,
п.3 ст.384 ЦК України, ст.74 СК України,
ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212 - 215, 218 ЦПК
України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4
про визнання майна об'єктом права
спільної сумісної власності та
визнання права власності -
задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю
ОСОБА_2 та ОСОБА_5:

- 3/100 частини дачного будинку АДРЕСА_3, в
кооперативі «Сонячна поляна», яка
належала на праві власності на
підставі реєстраційного посвідчення
від 10 вересня 1996 року - ОСОБА_5, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_3;

- земельну ділянку для ведення
індивідуального дачного будівництва,
площею 0,0289 га, що розташована по
АДРЕСА_3 в кооперативі «Сонячна
поляна», яка належала на праві
власності на підставі Державного акту
на право приватної власності на землю
від 26 січня 1998 року - ОСОБА_5, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_3;

- майновий комплекс магазина №47, що
розташований по АДРЕСА_2, який належав
на праві власності на підставі
свідоцтва про право власності №166 від
14 травня 1997року - ОСОБА_5, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_3;

- грошові кошти в розмірі 13357
(тринадцять тисяч триста п'ятдесят сім)
гривень 84 коп., які були внесені ОСОБА_5,
померлим ІНФОРМАЦІЯ_3, як строковий
банківський вклад на депозитний
рахунок № НОМЕР_1, який знаходиться в
Публічному акціонерному товаристві
«Укргазбанк» на підставі депозитного
договору №812 від 11 січня 2010року та
нараховані відсотки.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на
3/200 частини дачного будинку АДРЕСА_3, в
кооперативі «Сонячна поляна», яка
належала на праві власності на
підставі реєстраційного посвідчення
від 10 вересня 1996року ОСОБА_5, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_3.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2
частину земельної ділянки для ведення
індивідуального дачного будівництва,
площею 0,0289 га, що розташована по
АДРЕСА_3 в кооперативі «Сонячна
поляна», яка належала на праві
власності на підставі Державного акту
на право приватної власності на землю
від 26 січня 1998 року ОСОБА_5, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_3.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2
частину майнового комплексу магазина
№47, що розташований по АДРЕСА_2, який
належав на праві власності на підставі
свідоцтва про право власності №166 від
14 травня 1997року ОСОБА_5, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_3.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2
частину грошових коштів, які були
внесені ОСОБА_5, померлим ІНФОРМАЦІЯ_3,
як строковий банківський вклад на
депозитний рахунок № НОМЕР_1, що
знаходиться в Публічному акціонерному
товаристві «Укргазбанк» на підставі
депозитного договору №812 від 11 січня
2010 року, що складає 6678 (шість тисяч
шістсот сімдесят вісім) гривень 92 коп.
та на 1/2 частину нарахованих відсотків.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Суддя:
О.М. Сегеда

06.05.2014